Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

03.01.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до відповідача з позовом про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.07.2004 року, між нею та відповідачкою було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., реєстровий номер 858. Згідно вказаного договору відповідач взяла на себе зобов`язання довічно утримувати позивача та забезпечувати доглядом. Натомість Позивач передала у власність належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Однак відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання, не забезпечує харчуванням та медикаментами, одягом та взуттям, не звертає увагу на потреби і стан здоров`я позивачки, не забезпечує необхідними лікувальними засобами, не сплачувала за комунальні послуги. Жодного разу не надавала грошові кошти. Відповідач виїхала та тривалий час проживала у м. Харків, що унеможливлює забезпечення позивача доглядом та необхідною допомогою, якої вона потребує. Ухвалою судді Карабак Л.Г. від 04.01.2023 року провадження по справі залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 27.01.2023 року від представника позивача, адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено ціну позову 599 200,00 грн. та подано клопотання про відстрочення сплати судового збору в розмірі 5 992,00 грн., оскільки позивач є непрацездатною особою, єдиним джерелом її доходу є пенсія за віком 30.01.2023 року ухвалою суду було відмовлено у задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжено строк усунення для усунення недоліків. 20 лютого 2023 року від представника позивача, адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви із доказами сплати судового збору у розмірі 5 992,00 грн. 24.02.2023 року ухвалою суду прийнято до провадження вищевказану справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 02.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не подала, будь яких інших заяв чи клопотань до суду не подавала. Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвська Людмила Борисівна у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство відповідно дост.12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом було встановлено, що 03 липня 2004 року, між [PERSON] та її донькою, [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., реєстровий номер 858. Відповідно до п. 5 Договір довічного утримання від 03.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., реєстровий номер 858, [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , а саме: забезпечити її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, ліками, одягом та взуттям, надавати побутові послуги (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукаря - один раз на місяць). Взамін, відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] передала у власність належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . У п.8 Договір довічного утримання від 03.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., реєстровий номер 858, передбачено, що Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Частиною першою-другою статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужував та набувач. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч.1ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до ч.1ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1ст. 756 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.ч. 2, 3ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно з ч. 1ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п. 11 договору, зокрема у разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін, він може бути розірваний у судовому порядку. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. Обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на особу, яка надає це утримання. Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею обов`язків, зазначених у п. 5 Договору довічного утримання. Також, відповідач не висловлювала заперечень щодо обставин, викладених позивачем. При цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання нею прийнятих за договором обов`язків. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved