Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із вказаним позовом в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просила змінити дату її звільнення з посади провідника пасажирського вагона Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницької Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, вказану у наказі (розпорядженні) №113о/с від 21.12.202 року про припинення трудового договору (контракту) з 29 грудня 2022 року на 02 січня 2023 року; визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №267 від 08.12.2017 року про продовження терміну дії контракту, яким продовжено дію контракту з 20.12.2017 року до 29.12.2022 року; стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2022 року по 02.01.2023 рік включно. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.03.1987 року вона була прийнята на роботу до Хмельницької дирекції з обслуговування пасажирів де працювала по 29.12.2022 року. У період з 2004 року особливість її роботи у відповідача полягала у тому, що вона працювала на підставі укладених з відповідачем трудових договорів (контрактів). 08.12.2003 року нею був укладений із відповідачем контракт строк дії якого був визначений на період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 рік. Строк дії її трудового договору неодноразово продовжувався, про що укладалися відповідні договори. Так, 26.11.2014 року нею був укладений черговий трудовий договір (контракт) №197 строк дії якого був визначений з 30.12.2014 року по 30.12.2015 рік. Дія вказаного трудового договору неодноразово продовжувалася, про що до вказаного контракту укладалися додаткові угоди. Так, зокрема 08.12.2017 року до вказаного контракту між нею та відповідачем була укладена додаткова угода №3 за умовами якої строк дії трудового договору був продовжений до 30.12.2022 року. На підставі вказаної додаткової угоди відповідачем був виданий наказ №267 від 08.12.2017 року про продовження строку дії укладеного з нею контракту до 29.12.2022 року та на підставі вказаного наказу до її трудової книжки (п.19) був винесений запис про продовження строку дії контракту саме до 29.12.2022 року. 21.12.2022 року відповідачем був виданий наказ (розпорядження) №113 о/с про припинення трудового договору та її було звільнено з 29.12.2022 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України - у зв`язку із закінченням строку дії контракту. В період з 28.12.2022 року по 31.12.2022 рік вона перебувала на лікарняному. Вважає, що виданий відповідачем 08.12.2017 року наказ №267 про продовження з нею строку дії контракту по 29.12.2022 рік та наказ №113 о/с від 21.12.2022 року про її звільнення з 29.12.2022 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України - у зв`язку із закінченням строку дії контракту є незаконними. Так, наказ від 08.12.2017 року наказ №267 суперечить укладеному з нею трудовому договору, яким строк його дії був визначений саме по 30.12.2022 рік. Отже саме ця дата є датою закінчення строку дії її контракту. Крім того, оскільки в період з 28.12.2022 року по 31.12.2022 рік вона перебувала на лікарняному, відповідач не мав право звільнити її в період непрацездатності та у даному випадку днем її звільнення повинен бути зазначений перший робочий день, а саме 02.01.2023 рік. У поданому відзиві АТ «Укрзалізниця» позов не визнала, просило відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно позивачка працювала у філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця». 26.11.2014 року із нею був укладений трудовий договір (контракт) №197 строк дії якого був визначений до 30.12.2015 року. 22.09.2015 року строк дії вказаного контракту був продовжений на рік по 29.12.2016 року, а 06.12.2016 року - ще на один рік - до 30.12.2017 рік. 24.10.2017 року позивачка подала заяву в якій просила продовжити строк дії укладеного з нею контракту на термін 5 років по 29.12.2022 рік. На підставі вказаної заяви 08.12.2017 року із нею була укладена додаткова угода №3 до контракту №197 від 26.11.2014 року в якій був продовжений строк дії контракту до 30.12.2022 року. Також начальником вагонної дільниці станції Хмельницький був виданий наказ №267 від 08.12.2017 року про продовження строку дії контракту з [PERSON] по 29.12.2022 року. У зв`язку із закінченням строку дії контракту 21.12.2022 року був виданий наказ №113 о/с про припинення трудового договору з [PERSON] та її звільнення із займаної посади з 29.12.2022 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Зазначили, що звільнення [PERSON] із займаної посади відповідає вимогам діючого законодавства та умовам укладеного із нею трудового договору. Строк дії контракту із позивачкою був визначений саме по 29.12.2022 рік, про що свідчить подана нею заява від 24.10.2017 року. При цьому, оскільки в укладеній додатковій угоді №3 від 08.12.2017 року до контракту №197 від 26.11.2014 року було застосовано прийменник «до», з урахуванням діючого на той час тлумачення, останній день строку дії контракту визначався саме попередньою датою тобто 29.12.2022 роком. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також просив врахувати, що позивачкою писалася заява від 08.11.2016 року та заява 24.10.2017 року, як і не підписувався наказ №267 від 08.12.2017 року. Всі строки дії контракту визначені були у представлених трудових договорах та додаткових угодах до них. Зокрема в додатковій угоді №3 від 08.12.2017 року до контракту №197 від 26.11.2014 року строк дії контракту був продовжений саме до 30.12.2022 року, що відповідало дійсній волі учасників договору. Законних підстав для змінити цієї дати у відповідача не було. Представники відповідача позов не визнала просила відмовити у його задоволенні. Надали пояснення, аналогічні викладеним у поданому відзиві на позов. Також просила врахувати, що на час звільнення позивачки підприємству не було відомо про те, що остання перебуває на лікарняному. Після того, як така інформація стала відома підприємством здійснені відповідні розрахунки та здійснені всі передбачені законом виплати. До того ж вважала, що факт перебування позивачки на лікарняному не є підставою для продовження строку дії з нею контракту та не є підставою для зміни дати її звільнення. Фактичні обставини справи встановлені судом. Наказом №50 від 02.03.1987 року [PERSON] була прийнята на роботу до Хмельницької дирекції із обслуговування пасажирів на посаду учня провідника пасажирського вагону. 11.01.1997 року [PERSON] була переведена на посаду провідика пасажирських вагонів. 08.12.2003 року між Вагонною дільницею №3 станції Хмельницький та [PERSON] був укладений строковий трудовий договір - контракт №228ь на підставі якого позивач продовжила роботу у відповідача на вказаній посаді. Згідно умов укладеного контракту строк його дії був визначений до 31.12.2008 року. Згідно записів трудової книги позивача (запис №10 від 01.01.2008) на підставі наказу №239 від 23.12.12013 року строк дії вказаного контракту був продовжений до 31.12.2013 року, а у подальшому на підставі наказу № 166 від11.12.2013 року - до 29.12.2014 року (запис трудової книги №12 від 31.12.2013 року). 26.11.2014 року між відокремленим підрозділом вагонна дільниця станції Хмельницький Державного територіально-галузевого об`єднання Південно-Західна залізниця (далі Підприємство) та [PERSON] був укладений контракт №197, згідно якого остання продовжила роботу на посаді провідника пасажирського вагона. Строк дії контракту був визначений до 30.12.2015 року. На підставі вказаного контракту підприємством був виданий наказ №229 від 26.11.2014 року про продовження трудових відносин до 30.12.2015 року. 30.11.2015 року між Підприємством та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до контракту №197 від 26.11.2014 року згідно якої строк дії контракту був продовжений до 30.12.2016 року. На підставі вказаної угоди Підприємством був виданий наказ №331 від 30.11.2015 року про продовження трудових відносин з [PERSON] до 29.12.2016 року, про що до трудової книжки останньої був внесений відповідний запис. 06.12.2016 року між Підприємством та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до контракту №197 від 26.11.2014 року згідно якої строк дії контракту був продовжений до 30.12.2017 року. На підставі вказаної угоди Підприємством був виданий наказ №262 від 06.12.2016 року про продовження трудових відносин з [PERSON] до 29.12.2017 року, про що до трудової книжки останньої був внесений відповідний запис. 08.12.2017 року між Підприємством та [PERSON] була укладена додаткова угода №3 до контракту №197 від 26.11.2014 року згідно якої строк дії контракту був продовжений до 30.12.2022 року. На підставі вказаної угоди Підприємством був виданий наказ №267 від 08.12.2017 року про продовження трудових відносин з [PERSON] до 29.12.2022 року, про що до трудової книжки останньої був внесений відповідний запис (запис №19). Наказом (розпорядження) АТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Хмельницький №113 о/с від 21.12.2022 року [PERSON] було звільнено з 29.12.2022 року з посади провідника пасажирського вагона на підставі п.2 ст.36 КЗпП України - у зв`язку із закінченням строку дії контракту №197 від 26.11.2014 року. 29.12.2022 року у трудовій книжці позивача був зроблений запис №21 про її звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Також встановлено, що [PERSON] в період з 28.12.2022 року по 31.12.2022 рік перебувала на лікарняному, що підтверджено інформаційною довідкою з електронної системи охорони здоров`я (медичний висновок 6745-РММХ-ВР7Е-ЕН9Р від 29.12.2022 року). Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України - частина 3 ст.21 КЗпП України. Згідно приписів пункту 3 частини першої ст.24 КЗпП України контракт укладається в письмовій формі. Згідно «Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. N 764 провідник пасажирського вагона входить до такого переліку. Згідно пункту 2 частини першої ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. При цьому, припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Тому контракт припиняється у зв`язку із закінченням строку його дії. Винятком із цього правила є фактичне продовження трудових відносини, коли жодна зі сторін за закінченням строку дії трудового договору не поставила вимогу про їх припинення. Оскільки роботодавець (власник) не висловив своє бажання продовжувати трудові відносини із [PERSON] після закінчення строку укладеного із нею трудового договору (контракту) її звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України є правильним та обґрунтованим. Разом із цим, суд зазначає, що згідно зі статтею 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення частини третьої статті 40 КЗпП України та зазначено, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як встановлено із матеріалів справи [PERSON] перебувала на лікарняному в період з 28.12.2022 року по 31.12.2022 рік. При цьому перший робочий день на підприємстві є 02.01.2023 року. Таким чином, враховуючи на наявність підстав для звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, та зважаючи на те, що таке звільнення [PERSON] було фактично здійснено у період, коли вона була непрацездатна, вимоги позивача в частині зміни дати її звільнення є обґрунтованими та підлягають до задоволення та слід змінити дату звільнення [PERSON] з посади провідника пасажирського вагона Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницької Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України з 29 грудня 2022 року на 02 січня 2023 рік. При цьому суд зауважує, що у випадку зміни дати звільнення у зв`язку зі звільненням працівника з роботи під час його тимчасової непрацездатності, відсутні підстави і умови матеріальної відповідальності роботодавця. У такому випадку зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 207/831/20. З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо вимог про визнання наказу № 267 від 08.12.2017 року про продовження терміну дії контракту суд зазначає наступне. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Звертаючись до суду з вимогою про визнання наказу № 267 від 08.12.2017 року про продовження терміну дії контракту, яким укладений із позивачкою строк трудового договору (контракту) був продовжений до 29.12.2022 року, [PERSON] та її представник по суті посилалися на те, що відповідна дата не відповідає дійсній даті, до якого строк дії контракту був продовжений, а саме 30.12.2022 року, що стало підставою її звільнення до фактично строку дії контракту. Отже у даному випадку ставиться питання про належну дату звільнення позивача. Ефективним способом захисту за таких обставин є не скасування наказу про продовження термін дії контракту, який є похідним та видається на підставі укладеного між сторонами контракту (у даному випадку - додаткової угоди №3 від 08.12.2017 року до контракту), а вимога про зміну дати звільнення позивача. З огляду на викладене у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial