Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

В лютому 2023р. позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму коштів в розмірі 4647,56 грн.; судовий збір у розмірі 2684,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 жовтня 2020р. відповідач подав до Шевченківської районної філії позивача заяву з проханням надати йому статус «безробітного». У зазначеній заяві відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками безробітного, де зазначено, що безробітні повинні своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі наказу позивача від 13 жовтня 2020р. відповідачу було надано статус «безробітного» та відкладено виплати допомоги по безробіттю з 13 жовтня 2020р. по 30 жовтня 2020р. Наказом Шевченківської філії позивача від 11 листопада 2020р. відповідачу було поновлено виплату допомоги по безробіттю з 31 жовтня 2020р. В подальшому припинено реєстрацію безробітного з 29 вересня 2021р. у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. З метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення, позивачем було отримано інформацію від ТОВ «Тиса-ДДК», згідно якої відповідач, перебуваючи на обліку в Шевченківській районній філії позивача, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Тиса-ДДК» з 14 вересня 2021р., у зв`язку з чим, було видано наказ Шевченківської районною філією позивача 03 грудня 2021р. за № 97/291/-02-21 про стягнення з відповідача виплаченого йому матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 4647,56 грн. Оскільки в досудовому порядку, відповідач не повернув всієї суми боргу, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для стягнення суми заборгованості примусово. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено справу до судового розгляду. У встановленому законом порядку, учасники справи були оповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (далі по тексту, норми зазначеного Закону будуть наведенні в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Як передбачено п. 1) ч. 1 ст. 43 цього Закону, статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, згідно положень ч. 2 цієї статті, статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 жовтня 2020р. відповідач подав до Шевченківської районної філії позивача заяву з проханням надати статус безробітного. На підставі наказу позивача від 13 жовтня 2020р. відповідачу було надано статус «безробітного» та відкладено виплати допомоги по безробіттю з 13 жовтня 2020р. по 30 жовтня 2020р. Наказом Шевченківської філії позивача від 11 листопада 2020р. відповідачу було поновлено виплату допомоги по безробіттю з 31 жовтня 2020р. В подальшому припинено реєстрацію відповідача, як безробітного з 29 вересня 2021р., згідно наказу від 29 вересня 2021р. за № НТ210929, у зв`язку з встановленням факту перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Тиса-ДДК» з 14 вересня 2021р. Шевченківської районною філією позивача було видано наказ 03 грудня 2021р. за № 97/291/-02-21, відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення відповідачем нарахованого і виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 4647,56 грн. У відповідності з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Пунктом 9) ч. 1 ст. 45 цього Закону визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). За приписами п. 18) ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктом 1) ч. 1 ст. 1215 цього Кодексу передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,0 грн.

Outcome: approved