Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 21.07.2023р. суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги частково та ухвалив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів в розмірі 113 417,66 грн. в якості компенсації матеріальної шкоди та 3000 грн. - моральної шкоди. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору. 25.07.2023р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розподіл судових витрат, в якому заявлено вимогу про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ястремський О.Я. - підтримав своє клопотання та просив відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Представник відповідачки - адвокат Горобець С.О. в судове засідання не з`явився, однак 03.08.2023р. подав до суду письмові заперечення проти вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Свою позицію обґрунтував тим, що визначена позивачем сума витрат на правову допомогу є штучно завищеною, неспівмірна із складністю справи та необґрунтована належним чином. Крім того, в зазначеній заяві просив розглянути заяву представника позивача про розподіл судових витрат без участі відповідачки та його (адвоката) участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази на підтвердження вимог позивача про відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 30.01.2023р., укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Покровський, Левківський та партнери»; договір про залучення адвоката від 30.01.2023р., укладений між АО «Покровський, Левківський та партнери» і адвокатом Ястремським О.Я.; акт №1 від 21.07.2023р. про надання правової допомоги з розрахунком вартості наданої правової допомоги; рахунок №1 від 21.07.2023р. на оплату вартості послуг на суму 10 000 грн.; квитанція про сплату вартості послуг на користь АО «Покровський, Левківський та партнери» в розмірі 10 000 грн. Варто звернути увагу, що в позовній заяві було зазначено попередній розмір судових витрат позивача з оплати правової допомоги в сумі 6000 грн. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідачка заперечила проти обґрунтованості такого розміру витрат. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - ознайомлення з матеріалами справи, вивчення законодавства та аналіз судової практики - 2000 грн.; - підготовка процесуальних документів (позовної заяви) - 6000 грн.; - участь в судовому засіданні - 2000 грн. Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача щодо витрат з оплати правової допомоги та її розміру в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10 000 грн. не є належним чином обґрунтованою з точки зору співмірності з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді; кількість судових засідань за участю представника позивача тощо). В цьому контексті слід звернути увагу, що згідно ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. По обставинам даної справи слід звернути увагу, що розгляд справи відбувся в судовому засіданні, що було призначене судом при відкритті провадження у справі. Фактична тривалість розгляду справи судом у судовому засіданні складала 30 хв. (з початку засідання до видалення суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення), а загальна тривалість судового засідання (з врахуванням часу перебування суду у нарадчій кімнаті та часу проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду) - 55 хв. З моменту відкриття провадження у справі представником позивача не вчинялось будь-яких процесуальних дій, окрім подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Отже обсяг виконаної адвокатом роботи вочевидь не перевищив того, який мав бути прогнозованим та передбачуваним ще на стадії вчинення підготовчих дій до звернення з позовом до суду. Критично суд ставиться й до включення в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу таких послуг адвоката як «вивчення законодавства та аналіз судової практики», оскільки відповідна діяльність обумовлюється рівнем професійної компетентності надавача послуг. За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 6 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність та об`єм справи, ціну позову, тривалість розгляду справи судом, показник попереднього орієнтованого розміру витрат на правову допомогу, а також значення справи для сторін. В той же час, в даному випадку ціна позову складала 128 417,66 грн., але позовні вимоги були задоволені судом частково на суму 116 417,66 грн., що складає 90,65% від ціни позову, а отже на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5 439 грн. (6000 грн. * 90,65%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial