Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її дядько [PERSON] в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: права на земельну частку (пай) в розмірі 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Чкалова» с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, що належав спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0479586 виданий 14 березня 2000 року Вінницькою районною державною адміністрацією на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 03 березня 2000 року за № 142, сертифікат зареєстровано 14 березня 2000 року, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 308, виданий на ім`я [PERSON] . Однак, даний правовстановлюючий документ виданий після смерті дядька [PERSON] , а тому позивачка не має можливості оформити свої спадкові права на дане майно в нотаріальній конторі. Вказує, що вона є спадкоємцем по праву представлення після смерті [INFO] дядька [PERSON] , оскільки його рідний брат, а батько позивачки - [PERSON] помер ще [INFO] . Інші спадкоємці першої та другої черги після смерті [INFO] дядька [PERSON] , крім позивачки відсутні. Спадщину після смерті [INFO] дядька [PERSON] позивачка фактично прийняла, так як вступила в управління та володіння спадковим майно на протязі шести місяців з моменту смерті дядька, а також на момент його смерті постійно проживала разом з ним і доглядала його в будинку [ADDRESS] . Також вказує, що має на руках документи [PERSON] . Таким чином, згідно норм ст. 549 ЦК України, ці дії свідчать про фактичне прийняття нею спадщини. Однак, позивачка вказує, що у неї відсутнє свідоцтво про смерть її батька - [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час Великої Вітчизняної війни в с. Яжомбковице Краківського воєводства Республіки Польща. Крім того, у її свідоцтві про народження в графі батько значиться « [PERSON] », тоді як згідно актового запису про його народження його прізвище, ім`я по батькові: [PERSON] , який народився [INFO] , так згідно архівної довідки Державного архіву Вінницької області від 28.09.2022 року за № 07-1944/7, підтверджено наявність у метричній книзі про народження по римо-католицькій церкві м. Вінниці Подільської губернії за 1913 рік запису № 109 про хрещення 02 червня 1913 року сина на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] , батьки: селянин Юзвинської волості [PERSON] та [PERSON] . Для того, щоб вирішити спір в досудовому порядку позивачка зверталася до Вінницької районної державної нотаріальної контори, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 23 лютого 2023 року за № 187/02-31, тобто досудове врегулювання спору не дало бажаних результатів, а тому позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] - адвокат Галіцина В.В. позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Змін та доповнень до позову не має. Справу просить завершити розглядом у їх відсутність. Відповідач по справі в особі [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні судового спору покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом, серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Некрасовської сільської ради Вінницького району Вінницької області 12 січня 1996 року (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: права на земельну частку (пай) в розмірі 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Чкалова» с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, що належав спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0479586 виданий 14 березня 2000 року Вінницькою районною державною адміністрацією на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 03 березня 2000 року за № 142, сертифікат зареєстровано 14 березня 2000 року, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 308, виданий на ім`я [PERSON] (а.с.21). Однак, даний правовстановлюючий документ виданий після смерті [PERSON] , а тому [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права на дане майно в нотаріальній конторі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 23 лютого 2023 року за № 187/02-31 (а.с.33). [PERSON] є спадкоємцем по праву представлення після смерті [INFO] дядька [PERSON] , оскільки його рідний брат, а батько позивачки - [PERSON] помер ще [INFO] , цей факт підтверджується двома архівними довідками Державного архіву Вінницької області від 28.09.2022 року за № 07-1944/7 та Державного архіву Вінницької області від 28.09.2022 року за № 07-1943/7, свідоцтвом про народження та про одруження [PERSON] ; повідомленням (рос. Извещение) про загибель [PERSON] , з нотаріальним посвідченням від 26 травня 1945 року нотаріуса Вінницької Державної нотаріальної контори Попова М.П. (а.с. 10-19). Інші спадкоємці першої та другої черги після смерті [INFO] дядька [PERSON] , крім [PERSON] відсутні, що підтверджується: довідкою Якушинецької сільської ради від 14.10.2022 року за № 2-1-279, виписками з погосподарських книг та може бути в подальшому підтверджено відомостями з Вінницької районної державної нотаріальної контори, які є конфіденційними (а.с.27,32). Спадщину після смерті [INFO] дядька [PERSON] [PERSON] фактично прийняла, так як вступила в управління та володіння спадковим майно на протязі шести місяців з моменту смерті дядька, а також на момент його смерті постійно проживала разом з ним і доглядала його в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідками Якушинецької сільської ради від 14.10.2022 року за № 2-1-277, від 20.01.2023 року за № 2-1-22 та актом складеним в присутності сусідів та затвердженим Старостою [PERSON] від 20.01.2022 року (а.с. 26,28, 30,31). Дані дії згідно норм ст. 549 ЦК України, ці дії свідчать про фактичне прийняття спадщини - [PERSON] . Крім того, у свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько значиться « [PERSON] », тоді як згідно актового запису про його народження його прізвище, ім`я по батькові: [PERSON] , який народився [INFO] , так згідно архівної довідки Державного архіву Вінницької області від 28.09.2022 року за № 07-1944/7, підтверджено наявність у метричній книзі про народження по римо-католицькій церкві м. Вінниці Подільської губернії за 1913 рік запису № 109 про хрещення 02 червня 1913 року сина на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] , батьки : селянин Юзвинської волості [PERSON] та [PERSON] (а.с.18, 11, 12,14, ). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення у неї права на отримання спадщини після померлого дядька. . В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. В пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 392 ЦК України в редакції 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачки визначені у позові є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved