Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

16.06.2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») подало до суду позов, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 03.07.2020 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з подальшим збільшенням кредитного ліміту. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.02.2023 року має заборгованість у розмірі 80994,57 грн., з яких: 65848,36 грн. - за тілом кредиту, 15146,21 грн. - за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 19.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду 28.06.2023 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Крім того, відповідач 24.07.2023 подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи квитанції про сплату боргу в сумі 8 тис. грн. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 03.07.2020 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, де визначені умови кредитування, зокрема: кредитний ліміт, строк кредитування, процентна ставка 42,0%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 84,0%, для картки «Універсальна», а також підписала Паспорт споживчого кредиту, погодившись таким чином з умовами кредитування, в тому числі, щодо розміру процентної ставки, яка нараховується за користування кредитними коштами поза межами пільгового періоду для кредитної картки «Універсальна». Таким чином, позивач і відповідач досягли згоди з істотних умов договору, які характерні для кредитного договору. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовій формі шляхом приєднання укладений кредитний договір. У довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] було видано кредитні картки типу "Універсальна", а саме: № [NUMBER] від 03.07.2020 року з терміном дії до 08/23; № [NUMBER] від 21.08.2020 року з терміном дії до 01/24. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] вбачається, що станом на 03.07.2020 року кредитний ліміт становив 2000,00 грн., однак у подальшому кредитний ліміт збільшувався до 69000,00 грн. Згідно виписки по рахунку [PERSON] регулярно використовувала кредитну картку для зняття готівки, оплати товарів і послуг в межах встановленого кредитного ліміту. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив відповідачу кредитний рахунок, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.07.2020 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 14.02.2023 року має заборгованість у розмірі 80994,57 грн., з яких: 65848,36 грн. за тілом кредиту, 15146,21 грн. - за простроченими відсотками. Зазначений розрахунок суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Відповідачем розрахунок належними доказами не спростовувався. Крім того, згідно поданої відповідачем заяви остання позовні вимоги у цивільній справі №276/1107/23 щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 03.07.2020 року визнала, а також сплатила частину заборгованості у розмірі 8010 грн., в зв`язку з чим з відповідача на час винесення рішення підлягає стягненню заборгованість у розмірі 72984,57 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, дослідивши обставини справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 72984,57 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору при поданні позову підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача. За таких обставин, на підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1342,00 грн.

Outcome: approved