Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім"єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Позивач зазначає, що З 1995 року вони стали проживати разом у квартирі за адресою [ADDRESS] яка належала на праві приватної власності [PERSON] , однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки вважали, що у реєстрації шлюбу немає потреби. За період проживання однією сімєю у них був єдиний бюджет, вони вели спільне домашнє господарство, придбавали продукти харчування, купували одяг, взуття, речі домашнього вжитку, побутову техніку, сплачували із спільного бюджету комунальні послуги, тобто мали взаємні права та обов`язки, які зазвичай виникають у сім`ї. У червні місяці 2002 року [PERSON] , маючи намір придбати житловий будинок для покращення своїх житлових умов, взяла кошти в борг в сумі 25 000 гривень, та разом з [PERSON] підшукували заборгованість яка виникла у зв`язку з купівлею для себе житлового будинку. Так, за час сумісного проживання однією сімєю було придбано нерухоме майно, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 113,10 кв.м з надвірними спорудами, та за спільною домовленістю зареєстровано право власності частина будинку на [PERSON] та частини будинку на [PERSON] . 16 жовтня 2003 року [PERSON] та [PERSON] разом вселились в будинок по [ADDRESS] берегово та по [INFO] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання із померлим [PERSON] . [PERSON] вела спільне господарство у них був спільний сімейний бюджет та разом приймали рішення щодо використання сімейних коштів. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть. [PERSON] та її рідні поховали його. Позивачка проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на Житловий будинок по [ADDRESS] , земельна ділянка розташована на території Квасівської сільської ради, квартира в [ADDRESS] та автомашина марки ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] . Державним нотаріусом Овдійчук О.Ю. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись на ст..69 Сімейного кодексу - свідоцтво про право власності у спільній сумісній власності подружжя видається дружині. Тобто для отримання свідоцтва про право власності їй потрібно підтвердити факт, о вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а також підтвердити факт шлюбних відносин. У випадку відсутності таких документів, які підтверджують право родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] їй необхідно звернутись до Берегівського районного суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Вказала, що вона разом із відповідачем проживали разом. Вели спільний бюджет та спільне господарство. Зазначила, що вони проживали в будинку який купили разом. Вказала, що вони разом заробляли та відкладали кошти і працю. Представник позивача адвокат Дубровська О. М., підтримала в повному обсязі свою довірительку, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлений у порядку, встановленому ЦПК України - оголошення на сайті. Належним чином повідомлений відповідач не прибув у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача, ухвалено про розгляд справи без його участі. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона є подругою позивачки. Зазначила, що вона часто приходила до них в гості Вказала, що позивачка разом з [PERSON] спільно проживали у будинку. Пояснила, що їй відомо те, що сторони разом працювали і разом відкладали гроші для придбання майна, між сторонами завжди були дуже гарні відносини, вони жили як сім`я. Із показань свідків [PERSON] встановлено, що вона є сусідкою позивачки. Вказала, що [PERSON] разом із [PERSON] жили разом. Відносини між позивачем та [PERSON] були дуже добрі, сімейні. Також пояснила, що позивачка і покійний [PERSON] говорили, що купили нерухоме майно. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає частково доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ході судового розгляду із пояснень позивача та показань допитаних свідків встановлено, що 04 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок у [ADDRESS] , з зареєстрованим правом власності по частині даного будинку. (копія договору куплі продажу). В подальшому для повернення коштів на придбання житлового будинку [PERSON] продала власну квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею - 79,30 кв.м., за 23200, 00 грн. згідно договору куплі-продажу від 21 серпня 2002 року. Так, за час сумісного проживання однією сімєю було придбано нерухоме майно. 01 грудня 2018 року за рахунок сумісних коштів було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,62 кв.м та за спільною домовленістю зареєстровано право власності на померлого [PERSON] , земельна ділянка за адресою Закарпатська обл.., Берегівський район, с/рада Квасівська загальною площею 0,9094 га кадастровий номер 2120485400:02:000:0218, для ведення особистого селянського господарства, яка також за спільною домовленістю зареєстрована на праві власності на [PERSON] , та автомобіль марки ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Сімейний кодекс України розповсюджується на спірні правовідносини лише з 1 січня 2004 року, а до цієї дати ці правовідносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст..2 Кодексу про шлюб та сім`ю України цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї, відносини, які виникають у зв`язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану. Кодекс про шлюб та сім`ю України не пов`язував виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав у зв`язку із проживанням однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Із показань усіх допитаних свідків, що позивачка проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели домашнє господарство, мали взаємні права і обов`язки подружжя, тобто, в розумінні ст. 3 СК України ці особи складали сім`ю. Відсутні докази, що у вказаний період [PERSON] та [PERSON] припинили свої сімейні відносини. Будь-яких доказів в спростування цих обставин відповідачами та представником. Докази, які заявлені представником відповідача не підтвердили обставин, зазначений відповідачем у відзиві, а навпаки підтвердили факт постійного проживання позивачки з [PERSON] , однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Таким чином, вимога позивача про встановлення факту проживання її та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, суд має підстави для задоволення цієї частини позовних вимог. На підставі ч.2 ст.5 ЦПК України суд відповідно до викладених в позові вимог вважає ефективним і таким, що не суперечить закону вказані позивачем способи захисту порушеного права позивача. Це не виходить за межі заявлених позовних вимог і не порушує вимог ст. 5 ЦПК України. Відповідно до частин першої, другої статті 76, частини першої статті 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Відповідно до ст. ст. 11, 12 ЦПК України, суд не має повноважень на збирання доказів чи самостійне їх витребування. В зв`язку із відсутністю заявлених позивачем чи відповідачем клопотань про призначення експертиз та встановлення варіантів розподілу будинку та земельної ділянки, а також відсутністю доказів про технічну можливість розподілу, суд не має підстав для розподілу житлового будинку і земельної ділянки між сторонами. З урахування наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині земельної ділянки за адресою Закарпатська обл.., Берегівський район, с/рада Квасівська загальною площею 0,9094 га кадастровий номер 2120485400:02:000:0218, для ведення особистого селянського господарства не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Норми права, які застосував суд: ст.ст. 3, 60, 61, 70, 71, 114 Сімейного Кодексу України, ст. 268 ЦК України.

Outcome: partial