Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

10 квітня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 12 вересня 2022 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Hyundai" д.н. з. [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем "BMW" д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно з висновком експерта, матеріальний збиток заподіяний автомобілю "BMW" д.н.з. [NUMBER] склав 250 813, 43 грн. Страхова компанія ТДВ "СГ "Оберіг", у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , виплатила [PERSON] 130 000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 120 813,43 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2023 року цивільну справу № 753/5809/23 передано судді Шаповаловій К.В. 20 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 14 червня 2023 року. 25 квітня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копій: полісу обов`язкового страхування, виписки з банківської карти, постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року, посвідчення водія позивача, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 6 червня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти заявлених позовних вимог, вказав, що оскільки страхова компанія погодила із позивачем суму страхового відшкодування та сплатила обумовлену суму позивачу - 130000 грн, висновок про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, що долучений до позову не повинен братись до уваги як доказ у справі. 14 червня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому викладені заперечення на доводи відповідача. У судовому засідання 14 червня 2023 року було оголошено перерву до 8 серпня 2023 року для повторного виклику відповідача у справі. У судове засідання 8 серпня 2023 року сторони не з`явились. 28 липня 2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином 26 червня 2023 року, що підтверджується зворотнім повідомлення, яке повернулось на адресу суду, причини неявки суду не повідомив, заяв з процесуальних питань суду не подавав. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи те що учасники справи про день та час судового засідання були повідомленні належним чином, з огляду на заяву представника позивача, враховуючи, що відповідачем було подано відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб які не з`явились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. 29 січня 2022 року між [PERSON] та ТДВ «СГ «Оберіг» було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2812007, предметом страхування якого є страхування транспортного засобу автомобіля «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] (а.с.59). 12 вересня 2022 року приблизно о 07.45 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по провулку Лермонтова в м. Києва, в порушення п.п. 11.3, 11.1 ПДР України, по дорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в попутному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки, здійснив рух по зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «BMW», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/10929/22 від 26 вересня 2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 24). Постанова набрала законної сили. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль «BMW», д.н.з. [NUMBER] на праві власності зареєстрований за позивачем [PERSON] (а.с.65). Згідно із висновком експертного дослідження від 28 вересня 2022 року № ЕД-19-22/32111-АВ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 28 вересня 2022 року складає 250813,43 грн (а.с. 17), вартість матеріального збитку - 250813,43 грн (а.с. 19). Із вказаного висновку вбачається, що при проведенні дослідження експертом, в тому числі та зокрема враховувався акт огляду транспортного засобу від 15 вересня 2023 року, який проводився за адресою: м. Київ, вул. Харченка, 34 у присутності позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та представника страхової компанії «Оберіг» Антошина В.А., та яким було визначено об`єм і види відновлювальних робіт, необхідних для цього запасних частин і матеріалів. Копія вказаного акту огляду КТЗ долучена до висновку та на ньому зафіксовано, що він підписаний позивачем, відповідачем та представником страхової компанії «Оберіг» (а.с. 21-22). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була у встановлено законом порядку застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» позивачка звернулась до нього із відповідною заявою щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно до змісту полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2812007 страхова сума на одного потерпілого за заподіяну майнову шкоду - 130000 грн, франшиза - 0 грн (а.с. 59). За результатами розгляду вказаної заяви ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн (а.с. 60). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказав, що потерпілою (позивачкою) було узгоджено із страховою компанією розмір страхового відшкодування в сумі 130000 грн, а отже вимоги до нього є необґрунтованими, а висновок експертного дослідження, в якому визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 250813,43 грн - неналежним доказом. Дійсно, як вбачається з листа ТДВ «СГ «Оберіг» 13 жовтня 2022 року відповідно до заяви потерпілої, між страховою компанією та [PERSON] було узгоджено суму страхового відшкодування - 130000 грн, що є лімітом страхування за відповідним полісом № АР/2812007. При цьому, потерпіла зазначила, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконання страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено, страховик та замовник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Отже, вказаним листом/заявою було вирішено питання саме страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі ТДВ «СГ «Оберіг» як страховиком винної у ДТП особи. В той же час, вказаною заявою потерпіла не брала на себе зобов`язання щодо відсутності у неї претензій до винної у ДТП особи та не відмовлялась від права звернення до неї для відшкодуванні різниці між вартість відновлювального ремонту та страховою виплатою. При цьому, як зазначалось, страхова компанія виплатила потерпілій повну суму (ліміт) страхового платежу. Поряд з цим, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з вини відповідача перевищує ліміт відповідальності страхової компанії. Як зазначено у листі страхової компанії, станом на день ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була забезпечена страховою компанією за полісом обов`язкового страхування та електронним сертифікатом до договору «Комплексний договір автострахування «Євроцивілка» від 28 січня 2022 року № 42-073691. При цьому страхова компанія у листі адресованому позивачу, повідомила, що у страхової компанії відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за вказаним електронним сертифікатом, оскільки під час ДТП, що мало місце 12 вересня 2022 року, водій [PERSON] здійсним рух по зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що, відповідно до умов договору, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. (а.с. 90). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи суму фактично завданої шкоди в розмірі 250813,43 грн (вартість відновлювального ремонту), суму страхового відшкодування, виплаченого ТДВ «СГ «Оберіг» в розмірі 130 000 грн, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 120813,43 грн (різниця від суми фактичної шкоди та виплачених/отриманих позивачкою коштів). Суд, зазначає, що відповідач у справі не оспорював вірність визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, висновок, яким було визначено матеріальний збиток. Крім того, відповідачем не надано ґрунтовних заперечень, із відповідними доказами, щодо неналежності такого висновку, жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала висновок, що долучений до позовної заяви. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved