Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

21 грудня 2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діяв її представник - адвокат Пахомова Д.М., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування, Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 травня 2018 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалось, тому 03.10.2019 року шлюб було розірвано. Вказує, що відповідач своїх батьківських обов`язків щодо виховання спільної дитини не виконує, зокрема, про дитину не піклується, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток. Починаючи з серпня 2019 року дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки. Після укладення позивачкою шлюбу з [PERSON] , малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею, її чоловіком та їх спільною дитиною. Позивач забезпечила всі необхідні матеріальні потреби дитини, займається її вихованням, турбується про її фізичний та духовний розвиток. Просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року задоволено клопотання представника третьої особи [PERSON] та витребувано з Комунального закладу Криворізький психоневрологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради» докази у справі. 04 квітня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник адвокат Зеркін А.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, зазначили, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї та не забезпечує матеріально, має значну заборгованість по аліментам. Додатково вказали, що позивач створила нову сім`ю та її чоловік взяв на себе обов`язки матеріального забезпечення сина та піклування. Заперечує проти спілкування відповідача з сином, тому заблокувала його номер у мобільному телефоні. Відповідач та його представник адвокат Калашникова В.С. позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволені. Відповідач зазначив, що мав та має бажання приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, піклуватись про її фізичний і духовний розвиток, а також забезпечувати її матеріально. Додатково зазначив, що Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради визначено спосіб його участі у спілкуванні з сином, проте позивач перешкоджає, не надає можливості узгодити дату та час зустрічей, шляхом блокування його номеру у мобільному телефоні, у зв`язку з чим він подав скаргу. Представник третьої особи Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, у наданому письмовому висновку вирішення питання доцільності позбавлення батьківських прав поклав на розсуд суду, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування підтримала висновок наданий по суті справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона є подругою позивачки зі шкільних років. Тривалий час вони не бачились та не спілкувались, згодом відновили спілкування. Про відповідача знає зі слів позивачки та її чоловіка. Щодо того чи спілкувався відповідач зі своїм сином після розлучення з позивачкою та чи проявляв інтерес до дитини їй невідомо. Хлопчик проживає разом з позивачкою та її чоловіком, які займаються його вихованням та утриманням. Відповідач участі у вихованні дитини не приймав. Нещодавно приїздив та подарував йому іграшку. Також, їй відомо про бажання відповідача спілкуватись зі своїм сином. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду свідчення, що він є товаришем відповідача з дитинства та йому відомо, що відповідач з позивачем перебували у шлюбних відносинах, від шлюбу мають дитину. У 2019 році шлюб між ними розірвано. Йому відомо, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною, завжди знаходить підстави для відмови у спілкуванні з нею. Крім того, пояснив, що відповідач перераховував кошти для дитини позивачу, приїздив на день народження сина. Також зазначив, що відповідач не зловживає алкогольними напоями, та жодного разу не був свідком неповажного відношення відповідача до дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком позивача, з якою проживають разом чотири роки. Він разом із позивачем займається вихованням дитини та матеріальним забезпеченням. З відповідачем знайомий, бачив його декілька разів. [PERSON] приїздив на день народження дитини у 2019 році. Відповідач матеріально дитину не утримує, зацікавленості у спілкуванні з дитиною не має. Позивач не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною. Крім того, зазначив, коли він бачив відповідача, він був тверезий, зустрічі були спокійні. Наразі дитина не спілкується з відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 05 травня 2018 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2018 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , який народився [INFO] , батьком дитини записаний [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2018 року (а.с. 11). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). 15 липня 2022 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2022 року та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10). Згідно з копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1230-1810354-2018 від 14.07.2018 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради 13.08.2018 року за № 8937, малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою реєстрації позивачки [PERSON] : [ADDRESS] (а.с. 6,8). Станом на 10.11.2022 року малолітній [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] її чоловіком - [PERSON] та їхньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом «Про фактичне проживання осіб» (а.с. 13). Позивачка не працює, отримує призначену державну соціальну допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до копій довідок Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), позивачка за період з 11.07.2019 по 25.02.2021 рік та з 11.07.2019 по 15.09.2022 рік аліменти за виконавчим листом № 2-н/215/601/19 від 31.07.2019 року, виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її користь у розмірі 1/4 частки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , не отримувала (а.с. 16,17). [PERSON] , [INFO] , відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 271 Криворізької міської ради, що підтверджується копією довідки № 161 від 28.10.2022 року (а.с. 18). У висновку Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 07.02.2023 року за № 1/31-57 прийняття рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , покладено на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. Згідно наданого до суду Акту обстеження умов проживання від 01.02.2023 року, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Також, створені умови для виховання та розвитку дитини. Стосунки та традиції сім`ї доброзичливі (а.с. 40). Згідно довідки КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 16.03.2023 року за № 1836, відповідач [PERSON] , 1997 р.н., наглядався лікарем-психіатром з 2006 року з діагнозом: змішаний розлад шкільних навичок. В 2010 році знятий з нагляду по закінченню терміну спостереження (а.с. 59). Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 106 від 10.03.2023 року затверджено наданий до суду Висновок, в якому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, відповідача [PERSON] було запрошено до служби у справах дітей, де з ним проведена відповідна профілактично-роз`яснювальна бесіда, під час якої він попереджений про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 61, 62). За заявою [PERSON] від 28.02.2023 року, Рішенням Виконавчого комітету Тернівської районної в місті ради від 28.03.2023 року за № 97 відповідачу було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , а саме: щосуботи з 11-00 до 13-00 в присутності матері дитини, [PERSON] (а.с. 65, 77). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 8 Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.ч. 4, 7 ст. 150 СК України). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 11 Закону, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Так, відповідно до статті 165 СК України, за позивачем закріплено право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та необхідно застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Як встановлено судом та вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивачка стверджувала про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина - [PERSON] , [INFO] . Однак, достатніх доказів свідомого, умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків до суду надано не було. Так, матеріалами справи та поясненнями сторін та свідків, наданих у судовому засіданні, доводи позивача щодо не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що слугувало б беззаперечною підставою позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої дитини, не знайшли свого підтвердження. Водночас, судом встановлено, що відповідач має безпосередню зацікавленість, бажання та готовність брати участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею, піклуванні та наданні матеріальної допомоги, звернувся до компетентних органів щодо визначення його участі у вихованні дитини. Окрім того, висновком Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі органу опіки та піклування встановлена недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини та роз`яснено останньому про настання правових наслідків за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 62). Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами та встановленими судом обставинами, що свідчить про те, що законних та обґрунтованих підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , у суду не має. У суду не має сумніву, що відповідач по справі, який є рідним батьком дитини, цікавиться життям своєї дитини, не байдужий до її долі, та прагне влаштувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належний рівень матеріального утримання свого сина. Суд також встановив, що не заперечувалось позивачем у справі, що остання перешкоджає виконанню рішення Тернівської районної у місті ради від 28.02.2023 року, яким відповідачу визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , шляхом блокування його контактного номеру у мобільному телефоні, у зв`язку з чим подано відповідну заяву до органу опіки та піклування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини справи в контексті наведених норм законодавства, які є обов`язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до переконання, що безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, до суду надано не було. Доводи позивача та її представника на те, що дитина впродовж чотирьох років проживає разом із матір`ю та вітчимом та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Доводи позивача та її представника про наявну заборгованість за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку всім наявним доказам у справі та поясненням сторін, свідків, встановивши під час судового розгляду, що відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні малолітньої дитини, піклуванні та спілкуванні з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до життя дитини, допомагає матеріально, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та залишення без задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, а позов залишено без задоволення, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed