Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій, з урахуванням уточнень від 28.06.2023р., просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] та скасувати актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] є братом та сестрою по матері - [PERSON] . На утриманні сестри заявника [PERSON] знаходиться малолітня донька - [PERSON] . Батьком дитини та чоловіком [PERSON] є [PERSON] . У 2019 році [PERSON] був оголошений у розшук органами поліції по кримінальному провадженню відносно нього. При доставці [PERSON] 17.05.2019р. о 20:52 год. до відділення гнійної хірургії МКЛ №11 м.Одеса, [PERSON] , у зв`язку з перебуванням у розшуку, замість своїх анкетних даних представився [PERSON] (заявник по справі), вказавши його прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць та рік народження. А [INFO] :55 год. [PERSON] помер. Труп було направлено на дослідження до ООБСМЕ, під час якого було встановлено, що причиною смерті є інфікована рана правого плеча, флегмона. В подальшому, Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи було видано лікарське свідоцтво про смерть №1767 від 22.05.2019р. та №1767а від 07.06.2019р. на ім`я [PERSON] з датою смерті [INFO] . Разом із тим, під час проведення досудового розслідування за дактилоскопічною картою було встановлені анкетні дані трупа, а саме [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зверталася до Добропільського відділу реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області із заявою про внесення змін до актового запису про смерть [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , однак їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви, у зв`язку із тим, що вона не є спадкоємцем померлого та рекомендували звернутися до суду. У зв`язку з чим, представник заявника просить встановити факт смерті [PERSON] та скасувати актовий запис про смерть [PERSON] . Метою подання заяви є необхідність оформлення опіки [PERSON] над малолітньою [PERSON] , оскільки її мати за станом здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки, а батько - [PERSON] фактично помер, однак отримати відповідні документи не видається можливим. В судове засідання 31.07.2023р. сторони не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. В попередніх судових засіданнях представник заявника [PERSON] та заявник [PERSON] підтверджували викладені в заяві обставини. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] пред`явивши паспорт громадянина України, яким підтверджується його особа, вказав, що дійсно актовий запис про смерть на його ім`я складений помилково. Померлий [PERSON] є чоловіком її сестри - [PERSON] та знав анкетні дані [PERSON] . Допитана в якості свідка в попередньому судовому засіданні [PERSON] повідомила, що дійсно вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Підтвердила особу [PERSON] , присутнього в залі суду, та також вказувала на помилковість внесення відносно нього актового запису про смерть. Крім того, пояснила, що хворіє на невиліковну хворобу, в неї є малолітня дитина - [PERSON] , 2016 року народження. Тому свідок за станом здоров`я не може належним чином виконувати батьківські обов`язки та побоюється, що в разі її смерті нікому буде оформити опіку та доглядати за дитиною, в разі не скасування актового запису про смерть [PERSON] , який є її братом та згоден доглядати дитину свідка, а також не встановлення того, що [PERSON] помер. Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення сторін по справі, судом встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з виписки карти стаціонарного хворого №1080, висновку консіліума від 06.05.2019р., [PERSON] , яка є племінницею заявника [PERSON] має низку хронічних захворювань. Також, згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого №3461 мати дитини - [PERSON] також має низку важких хвороб. Заявник [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Добропільської міської ради з приводу призначення його опікуном малолітньої [PERSON] , на що йому листом №76 від 16.02.2023р. було повідомлено, що опіка над малолітньою дитиною встановлюється після надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, а згідно з наданими документами вбачається, що батько малолітньої [PERSON] . [PERSON] помер, однак свідоцтво про смерть відсутнє. Тому заявникові необхідно подати до служби у справах дітей документи, що підтверджують статус дитини (відомості про батьків, зазначені в п.п.23-25 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866). [PERSON] зверталася до Добропільського відділу реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області із заявою про внесення змін до актового запису про смерть [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , однак їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви, у зв`язку із тим, що вона не є спадкоємцем померлого та рекомендували звернутися до суду. Згідно листа Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області від 24.04.2023р. №272/13/23/23, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] в архіві відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено. Натомість, надіслано до суду повний витяг про смерть [PERSON] , 1988 року народження. Згідно вказаного Витягу 26.05.2019р. реєстратором Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис №5766 від 26.05.2019р. про смерть [PERSON] , 1988 року народження. Підставою для внесення відповідного актового запису стало остаточне лікарське свідоцтво про смерть №1767 від 22.05.2019р., видане Відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Паспорт померлої особи не здано. Громадянство, число та місяць народження померлої особи, місце його народження документами не підтверджено. Згідно листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №1158-03 від 06.05.2020р., 18.05.2019р. о 12:20 год. в морг бюро за направленням чергового Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Подмазко, був доставлений труп, паспортні дані якого вказані в направленні як « [PERSON] , рік народження 1988», труп зареєстрований в морзі за №1767. 20.05.2019р. лікарем судово-медичним експертом Драчом В.М. було проведено судово-медичне дослідження трупа [PERSON] , 1988р.н. (Акт №1767 від 20.05.2019р.). З питань поховання трупа №1767 у бюро ніхто не звертався, тому після проведення дослідження, лікарське свідоцтво про смерть №1767 від 22.05.2019р. на [PERSON] , 1988 р.н. було передано працівнику Спеціалізованого підприємства комунально-побутового обслуговування Одеської міської ради для реєстрації смерті в органах РАЦС та оформлення поховання тіла покійного як не витребуваного. Таким чином, смерть в органах РАЦС смерть у даному випадку була зареєстрована як [PERSON] . На підставі постанови про уточнення анкетних даних (вх..№2281-03 від 07.06.2019р.), виданої слідчим Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Аркуша В.О., одразу після отримання були внесені зміни до Журналу реєстрації трупів відносно запису №1767 за 2019 рік, а саме замість [PERSON] , 1988 року народження, було вписане [PERSON] , 1987 року народження. Згідно вказаної постанови та ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Осік Д.В. було проведено судово-медичну експертизу за фактом смерті [PERSON] , 1987 р.н. (висновок експерта №1142-1767/19 від 27.06.2019р.), яка була передана у Приморський ВП. Також повідомлено, що КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» не відноситься до фізичних та юридичних осіб, які можуть подавати заяву про внесення змін Актовий запис про реєстрацію смерті. Як вбачається з ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13.06.2019р., під час проведення досудового розслідування за ч.2 ст.121 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , якого було доставлено 17.05.2019р. о 20:52 год. до відділення гнійної хірургії МКЛ №11 м.Одеса з пораненням, від якого він в подальшому помер, за дактилоскопічною картою встановлено дійсні анкетні дані трупа, а саме [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим, за клопотанням слідчого, слідчим суддею було призначено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] . На підставі вказаної ухвали з 27.06.2019р. по 29.07.2019р. було проведено судово-медичну експертизу за фактом смерті [PERSON] . Таким чином, в ході розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що внаслідок повідомлення [PERSON] працівників відділення гнійної хірургії МКЛ №11 м. Одеса неправдивих відомостей про свої анкетні дані, а саме що він представився [PERSON] , до остаточного лікарського свідоцтва про смерть №1767 від 22.05.2019р., виданого Відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» та до актового запису №5766 від 26.05.2019р. в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян внесено недостовірні відомості про смерть [PERSON] , 1988 року народження. Оскільки, [INFO] фактично помер саме [PERSON] , [INFO] , що й було встановлено в ході досудового розслідування. У зв`язку з сукупністю обставин, що склалися, ані [PERSON] , ані [PERSON] , ані КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» не мають можливості виправити вказану помилку в актовому записі про смерть, а тому єдиним способом в даному випадку є її виправлення в судовому порядку. З огляду на зміст заяви [PERSON] , його представник, викладаючи фактичні обставини та посилаючись на докази, які достовірно свідчать про смерть [PERSON] , а також формулюючи остаточні вимоги заяви як встановлення факту смерті та скасування актового запису про смерть, посилається на норми законодавства, які регулюють оголошення особи померлою. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17, провадження N 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі N 662/397/15-ц, провадження N 14-20цс21 та багатьох інших. З огляду на встановлення судом того, що заявником невірно кваліфіковані фактичні обставини даної справи, суд вважає за необхідне застосувати принцип "jura novit curia", застосувавши правові норми, які дійсно регулюють спірні правовідносини. При цьому, з огляду на те, що дана справа розглядається в порядку окремого провадження, приймаючи до уваги позиції учасників процесу та мету, яку переслідує заявник, на переконання суду застосування згаданого принципу не порушуватиме право на справедливий суд як щодо заявника, так і щодо заінтересованих осіб, а також не порушуватиме принципи змагальності та рівності сторін. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК (1502-06). На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК (1502-06), на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. За таких обставин, при розгляді даної цивільної справи застосуванню підлягають норми, які регулюють встановлення факту смерті особи, оскільки матеріалами справи підтверджується саме факт смерті [PERSON] . За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 8 ч. 1, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як вже зазначалося, за обставин, що склалися, єдиним можливим способом реєстрації смерті [PERSON] є рішення суду про встановлення факту його смерті. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що матеріалами справи, поза розумним сумнівом, підтверджується факт смерті [INFO] у м. Одеса [PERSON] , [INFO] , і даний факт має значення для охорони прав та інтересів заявника та малолітньої дитини, заява про встановлення цього факту підлягає задоволенню. Вирішуючи заяву в частині скасування актового запису про смерть [PERSON] , суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI(далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону, ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Положеннями ст. 9 Закону передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складання актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. У відповідності до ст. 24 Закону актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню. Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14 cічня 2011 року за №55/18793 (далі - Правила). Згідно з п.1.4 Правил анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що лікарське свідоцтво про смерть №1767 від 22.05.2019р. на ім`я [PERSON] , на підставі якого зроблено відповідний актовий запис містить недостовірні відомості та фактично складено помилково, внаслідок недобросовісних дій померлого [PERSON] , актовий запис №5766 від 26.05.2019р. про смерть [PERSON] підлягає анулюванню. Відповідно до ст.49 ЦК України, ст.ст.1, 9, 17, 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793,

Outcome: approved