Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

4 червня 2023 року представник позивача, адвокат Довгаль С. В., звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу через підсистему «Електронний суд» із вказаним позовом до відповідача, посилаючись у його обґрунтування на те, що 24 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики зі строком дії до 24 грудня 2018 року, на підтвердження якого відповідачем було написано розписку, за умовами якої він отримав від позивача 80000 грн., які зобов`язувався повернути до 24 грудня 2018 року, що також підтверджується підписами свідків. Однак у визначений строк [PERSON] позику в порушення своїх договірних зобов`язань не повернув та добровільно заборгованість не сплатив. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 80000 грн. та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 7 червня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Довгаль С. В., не висловили заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про наявність позову [PERSON] до нього про стягнення боргу, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що 24 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 80000 грн., передані відповідачу безпосередньо при підписані відповідної розписки, чим [PERSON] підтвердив факт отримання ним вказаної суми грошових коштів від [PERSON] , які відповідач зобов`язався повернути позивачу до 24 грудня 2018 року, що підтверджується актом приймання передачі грошових коштів у такій розписці за підписом [PERSON] . На підставі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд зазначає, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц. Зважаючи на викладені законодавчі норми та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні за письмовим договором позики від 24 листопада 2018 року, укладеним між сторонами по справі та оформленим письмовою розпискою відповідача, наданою позивачем, було підтверджено факт передачі [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 80000 грн. на виконання умов укладеного між ними договору позики. Натомість, суд зазначає, що [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження проведення ним з позивачем будь-якого розрахунку по такому договору позики від 24 листопада 2018 року. При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень, які діяли до 30 червня 2023 року на території України. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню прострочена відповідачем сума боргу за договором позики від 24 листопада 2018 року, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти в сумі 80000 грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 24 грудня 2018 року, відповідач не повернув, тому через неналежне виконання умов відповідного договору позики в суді було підтверджено законність заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача на користь [PERSON] неповернутої суми позики в розмірі 80000 грн. Суд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду із даним позовом у розмірі 858,88 грн., які за ст. 141 ЦПК також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved