Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

10 липня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся з позовною заявою [PERSON] , в особі свого представника адвоката Андросова Антона Олексійовича, до [PERSON] , третя особа: Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, відповідно до якої позивач просив суд виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: Київська область, місто Буча, із актового запису про народження № 247 від 21 вересня 2017 року, складеного Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з початку 2017 року він та відповідач [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Оскіьки позивач та відповідач не перебували у шлюбі на час народження дитини, але зважаючи на те, що дитина була народжена під час спільного їхнього проживання, та позивач вважав себе біологічним батьком дитини, то реєстрація дитини проводилась за їхньою спільною заявою, а позивач визнав себе батьком. Так, відповідно до свідоцтва про народження від 21.09.2017 року серії [NUMBER] , у графі мати записано - [PERSON] , а в графі батько записано - [PERSON] . В подальшому, відносини з відповідачем були погіршені, та з квітня- травня 2018 року вони припинили спільне проживання. У 2018 році, відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Після розірвання стосунків з відповідачем, спілкування припинилось практично повністю, як і спілкування позивача з дитиною. На початку 2023 року, відповідач під час телефонної розмови з позивачем, повідомила про неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо дитини, відсутністю зацікавленості дитиною та ненаданням допомоги, або іншої участі в житті дитини. Після того, як позивач повідомив про неможливість, наразі, ним здійснювати належну допомогу, а також небажання бачити відповідача, [PERSON] повідомила, що дитина взагалі не від позивача, та що перед самим початком спільного проживання з позивачем в неї були інші стосунки, у зв`язку з чим, він не є і не може бути біологічним батьком дитини, а вона завагітніла прямо перед їх спільним проживанням, але все одно він зобов`язаний її утримувати адже записаний батьком. Отже, враховуючи ті обставини, що повідомила відповідач, та зважаючи на те, що позивач не знав і не міг достовірно знати про те, що він не був біологічним батьком на час реєстрації народження дитини у 2017 році, то він не вважає себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та вимушений звернутись до судуз даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини. Призначено підготовче судове засідання. 01 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомила, що дійсно з початку 2017 року я, вона та позивач почали проживати разом однією сім`єю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, [INFO] у мене народилась донька [PERSON] . Перед початком сімейних відносин з [PERSON] у відповідача були інші стосунки і так склалось, що перед спільним проживанням з позивачем вона завагітніла. Оскільки, у позивача та відповідача були гарні теплі відносини та вона була впевнена, що їхні відносини в майбутньому ставатимуть тільки міцнішими та буде створено сім`ю, то відповідач не вважала за потрібне повідомляти позивача про свою вагітність. Відповідач зазначила, що зважаючи на те, що шлюб не було зареєстровано, то після народження доньки, її зареєстрували разом, і зважаючи, що [PERSON] був впевнений в тому, що донька була від нього, а протилежного відповідач не заявляла, то він, вважаючи себе батьком, визнавав це. Після народження доньки стосунки у сторін почали погіршуватись і приблизно з квітня-травня 2018 року вони взагалі припинили спільне проживання. Відповідач вважала, що оскільки позивач записаний батьком, то повинен допомагати їй з дитиною, бо вона не могла отримувати допомогу від держави через те, що він був вписаний у свідоцтво про народження [PERSON] . Тобто згідно документів вона мала батька, а по факту - ні. Відповідачу було важко самій утримувати дитину, а позивач практично припинив з ними спілкування. Також зазначила, що на початку 2023 року вона намагалась нагадати позивачу, що він записаний батьком і повинен здійснювати допомогу або приймати хоча б якусь участь у житті дитини. Коли вкотре не отримала жодної реакції з боку позивача, то повідомила йому, що на початку спільного з ним проживання вже була вагітна. Отже, враховуючи наведені вище аргументи, а також викладені в позовній заяві обставини, зважаючи на відсутність кровного споріднення позивача та дитини, те що позивач не брав участі у житті дитини, а також не хоче бачити себе батьком дитини, після того, як дізнався, що не є біологічним батьком, то просила суд прийняти рішення про задоволення позову. 08 серпня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання, згідно якого повідомив, що оскільки позивач визнає позовні вимоги та обставини, які їх обґрунтовують, у зв`язку з чим просив не призначати по справі молекулярно-генетичну експертизу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 05 червня 2023 року, в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов визнала. Представник 3-тьої особи Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає за можливе в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Як зазначили позивач в позовній заяві та відповідач у відзиві на позовну заяву, вони проживали з початку 2017 року разом однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Судом було встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . ( а.с. 7). У 2018 році, відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені , виданого 02 жовтня 2018 року, серія [NUMBER] (а.с. 17). Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 126 СК України передбачено порядок визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, частиною 1 зазначеної статті передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як зазначили сторони у справі, оскільки вони не перебували у шлюбі на час народження дитини, але зважаючи на те, що дитина була народжена під час спільного їхнього проживання, та позивач вважав себе біологічним батьком дитини, то реєстрація дитини проводилась за їхньою спільною заявою, а позивач визнав себе батьком. Позивач зазначив, що в подальшому, відносини з відповідачем були погіршені, та з квітня - травня 2018 року сторони припинили спільне проживання. На початку 2023 року [PERSON] повідомила, що дитина [PERSON] , [INFO] , народилась не від позивача, та що перед самим початком спільного проживання з позивачем в неї були інші стосунки, у зв`язку з чим, він не є і не може бути біологічним батьком дитини, а вона завагітніла прямо перед їх спільним проживанням, але все одно він зобов`язаний її утримувати адже записаний батьком. Враховуючи ті обставини, що повідомила відповідач, та зважаючи на те, що позивач не знав і не міг достовірно знати про те, що він не був біологічним батьком на час реєстрації народження дитини у 2017 році, то він не вважає себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 136 СК України встановлено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини i до досягнення нею повноліття. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Згідно ч.2 ст.136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Як вбачається з матеріалів справи представник позивача надав до суду клопотання, згідно якого просив не призначати по справі молекулярно-генетичну експертизу, оскільки позивач визнає позовні вимоги та обставини, які їх обґрунтовують. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, а отже не оспорювала підстави позову та обставини, які в ньому зазначені, суд приходить до висновку про те, що дійсно [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням. За приписами ст. 3 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 9 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. За змістом ст. 13 Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Згідно п.п. 1.1, 2.13.1, 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 (зі змінами), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.» Як зазначає відповідач, у позивача відсутня зацікавленість дитиною, він не надає допомоги та не бере участі у житті дитини, а також не хоче бачити себе батьком дитини, після того, як дізнався, що не є біологічним батьком та відповідно не виключення відомостей про [PERSON] як батька дитини [PERSON] може зашкодити інтересам дитини. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо виключення відомостей про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: Київська область, місто Буча, із актового запису про народження № 243 від 21 вересня 2017 року, складеного Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач просив не стягувати з відповідача суму понесених ним судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved