Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У березні 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач, [PERSON] ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що у службі на обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки матір дітей написала заяву про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до державного закладу, у зв`язку із складними життєвими обставинами та скрутним матеріалним становищем. Згідно розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.10.2018 року № 851 малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка». За період перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в КМБД «Берізка», з 01.10.2018 року і по 21.04.2020 року, матір [PERSON] відвідувала дітей 6 разів, а саме: 24.02.2019, 29.03.2019, 11.05.2019, 28.07.2019, 23.11.2019 та 11.01.2020, участі в утриманні дітей не приймає, станом здоров`я дітей не цікавиться. Згідно інформації Подільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з [PERSON] не виконувала договір та план соціального супроводу для вжиття відповідних заходів з метою повернення дітей в сім`ю. За час перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в державному дитячому закладі матір [PERSON] виявила бажання повернути дітей в родину, проте жодного разу не створила наладжених умов для повернення дітей. 27.01.2022 малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на підставі клопотання Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та направлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2022 були переведені з КМБД «Берізка» до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Зазначають, що після оголошення на території України воєнного стану в березні 2022 року вихованців Центру соціально-психологічної реабілітації дітей було евакуйовано до республіки Німеччина, де діти перебувають по сьогоднішній день. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08 березня 2023 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Скрипник О.Г.. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року вказану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. 07 червня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка до суду не з`явилася про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила та не просила розглянути справу в її відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2020 року, виданого повторно, у свідоцтві про народження якого матір`ю зазначено відповідачку [PERSON] .. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2020 року, виданого повторно, у свідоцтві про народження якого матір`ю зазначено відповідачку [PERSON] .. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00026406077 від 21 травня 2020 року відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ст.135 СК України. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00026405909 від 21 травня 2020 року відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ст.135 СК України. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №8 від 02.03.2016 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №45 від 14.07.2017 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. 13.09.2018 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до державного закладу, у зв`язку із складними життєвими обставинами та скрутним матеріалним становищем. Згідно розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.10.2018 року № 851 малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка». За період перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в КМБД «Берізка», з 01.10.2018 року і по 21.04.2020 року, матір [PERSON] відвідувала дітей 6 разів, а саме: 24.02.2019, 29.03.2019, 11.05.2019, 28.07.2019, 23.11.2019 та 11.01.2020, участі в утриманні дітей не приймає, станом здоров`я дітей не цікавиться. Згідно інформації Подільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] не виконувала договір та план соціального супроводу для вжиття відповідних заходів з метою повернення дітей в сім`ю, за час перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в державному дитячому закладі матір [PERSON] виявила бажання повернути дітей в родину, проте жодного разу не створила наладжених умов для повернення дітей. 27.01.2022 малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на підставі клопотання Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та направлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2022 були переведені з КМБД «Берізка» до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Після оголошення на території України воєнного стану в березні 2022 року вихованців Центру соціально-психологічної реабілітації дітей було евакуйовано до республіки Німеччина, де діти перебувають по сьогоднішній день. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України). Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-3480 від 03 травня 2023 року орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання дітьми освіти, що суд розцінює як свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині. Такий крайній захід спрямований на захист інтересів малолітніх дітей з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку, медичного догляду та соціального нагляду. Відповідно до ч.4, ч.5 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не можуть бути передані другому з батьків, оскільки державна реєстрація народження [PERSON] та [PERSON] проведена на підставі ч.1 ст.135 СК України, а тому діти не можуть бути передані другому з батьків. Також усі малолітні діти не можуть бути передані бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, оскільки з такими заявами жодні з указаних осіб не зверталися, а тому наявні підстави для передачі малолітніх [PERSON] та [PERSON] на опікування органу опіки та піклування. Крім того, частинами 2, 3 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом, що утриманням та вихованням малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір не займається. З огляду на те, що, відповідачка зобов`язана утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову (08.03.2023 року) і до досягнення кожним із дітей повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved