Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду з позовом, у якому просить суд стягнути із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 465,00 грн за невиконання договору підряду від 18.12.2021 № 5048, а також 7 283,30 грн інфляційних втрат та 754,98 грн штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань, а всього - 48 503,28 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.12.2021 між нею та відповідачем було укладено договір підряду № 5048, за умовами якого виконавець взяла на себе зобов`язання виконати креслення замовлення по наданим замовником розмірам, вимогам та побажанням, замовити його у виробника, а в подальшому передати у власність замовника меблі, відповідно до затвердженого креслення та в обумовленій кількості та якості. На виконання умов договору в грудні 2021 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] кошти в розмірі 40 465,00 грн, проте відповідач всі зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим позивач просить суд сягнути з неї 40 465,00 грн за оплачені, проте не виконані роботи, 7 283,30 грн інфляційних втрат і 754,98 грн 3 % річних, а всього - 48 503,28 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 позов задоволено. 29.06.2023 ухвалою суду скасовано зазначене заочне рішення, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.08.2023 сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.12.2021 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду № 5048 (далі - договір), за умовами якого виконавець взяла на себе зобов`язання виконати креслення замовлення по наданим замовником розміром, вимогам та побажанням, замовити його у виробника, а в подальшому передати у власність замовника меблі, відповідно до затвердженого креслення та в обумовленій кількості та якості. За змістом розділу 1 договору замовлення - меблями є кухня з білими фасадами МДФ, корпус шафи, розсувна система. Згідно ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Згідно з розділом 2 договору загальна сума замовлення становить 57 808,00 грн, з яких 450,00 грн доставка та підйом кухні до замовника, 5 620,00 грн - монтаж. Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до розділу 3 сторони обумовили терміни виконання даного договору 28-38 робочих днів. Таким чином, строк виконання договірних зобов`язань припадав на 14.02.2022 (9 робочих днів у грудні 2021 року, 19 робочих днів в січні 2022 року та 10 робочих днів в лютому 2022 року - загалом 38 робочих днів). В грудні 2021 року замовником було сплачено виконавцю 40 465,00 грн, залишок суми відповідач мала сплатити в день поставки меблів. 27.06.2022 ФОП [PERSON] надіслано на адресу позивача лист, в якому вона посилається на форс-мажорні обставини та неможливістю виконання договірних зобов`язань з об`єктивних причин, які не стосуються умов договору підряду № 5048. Поряд з цим, відповідач зазначає, що кінцевий термін виконання нею зобов`язань з її боку -31.08.2022, при цьому в кінці листа посилається на дані зовсім іншого договору. Згідно ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. 04.09.20222 представник позивача скерувала на адресу відповідача претензію засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, яку вона отримала та надала підтвердження того, що протягом семи днів [PERSON] отримає відповідь. Отже, ні в терміни обумовлені в договорі підряду, ні в гарантійному листі від 27.06.2022 зобов`язання відповідачем не виконано, а тому сплачені позивачем кошти на виконання договору підлягають стягненню з відповідача. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки вникають з підстав, передбачених законодавством, а в силу зобов`язання одна особа зобов`язана вчинити на користь іншої особи певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням того, що відповідачем не було виконано умови договору підряду від 18.2.2021 № 5048, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 7 283,30 грн та 3 % від простроченої суми, що становить 754,98 грн. Заперечуючи проти стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, відповідач у заяві про скасування заочного рішення зазначав про те, що п. 9 договору сторони погодили звільнення від відповідальності за невиконання умов договору під час дії форс-мажорних обставин, а саме: епідемії, воєнного стану. Відповідальність сторін передбачена п. 8 договору за затримку виготовлення меблів - штраф у розмірі 0,001 % від вартості замовлення та за затримку остаточного розрахунку - штраф у розмірі 0,001 % від вартості замовлення. Разом з тим, суд зазначає, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування звільнив від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України лише позичальників за кредитними договорами (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Отже, інфляційні втрати та проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а є складовою частиною боргу, та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожному гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з п. 4 ч. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У відповідності зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 350,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним». У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірені копії договору про надання правової допомоги від 01.09.2022 № 20/09, рахунок-фактура від 01.09.2022 № 20/09-1, меморіальний ордер від 02.09.2022 № @PL695344 на суму 1 050,00 грн, рахунок-фактура від 27.09.2022 № 20/09-2, квитанція № 0.0.2689476477.1 на суму 2 000,00 грн, акт наданих послуг від 28.09.2022 до договору № 20/09 про надання правової допомоги від 01.09.20022. Як вбачається з акту наданих послуг від 28.09.2022 до договору № 20/09 про надання правової допомоги від 01.09.20022 вартість консультації, складання проекту та скерування претензії становить 1 000,00 грн, консультація, складання проекту позовної заяви з додатками - 2 000,00 грн. Відповідно до рахунку-фактури від 01.09.2022 № 20/09-1, меморіального ордеру від 02.09.2022 № @PL695344, рахунку-фактури від 27.09.2022 № 20/09-2, квитанції № 0.0.2689476477.1 [PERSON] сплатила адвокату Павленко А.Л. за надану правову допомогу кошти на загальну суму 3 000,00 грн. При цьому суд акцентує, що відповідач не звертався до суду з заявою про зменшення розміру адвокатських витрат. З огляду на викладене, враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає вимоги представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу такими, що підлягають задоволенню в сумі 3 000,00 грн шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн, 12,92 грн за сплату банківської комісії, 47,00 грн витрат по сплаті поштових послуг за направлення претензії та 3 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: approved