Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Універсал Банк» у якому просить зобов`язати АТ «Універсал Банк» провести реструктуризацію споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті за кредитним договором №001-2008-856, укладеного 26.03.2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] в порядку, встановленому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», згідно якого зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, надані в іноземній валюті підлягають обов`язковій реструктуризації. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] , як позичальником укладено кредитний договір №001-2008-856, згідно з яким банк надав, а позивач зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 85 193,00 швейцарських франків. Вказана сума кредиту дорівнювала еквіваленту 424 472,50 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Позивач вказує, що кредит отримано на придбання житлової нерухомості, яка є єдиним житлом позичальника і в якому він зареєстрував своє місце проживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, пандемією коронавірусної хвороби СОVID-19, яка спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Верховною Радою України був прийняти Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381 - IX (далі - Закон № 1381-IX). Згідно із Законом № 1381- IX зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, надані в іноземних валютах підлягають обов`язковій реструктуризації. З метою реструктуризації зобов`язання, встановленого кредитним договором, 12.07.2021 року, у встановлений Законом 1381-IX строк, позивач звернувся до банку. При цьому, листом банку від 03.08.2021 року № 42581 позивача повідомлено про відмову в конвертації кредитної заборгованості за кредитним договором в національну валюту з огляду на те, що 10 червня 2021 року позивачем було відчужене належне йому житлове нерухоме майно - будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач не погоджуючись із прийнятим банком рішенням та з метою досудового врегулювання спору, 17.09.2021 року провів робочу зустріч з представниками банку, під час якої досягнуто домовленостей щодо проведення перевірки будинку в с. Жукин на предмет його придатності до проживання та за результатами якої банк зобов`язався повторно розглянути заяву позивача про реструктуризацію споживчого кредиту. 29 жовтня 2021 року Листом Банку № 43641 позивача повідомлено, що рішення про відмову у проведенні реструктуризації залишається незмінним. Таким чином, позивач вважає свої права на реструктуризацію споживчого кредитку, як споживача фінансових послуг порушеними, оскільки на його думку, на момент звернення до банку з відповідною заявою 12.07.2021 року всі умови визначені Законом №1381-IX були виконані, оскільки відчужений до моменту звернення із заявою до банку будинок за адресою: [ADDRESS] не був придатний для проживання. Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. 14.02.2022 року на адресу суду відповідачем подано відзив, у якому останні просили у позові відмовити у повному обсязі, вказували що позивачем для того щоб скористатись умовами реструктуризації визначеними законом за тиждень до звернення до банку було відчужено нерухоме житлове майно, а саме житловий будинок, що належав йому на праві власності, своїй дружині - [PERSON] , шляхом укладення договору дарування від 10.06.2021 року, що є ознаками фіктивного правочину. Окрім того, представник банку вказує, що акт огляду подарованого позивачем будинку про його непридатність для проживання не можна оцінювати як належний доказ обґрунтування позовних вимог, оскільки інформація вказана в акті в графі «примітки», а не зазначена як висновок. 16.02.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти відзиву та просить позов задовольнити, вказуючи, що інформація у відзиві про відчуження будинку з метою подачі заяви до банку є припущенням і не відповідає фактичним обставинам. Представник позивача та позивач у судовому засіданні просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із матеріалів справи вбачається, що 26.03.2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] , як позичальником укладено кредитний договір № 001-2008-856, згідно з яким банк надав, а позивач зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 85 193,00 швейцарських франків. Кредит отримано позичальником на придбання житлової нерухомості, яка є житлом позичальника і в якому він зареєстрував своє місце проживання. Верховною Радою України 13.04.2021 року прийнятий Закон № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23.04.2021 року. Відповідно до ч. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: - наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; - відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 2) виконання зобов`язань за договором забезпеченого предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: - предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); 3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: - у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. З метою реструктуризації зобов`язання, встановленого Кредитним договором, 12.07.2021 року, у встановлений Законом 1381-IX строк позивач звернувся до банку із відповідною заявою. При цьому, листом банку від 03.08.2021 року № 42581 позивачу відмовлено в реструктуризації кредитної заборгованості за кредитним договором в національну валюту. Окрім того, 29.10.2021 року Листом банку № 43641 позивача повідомлено, що рішення про відмову у проведенні реструктуризації залишається незмінним. Судом встановлено, та підтверджено представником відповідача, що банк, приймаючи рішення про відмову у реструктуризації заборгованості [PERSON] керувався лише єдиною підставою для відмови, а саме тим що у власності позичальника було наявне інше житлове нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що було відчужене 10.06.2021 року [PERSON] , шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук О.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 1762. Разом з тим, пп. 4) пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 1381-IX) встановлено, що заявник зазначає відомості щодо об`єктів нерухомого майна станом на момент підписання заяви. Таким чином, як зазначено вище, для здійснення реструктуризації заборгованості вимагається використання предмету іпотеки - житлового нерухомого майна, як місця постійного проживання позичальника або майнового поручителя, а також відсутність у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна. Судом встановлено, що заява про проведення реструктуризації кредитної заборгованості була подана [PERSON] до банку 12.07.2021 року, тобто у строк встановлений Законом 1381-IX, при цьому у останнього на момент подачі заяви було відсутнє у власності інше житлове нерухоме майно, про що було зазначено у заяві станом на момент її подання. Таким чином зобов`язання позивача за кредитним договором відповідали умовами визначеним у Законі № 1381-IX та підлягали обов`язковій реструктуризації. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо фіктивності правочину, тобто спеціального відчуження житлового нерухомого майна позивача, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказані обставини ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial