Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

22.03.2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1859,48 грн за спожиту електричну енергію за період з 01.12.2017 року по 01.01.2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] та користується електроенергією. У зв`язку з тим, що обов`язків по сплаті за використану електроенергію відповідач належним чином не виконував за період з 01.12.2017 року по 01.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 1859,48 грн, яку позивач просить стягнути, а також суму судового збору у розмірі 2684 грн, сплачену ним при зверненні з позовом до суду. У судовому засіданні 01.06.2023 року відповідачем [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови від позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Щодо застосування строків позовної давності заперечувала, вказуючи що на час дії карантину строки визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому позовна заява подана в межах позовної давності. Відповідач не визнав у повному обсязі, просив застосувати позовну давність. Також. повідомив, що він добросовісно сплачував за використану електричну енергію, не розуміє яким чином через чотири роки позивач нарахував йому якусь заборгованість, вважає, що розрахунок складений не правильно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 23.03.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] позивачем було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, що 17.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №573505208 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 9.5 вказаного договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до п. 14 цього договору. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 із наступними змінами та доповненнями (ПКЕЕН), згідно п. 1 якої, ці Правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками, незалежно від форм власності. Відповідно до п.19 ПКЕЕН, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно п. 20 ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати вартість спожитої електричної енергії та здійснювати інші платежі, відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно п. 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року, ці правила регулюють відносини , які виникають під час купівлі - продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно до п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Позивач вказує, що у період з 01.12.2017 року по 01.01.2019 року надав відповідачу електричну енергію (2571 кВт/г) у житлове приміщення, розташоване у за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 4078,08 грн, сплачено відповідачем - 1653,91 грн, сума заборгованості складає 1859,48 грн, згідно наданого розрахунку (а. с. 5). Відповідач не погодився з сумою заборгованості, стверджував, що здійснював оплати за квитанціями позивача та не розуміє яким чином утворилася заборгованість за електричну енергію через чотири роки. Суд критично ставить до розрахунку наданому позивачем (а.с. 5), у ньому відображено лише два періоди: з 01.12.2017 року по 01.11.2018 року, з 01.11.2018 по 01.01.2019 року, оскільки платежі за користування електричною енергією мають періодичний характер - оплата спожитої електроенергії здійснюється щомісячно на підставі розрахункових документів (п. 14 договору №573505208 про користування електричною енергію). Згідно копій з програмного забезпечення позивача (а. с. 11), вкладка «платежі», 11.12.2017 року відповідачем було здійснено оплату у розмірі 311,76 грн, 29.01.2018 року - 200,00 грн, які не відображені у розрахунку позивача (а. с. 5) Згідно копій з програмного забезпечення позивача (а. с. 10), вкладка «нарахування на активну е/е», у період з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року відповідачем було спожито 460 кВт/г, нарахована сума 616,80 грн (стовпчик шостий «сума, грн»), погашено 0,00 грн, у тому числі субсидія 0,00 грн, «до оплати» 616,80 грн. Вказана інформація суперечить наданому позивачем розрахунку (а. с. 5), оскільки сам позивач вказує, що у період з 01.11.2018 по 01.01.2019 відповідачем здійснювалися оплата послуг ( три платежі на загальну суму 695,00 грн). Враховуючи, що за період з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року позивачем нараховану суму до оплати у розмірі 616,80 грн (стовпчик дев`ятий розрахунку), відповідачем здійснено оплату послуг на загальну суму 695,00 грн (стовпчик одинадцятий розрахунку), суд приходить до висновку, що у період з 01.11.2018 року по 01.01.2019 року відсутня заборгованість зі сплати за надані послуги. Згідно копій з програмного забезпечення позивача (а. с. 10), вкладка «нарахування на активну е/е», у період з 01.12.2017 року по 01.11.2018 року відповідачем було спожито 2571 кВт/г, нарахована сума 3461,28 грн (стовпчик шостий «сума, грн»), погашено 2218, 60 грн, у тому числі субсидія 564,69 грн, «до оплати» 1242,68 грн. Вказана інформація суперечить вкладці «платежі» (а. с. 11): з 11.12.2017 по 17.09.2018 року здійснено шість платежів на загальну суму 1441,76грн, та вкладці «субсидія» (а.с. 12): з грудня 2017 року по квітень 2018 року була нарахована субсидія у розмірі 915,95 грн. У той же час у розрахунку позивача (а. с. 5) вказано, що за період з 01.12.2017 року по 01.11.2018 року сума до оплати склала 3461,28 грн (стовпчик дев`ять), оплачено на загальну суму 958,91 грн (стовпчик одинадцять), субсидія на загальну суму 564,69 грн (стовпчик тринадцять). Через вказані розбіжності та відсутність детального розрахунку в якому було б відображено за кожний місяць витрачений обсяг електричної енергії, нараховану суму до оплати, фактичну сплачену суму споживачем, здійснені перерахунки тощо, суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність заборгованості у відповідача та її розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також відповідачем було подано до суду заяву про застосування позовної давності. Згідно правової позиції зазначеній у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Оскільки судом не встановлено доведеність належними доказами позивних вимог позивача, питання про застосування позовної давності до вказаних правовідносин не може бути розглянуто по суті. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed