Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 11 липня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 012087/4056/0000001, предметом якого є страхування транспортного засобу «Тоyotа», д.н.з. [NUMBER] . 14 вересня 2018 року в мусті Кагарлик відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тоyotа», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобіль «Тоyotа» зазнав механічних пошкоджень. Вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху, які призвели до події, встановлена постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року. На підставі заяви потерпілої особи про настання страхового випадку, позивачем складено страховий акт № 00272410 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 121947,45 грн, яке було сплачено шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Мотор - Олві». Цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault», д.н.з. [NUMBER] , життю, здоров?ю, майну третіх осіб на момент дорожньо - транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно полісу № АК/008095576. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Арсенал страхування» становить 100000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн. За заявою ПрАТ «СК «Уніка», ПрАТ «СК «Арсенал страхування» було відшкодовано 99000,00 грн, що відповідає ліміту відповідальності страховика згідно полісу № АК/008095576, за вирахуванням франшизи. Посилаючись на правила статті 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 993, статті 1191, 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідача в порядку регресу 22947,45 грн страхового відшкодування, яке було сплачено понад встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та 2270,00 грн судових витрат у виді сплаченого судового збору. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 21 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження повідомлення (без виклику) сторін. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року залучено ПП «Бізон - Тех 2006» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача за наявними матеріалами справи. 23 січня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, вказав, що дорожньо - транспортна пригода трапилася 14 версеня 2018 року в робочий час та при виконанні [PERSON] своїх трудових (службових) обов?язків в ПП «Бізон - Тех 2006» на автомобілі, що належав підприємству. Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки. При цьому факти незаконного заволодіння автомобілем або його використання відповідачем поза трудовими обов?язками відсутні. Отримати інші докази на підтвердження вказаних обставин відповідач позбавлена можливості, оскільки місцезнаходження ПП «Бізон - Тех 2006» знаходиться на території, яка знаходиться в тимчасовій окупації. З врахуванням принципу змагальності та стандарту переваги більш вагомих доказів, в цій справі більш вірогідними вважає доводи відповідача, що на час ДТП вона виконувала свої трудові обов?язки, працюючи в ПП «Бізон - Тех 2006», а тому, за правилом статті 1172 ЦК України, обов?язок відшкодувати завдану ДТП шкоду покладається на роботодавця ПП «Бізон -Тех 2006». В судове засідання відповідач [PERSON] не з?явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання. До суду подала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ПП «Бізон - Тех 2006» в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася через засоби поштового зв?язку 04 травня 2023 року, 12 червня 2023 року та 30 червня 2023 року, а також шляхом розміщення 04 травня 2023 року, 12 червня 2023 року, 30 червня 2023 року оголошення на офіційному сайті судової влади. 09 травня 2023 року, 16 червня 2023 року та 05 липня 2023 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано, що поштове відділення адресата закрите в зв?язку з окупацією. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 14 вересня 2018 року, о 10.30 годині, на 82 км автодороги Київ - Знам?янка, керуючи автомобілем «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, скоїла зіткнення з автомобілями «Тоyotа RAV4», д.н.з. [NUMBER] , та «Volkswagen Caravelle», д.н.з. [NUMBER] , які зупинилися попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року у справі № 368/1438/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Вказані обставини підтверджуються даними постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року у справі № 368/1438/18 (а.с. 41), довідки про дорожньо - транспортну пригоду № 3018278621356247, виданої Кагарлицьким відділенням поліції Обухівського відділу ГУНП в Київській області 28 січня 2019 року (а.с. 34-35, 36-40). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Тоyotа RAV4», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 16-17). Транспортний засіб «Тоyotа RAV4», д.н.з. [NUMBER] , застрахований відповідно до договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 012087/4056/0000001, укладеного 11 липня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] (а.с. 20). Згідно даних повідомлення Головного сервісного центру МВС, за інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 20 березня 2023 року транспортний засіб «Renault Logan», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований 29 грудня 2011 року ТСЦ № 2345 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області за ПП «Бізон - Тех 2006» (код ЄДРПОУ 34216986) (а.с.137). На момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , життю, здоров?ю, майну третіх осіб була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно полісу № АК/008095576. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Арсенал страхування» становить 100000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн. 17 версеня 2018 року до ПрАТ «СК «Уніка» [PERSON] подала заяву № 00272410 про настання страхового випадку (а.с. 14-15). Відповідно до даних протоколу технічного огляду транспортного засобу від 17 вересня 2018 року, спеціалістом автотоварознавцем Іщенком С.В. на підставі запиту ПрАТ «СК «Уніка» здійснено технічний огляд транспортного засобу «Тоyotа RAV4», д.н.з. [NUMBER] , та визначено перелік ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для відновлення технічного стану вказаного автомобіля (а.с. 32-33). Загальна вартість проведених ремонтно - відновлювальних робіт транспортного засобу «Тоyotа RAV4», д.н.з. [NUMBER] , склала 125847,45 грн. Вказані обставини підтверджуються даними рахунків на оплату ТОВ «Мотор - Олві» № вс-0005451 від 17 жовтня 2018 року та 0000072 від 14 січня 2019 року (а.с. 21-22,23), даними ремонтної калькуляції № 00272410 від 27 версеня 2018 року (а.с. 24-31). На підставі поданих страхувальником та зібраних страховиком документів складено розрахунок суми страхового відшкодування та страхові акти № 00272410 від 20 листопада 2018 року та № 00272410/Д від 13 червня 2019 року, відповідно до яких розмір страхового відшкодування визначено в загальній сумі 121947,42 грн (а.с. 8, 11, 13). Вказаний розмір заборгованості виплачено ПрАТ «СК «Уніка» на рахунок ТОВ «Мотор - Олві» на підставі заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування № 23783 від 04 грудня 2018 року (а.с. 44), наказів ПрАТ «СК «Уніка» № 00272410 від 23 листопада 2018 року та № 00272410/Д від 13 червня 2019 року (а.с. 9,12). Факт сплати коштів підтверджується даними платіжних доручень № 055887 від 27 листопада 2018 року на суму 118977,75 грн, № 093022 від 14 червня 2019 року (а.с. 7, 10). З даних платіжного доручення № 150 від 19 грудня 2018 року вбачається, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало на рахунок ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у розмірі 99000,00 грн (а.с. 45). 01 лютого 2019 року ПрАТ «СК «Уніка» направило [PERSON] претензію № 23783 з вимогою відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок її дій, та страховою виплатою, яку здійснило ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ПрАТ «СК «Уніка» (а.с. 46). Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , заведеної 09 липня 1998 року, відповідач працювала менеджером зі збуту в ПП «Бізон - Тех 2006» у період з 03 серпня 2017 року до 09 червня 2019 року (а.с. 140). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до статті 22 частини 1, 2 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов?язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні приписи містяться у статті 993 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. На підставі статті 980 ЦК України та статті 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов?язані з: життям, здоров?ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Спірні правовідносини, регулюються положеннями статті 27 Закону України «Про страхування» і статті 993 ЦК України. Дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію. Суд зауважує, що позивач помилково ототожнив поняття «суброгація» і «регрес», внаслідок чого просить в позовній заяві застосувати до спірних відносин одночасно статтю 993 та статтю 1191 ЦК України. Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 22947,45 грн. Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв?язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов?язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов?язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відтак, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов?язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова судді Кагарлицького районного суду Київської області про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності набрала чинності та є обов?язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені постановою судді з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що на момент вчинення ДТП виконувала трудові обов?язки, пов?язані з діяльністю ПП «Бізон - Тех 2006» на автомобілі, що належав вказаному підприємству, а тому завдана ДТП шкода підлягає стягненню з ПП «Бізон - Тех 2006». Суд відхиляє такі доводи відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) роз?яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов?язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 Постанови). Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків. Особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб?єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов?язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов?язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов?язків працівника. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 206/1234/19. Отже, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу, відповідно до статті 1191 ЦК України. Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно правил статей 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 і частини 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року, з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав, судом відкладалося підготовче провадження, відповідачу було роз?яснено права та обов?язки, визначені статтями 12, 13, 81, 83, 84 ЦПК України. Суд вважає, що відповідач була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх, чи заявити клопотання про їх витребування. Крім того, відповідач не була позбавлена можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву не вказала обставин, які б вказували, що на час ДТП вона використовувала автомобіль «Renault Logan» з метою виконання трудових обов?язків, не зазначала куди, з якою метою, для виконнання яких трудових обов?язків вона рухалася на автомобілі. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв?язку з неможливістю надати їх самостійно та заяви про забезпечення доказів до суду відповідачем не подавалися. Сам по собі факт перебування відповідача у трудових відносинах з ПП «Бізон - Тех 2006» на момент скоєння ДТП не підтверджує факту виконання нею в цей час трудових обов?язків. Відтак, відповідач не надала належних, достовірних та достатніх доказів того, що під час вчинення ДТП вона виконувала трудові обов?язки, пов?язані з перебуванням на посаді менеджера зі збуту ПП «Бізон - Тех 2006». Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Обов?язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов?язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із їх недоведеністю. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв?язку, суд дійшов висновку, що позивач довів наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільної відповідальності за наслідки дорожньо-транспортної події, зокрема причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завдання матеріально шкоди позивачу, які відповідачем не спростовані. Cуд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволення як такі, що виникли в порядку суброгації. Розмір заподіяних матеріальних збитків визначено як різницю між фактичним розміром шкоди та сплаченим позивачу страховим відшкодування, яка становить 22947,45 грн. Доводи відповідача про те, що на час ДТП вона виконувала свої трудові обов?язки, працюючи в ПП «Бізон - Тех 2006», а тому, відповідно до статті 1172 ЦК України, обов?язок відшкодувати завдану ДТП шкоду покладається на роботодавця ПП «Бізон -Тех 2006», є недоведеними. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270,00 грн. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір в розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved