Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

16.06.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . За життя його брат був одружений. Разом вони офіційно не мешкали, але він вважав її своєю дружиною. У зв`язку з наведеним він вважав, що саме дружина є спадкоємицею після смерті брата першої черги. Оскільки ніхто спадщиною не опікувався, позивач зв`язався з нею наприкінці 2021 року і саме тоді йому стало відомо, що шлюб його брата було офіційно розірвано 21.11.2017 року, а тому жодних спадкоємців, окрім нього, у брата не має. У зв`язку з запровадженням 11.03.2020 року постановою №211 КМУ України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СОV-2» на всій території України карантину, було обмежено спілкування між людьми та ускладнено пересування країною і містом, а 24.02.2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у країні було введено воєнний стан, що перешкоджало позивачу своєчасному отриманні правової допомоги, отриманні необхідних документів та зверненні з заявою про прийняття спадщини. Позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя, але йому було роз`яснено, що оскільки він пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини слід звернутися до суду з заявою про надання додаткового строку. У зв`язку з наведеним, вважає, що зазначені обставини є поважною причиною, та просить надати йому можливість скористатися своїм правом на отримання спадщини. Ухвалою суду від 05.07.2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, третій особі для подання пояснень щодо позову. Ухвалою суду від 02.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що позбавило можливості суд вислухати пояснення позивача, щодо причин пропущення строку для прийняття спадщини. Представник позивача адвокат Бахмут М.С. у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки причини, які наведені у позові не є поважними для пропуску терміну для прийняття спадщини, позивач не звертався до нотаріуса, спадкова справа не заведена, наразі не відомо, яке саме майно залишилось після померлого. Суд дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 26.01.2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1231. (а.с. 6) Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00034762967 від 26.01.2022 року, [PERSON] , народився [INFO] , та його батьком є [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с. 20) Позивач [PERSON] , [INFO] , надав свідоцтво про народження, відповідно до якого, його батьком є [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с. 19) Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №00036757309 від 07.09.2022 року, щодо [PERSON] , [INFO] , зареєстровано актовий запис №113 від 21.11.2017 року про розірвання шлюбу з [PERSON] .. (а.с. 33) Судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, позивач до нотаріуса не звертався, постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії не отримував. (а.с.42) Будь яких документів, що після смерті [INFO] [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , суду не було надано. Брат позивача помер [INFO] , отже шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини закінчився 14 березня 2021 року, а позивач звернувся до суду тільки 16 червня 2022 року. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, (статті 1220, 1222 ЦК України). Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Статтею 1262 ЦК України визначено у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. У справі, що розглядається, зазначаючи про поважність причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, позивач посилається, що йому не було відомо, про розірвання шлюбу брата з дружиною, тому він вважав, що саме дружина була спадкоємицею після смерті брата. Крім того посилається, що у зв`язку з запровадженням 11.03.2020 року постановою №211 КМУ України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СОV-2» на всій території України карантину, було обмежено спілкування між людьми та ускладнено пересування країною і містом, а 24.02.2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у країні було введено воєнний стан, що перешкоджало позивачу своєчасному отриманні правової допомоги, отриманні необхідних документів та зверненні з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постанові від 28 жовтня 2019 року, справа №761/42165/17-ц зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~правових висновків,\~викладених у\~постанові Верховного\~Суду від\~17.12.2021\~року у\~справі №\~369/6254/19-ц,\~оцінка поважності\~причин пропуску\~строку звернення\~із заявою\~про прийняття\~спадщини повинна,\~у першу\~чергу,\~стосуватися періоду\~від моменту\~відкриття спадщини\~й до\~спливу шестимісячного\~строку,\~встановленого законом\~для її\~прийняття.\~Саме протягом\~цього періоду\~мають існувати\~об`єктивні\~та істотні\~перешкоди для\~прийняття спадщини.\~Інші періоди\~досліджуються,\~якщо ці\~перешкоди почали\~існувати протягом\~шестимісячного строку\~та тривали\~до моменту\~звернення до\~нотаріуса або\~до суду. Таким чином суд не може визнати поважною причину пропуску строку, необізнаність позивача про розірвання шлюбу брата з дружиною. Посилання позивача на запровадження в Україні карантинних обмежень COVID-19, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Суд наголошує, що незалежно від введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, позивач не був позбавлений можливості направити заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку відповідно до пункту 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилався позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно відмовити. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем.

Outcome: dismissed