Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У березні 2023 року позивач ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] сплачене страхове відшкодування за завдану майнову шкоду в розмірі 35473,16 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 02 грудня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортну «КАСКО» № 021171/4600/0000156 за умовами якого застраховано транспортний засіб «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] . 17 грудня 2019 року о 16.50 год. в м. Києві по Столичному шосе, за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Chevrolet Orlando», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] заподіяні механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Orlando», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно полісу № АО 3655163. ПАТ «Страхова компанія «Уніка», виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, виплатило ФОП [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 77545,68 грн. ПрАТ «УПСК» частково відшкодувала ПАТ «Страхова компанія «Уніка» виплачене страхове відшкодування у розмірі 42072,52 грн. Позивач зазначає, що невідшкодованим залишилася частина виплаченого страхового відшкодування в сумі 35473,16 грн, яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2023 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду від 05 квітня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 16 травня 2023 року. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року витребувано у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» належним чином завірені копії матеріалів страхової справи щодо виплати страхового відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/047/000/20/0060 від 23 липня 2020 року. 16 травня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 29 червня 2023 року. 23 червня 2023 року на адресу суду засобами пощштового зв`язку надійшла копія матеріалів страхової справи щодо виплати страхового відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/047/000/20/0060 від 23 липня 2020 року. 29 червня 2023 року судовне засідання відкладено до 27 липня 2023 року, за клопотанням выдповідча з метою мирного врегулювання спору. В судове засідання 27 липня 2023 року представник позивача не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. На офіційну електронну адресу суду подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 27 липня 2023 року не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка», виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 грудня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортну «КАСКО» № 021171/4600/0000156 за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.14). Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року, 17 лютого 2019 року близько 16.50 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Chevrolet Orlando», державний номерний знак [NUMBER] , у м. Києві по вул. Столичне шосе, порушив вимоги пунктів 2.3б), 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв ліворуч, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2019 року страхувальник [PERSON] , звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.21). Відповідно до рахунку ФОП [PERSON] № [NUMBER] від 21 грудня 2019 року та ремонтної калькуляції системи Аudatex № 00332771 від 21 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , складає 77545,68 грн. Ураховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземного транспортну «КАСКО» від 02 грудня 2019 року № 021171/4600/0000156 складено страховий акт від 28 грудня 2019 року № 00332771, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику [PERSON] страхового відшкодування у сумі 77545,68 грн (а.с. 35). 03 січня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Уніка» сплатило ФОП [PERSON] страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортну «КАСКО» від 02 грудня 2019 року № 021171/4600/0000156 у сумі 77545,68 грн (а.с. 36). Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3655163, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Chevrolet Orlando», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УПСК» (а.с.18). ПрАТ «УПСК» відшкодувала ПАТ «Страхова компанія «Уніка» 42072,52 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 12095 від 23 липня 2020 року. Сума страхового відшкодування визначена з урахуванням фізичного зносу (а.с. 38). Отже, сума збитків, які не відшкодовані становить 35473,16 грн, виходячи з розрахунку (77545,68 грн (сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка») - 42072,52 грн (сума страхового відшкодування ПрАТ «УПСК») та підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила страхове відшкодування у розмірі 77545,68 грн. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «СК «Уніка» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в сумі 35473,16 грн(77545,68 грн - 42072,52 грн), тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи положення ст. 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1342,00 грн, а з державного бюджету підлягає поверненню позивачу судовий збір в розмірі 1342,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved