Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

18 листопада 2021 року адвокат Маюрнікова В.Н., що діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави суду з позовною заявою, збільшивши позовні вимоги в ході розгляду справи, прохала встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13 травня 2005 року до 28 березня 2020 року. Визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та ухвалити рішення про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9656 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 9320,00 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що на початку 2005 року позивач [PERSON] познайомився з відповідачкою [PERSON] , що на той час перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Між сторонами виникли стосунки і вони орендували квартиру у м.Полтава та почали проживати як чоловік та дружина, однією сім`єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. 13 травня 2005 року [PERSON] розірвала попередній шлюб. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] та за спільною заявою батьків дитині було присвоєно прізвище та по-батькові позивача. 05.04.2013 р. [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, придбали спірну двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу оформили на [PERSON] за спільним рішенням сторін. У квартирі зареєструвались [PERSON] та їх донька [PERSON], а позивач залишився зареєстрованим за іншою адресою. За час спільного проживання сторін відповідачка [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, займалась веденням домашнього господарства, доглядом за дитиною та не працювала до 2013 р. Позивач в цей час працював, отримував заробітну плату, частину отриманих коштів тримав на депозитних рахунках в АТ КБ "Приватбанк", інші кошти вносив до спільного сімейного бюджету, спільно харчувались, водили дитину до дитячого садка, купували предмети першої необхідності, одяг, побутову техніку, меблі, за ці ж кошти разом відпочивали на морі. У 2010 році [PERSON] хворіла і відповідач ніс витрати на її лікування та харчування. Професія позивача на той час (торгового представника) була пов"язана з постійними переїздами, тому в період з 2006 до 2008 року він сплачував вартість оренди квартир у містах Полтаві, Кременчуці, Харкові, де сторони мешкали усією родиною. В 2008 році позивач придбав за власні кошти двокімнатну квартиру у м. Кременчуці Полтавської області, де вони проживали деякий час. Вказану квартиру сторони через декілька років продали, доклали 10 тис.дол. та 05.04.2013 р. придбали нову, спірну квартиру за адресою [ADDRESS] . У спірній квартирі задля спільного комфортного проживання позивач [PERSON] зробив ремонт, придбав меблі, побутову техніку. Зокрема, 28.10.2019 р. придбав кухонну витяжку та мийку на загальну суму 6600 грн. 31.10.2019 р. - духову шафу, пральну машину, варильну поверхню на загальну суму 20 327,00 грн. Для придбання вказаної побутової техніки 31.10.19 р. позивач [PERSON] укладав в АТ "ОТП Банк" кредит, який повністю виплатив за власні кошти. 28 березня 2020 року [PERSON] повідомила позивачеві, що не має наміру більше проживати з ним однією сім"єю та запропонувала розлучитися. На той час [PERSON] пообіцяла переоформити право власності на спірну квартиру на доньку [PERSON], однак, до цього не зробила. Таким чином сторони до теперішнього часу не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя - спірної квартири. З цих підстав, [PERSON] вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В ході розгляду справи, представник відповідачки [PERSON] - адвокат Подольський Вадим Олегович подав заявив відвід судді Материнко М.О. Ухвалою судді Материнко М.О. від 07 липня 2022 року - заяву про відвід визнано необгрунтованою. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.07.2022 року заяву про відвід судді Материнко М.О. передано для розгляду судді Шевській О.І. Розпорядженням керівника Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2022 року за № 489 , справу повернуто судді Материнко М.О. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2022 року заяву про відвід судді Материнко М.О. передано для розгляду судді Блажко І.О. Ухвалою судді Блажко І.О. від 14.07.2022 року у задоволенні заяви про відвід судді Материнко М.О. - відмовлено. Суддею Материнко М.О. подано заяву про самовідвід та 19.07.2022 ухвалою судді Октябрського районного суду Материнко М.О. задоволено заяву про самовідвід від розгляду даної цивільної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022 року дану цивільну справу розподілено судді Тімошенко Н.В. 21.07.2022 року ухвалою судді Тімошенко Н.В. прийнято дану цивільну справу до провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 20.09.2022 року представник відповідачки [PERSON] , адвокат Подольський В.О., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що надані позивачем докази не підтверджують факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 19.10.2022 року представник позивача, адвокат Маюрнікова В.Н., подала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначала, що представлені відповідачкою договори про надання комунальних послуг не є належними доказами в розумінні вимог Цивільного процесуального кодексу України. Факт укладення відповідачкою [PERSON] у березні 2015 року та серпні 2019 року договорів про постачання комунальних послуг не спростовує факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, зазначила, що професія позивача вимагала постійних переїздів, то в період з 2006 до 2008 року позивач сплачував вартість оренди квартир у містах Полтаві, Кременчуці, Харкові, Нових Санжарах, Лозовій Харківської області, де сторони з дитиною мешкали разом. В 2008 році позивач придбав за власні кошти двокімнатну квартиру у м. Кременчуці Полтавської області, в якій вони разом проживали. Вказану квартиру сторони черезз декілька років продали, доклали 10 тис. доларів та 05.04.2013 р. придбали нову, спірну квартиру за адресою [ADDRESS] . Факт реєстрації чи не реєстрації позивача у спірній квартирі не впливає на правовідносини, що виникли між фактичним подружжям. Щодо наданої відповідачкою [PERSON] копії трудової книжки, представник позивача зазначила, що за час спільного проживання сторін відповідачка [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, займалась веденням домашнього господарства, доглядом за дитиною та не працювала до 2013 р. Відповідачка [PERSON] не надала будь-яких відомостей про суми та джерела отриманих нею доходів, проте позивач [PERSON] , надав суду Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. В ході розгляду справи, 31.03.2023 року представник відповідача електронною поштою подав до суду заяву від 27.03.2023 року відповідачки [PERSON] про відвід судді Тімошенко Н.В. Ухвалою судді Тімошенко Н.В. від 03 квітня 2023 року - заяву про відвід визнано необгрунтованою. Розпорядженням керівника Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2023 року за № 523, справу повернуто судді Тімошенко Н.В. 05.04.2023 року за № 21848 поштовим відпрівленням подано аналогічну заяву від 27.03.2023 року відповідачки [PERSON] про відвід судді Тімошенко Н.В. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2023 року заяву про відвід судді Тімошенко Н.В. передано для розгляду судді Бугрію В.М. Ухвалою судді Бугрія В.М. від 17.04.2023 року у задоволенні заяви про відвід судді Тімошенко Н.В. - відмовлено. В судовому засіданні представник позивача адвокат Маюрнікова В.Н. та позивач підтримали подану позовну заяву у повному обсязі та надали пояснення. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Подольський В.О. позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши належні та допустимі докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що на початку 2005 року позивач [PERSON] познайомився з відповідачкою [PERSON] , що на той час перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Між сторонами виникли стосунки, вони орендували квартиру у м. Полтава та почали проживати як чоловік та дружина, однією сім"єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він знайомий з дитинства. Приблизно в 2005 році [PERSON] став проживати однією сім`єю з [PERSON] . У 2006 році у них народилась донька. Проживали вони як одна сім`я - [PERSON] доглядала маленьку дитину, а [PERSON] працював. [PERSON] , [PERSON] та він, [PERSON] , часто спілкувались, бо у свідка теж є донька - майже однолітка [PERSON] . Вони приїздили до [PERSON] з [PERSON] на свята,. Свідкові відомо, що [PERSON] довго хворіла, в той час [PERSON] витрачав значні кошти на її лікування. Робота [PERSON] була пов`язана з частими переїздами, і [PERSON] разом з дитиною завжди переїжджали разом з [PERSON] . Вони проживали в Кременчуці, в Нових Санжарах , та в [PERSON] і завжди були разом. [PERSON] з [PERSON] купили спочатку одну квартиру - в Кременчуці, потім іншу - в Полтаві. Свідкові довелось разом з [PERSON] облаштовувати на кладовищі могилу [PERSON] бабусі. Також свідкові відомо, що [PERSON] і [PERSON] вели господарство на дачній ділянці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він працювали в одній компанії. Свідкові відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, як одна сім`я, вони разом виховували доньку. [PERSON] працював, а [PERSON] вела домашнє господарство. Свідок неодноразово бував у них в гостях, вони дружили сім`ями, разом святкували, разом відпочивали. Спочатку свідок приходив до [PERSON] , коли вони з [PERSON] проживали на орендованій квартирі. А в 2013 році [PERSON] йому повідомив, що вони з [PERSON] купили нову квартиру в Полтаві і запросив їх туди. [PERSON] мені розповідав, що взяв кредит на купівлю пральної машини, духовки, варильної поверхні. Коли в новій квартирі [PERSON] робив ремонт, свідок допомагав йому виносити старі вікна, залишки сміття, переставляти меблі. Свідок пояснив, що [PERSON] з [PERSON] спілкуватись між собою так, як може спілкуватись лише подружжя. Вони обговорювали свої щоденні побутові потреби, які виникають у будь-якій сім`ї. [PERSON] радився зі свідком щодо ремонту в квартирі. З обстановки в квартирі було видно, що там мешкає саме сім`я, в квартирі були жіночі, чоловічі та дитячі речі, побутова техніка, іграшки. 13 травня 2005 року [PERSON] розірвала попередній шлюб, в якому перебувала на час знайомства з позивачем, про що свідчить запис в її трудовій книжці. (а.с.183 т.1) [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , про що 14.08.2006 року Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ було видано свідоцтво про народження. Матір`ю дитини була записана відповідачка [PERSON] , батьком - позивач [PERSON] . Як вбачається з характеристики, виданої 13.09.22 р. ліцею №31 м.Полтави , учениця [PERSON] навчалась у ліцеї з 2012 до 2020 року. Батьки учениці - [PERSON] та [PERSON] приділяли достатньо уваги навчанню і вихованню доньки, відвідували батьківські збори, брали участь в організації і проведенні екскурсій, вчасно повідомляли про відсутність [PERSON] через поважні причини. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 05 квітня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б., реєстровий № 245, [PERSON] продала, а [PERSON] купила за суму 280 000 грн. квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з тексту вищевказаного договору купівлі-продажу, покупець [PERSON] на момент укладення договору була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки Виконавчого комітету Новосанжарської селищної Ради від 07.10.22 р у квартирі [ADDRESS] за період з 1991 по 2020 роки було зареєстровано місце проживання наступних осіб: [PERSON] (з 02.03.1991 р. по 07.05.2020 р.); [PERSON] (з 05.09.2000 до 11.01.2020 р.); [PERSON] (з 11.04.2007 р.- дата невідома та з 06.02.2013 до 12.06.2013); [PERSON] (з 11.04.2007 р.- дата невідома та з 06.02.2013 до 12.06.2013). Судом досліджені копія кредитного договору № 2026970897 від 31.10.2019 р., копія бланку-замовлення від 28.10.2019 р., копія видаткової накладної від 31.10.2019 р., копія товарного чеку від 31.10.2019 р., копія заявки на доставку від 01.11.2019 р., які підтверджують придбання позивачем на потреби сім`ї побутової техніки - духової шафи, пральної машини, варильної поверхні, мийки. Судом досліджені копії фотографій, де зображені позивач, відповідачка та їх донька в різні періоди свого життя, які можуть свідчити про існування між сторонами усталених стосунків, що притаманні саме сім`ї . Як вбачається з довідки АТ КБ "Приватбанк" від 28.10.21 р. позивач [PERSON] за період з 2005 до 2014 р.р. мав у вказаному банку депозитні рахунки, що були відкриті 02.02.2011 р. на суму 53000 грн; 02.04.2011 р. на суму 5000 грн; 24.11.2006 р. на суму 12000 грн; 03.09.2008 р. на суму 65000 грн; 13.04.2007 р. на суму 8000 грн; 13.04.2007 р. на сукму 4000 грн; 13.04.2007 р. на суму 2600 грн; 14.03.2008 р. на суму 25000 грн. З наданих позивачем Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за період 2005 - 2020 роки позивач [PERSON] працював, отримував доходи та сплачував відповідні суми податків. Що стосується письмових доказів, наданих представником відповідачки [PERSON] , слід зазначити наступне. Надані відповідачкою договори про надання комунальних послуг не відповідають процесуальному критерію належності з огляду на таке: Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. Згідно пункту 6 частини 1 ст. 1 вказаного Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Факт укладення відповідачкою [PERSON] у березні 2015 року та серпні 2019 року договорів про постачання комунальних послуг не спростовує факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачка [PERSON] заперечує проти позовних вимог, стверджуючи, що спірна квартира придбана за її власні кошти, при цьому не надала будь-яких відомостей про суми та джерела отриманих нею доходів, тоді як спірна квартира придбана за суму 280 000 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що заперечував існування стосунків між сторонами у справі. Таким чином, на підтвердження позицій сторін по справі було допитано свідків за клопотаннями представників як позивача, так і відповідачки. Причому свідки [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили заявлені позовні вимоги, тоді як свідок [PERSON] - повністю заперечив існування сімейних стосунків між сторонами у справі. У зв`язку з чим, суд ставиться до показів свідків критично та бере до уваги їх покази в тій частині, що узгоджуються із іншими, наявними у справі, письмовими доказами. Надаючи правову оцінку всім наведеним доказам, суд керується наступним. Відповідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Суд вважає, що вищенаведені докази у своїй сукупності і кожний окремо, свідчать про реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачкою, існування між ними усталених зв`язків, що притаманні подружжю та підтверджують, що в період з 13 травня 2005 р. до 28 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У той же час, відповідно до статті 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, період проживання позивача та відповідачки однією сім`єю слід рахувати саме з 13 травня 2005 р., з часу розірвання відповідачкою [PERSON] попереднього шлюбу. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 638/20596/16. Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, а відповідачкою, в свою чергу не спростовано, що в період з 13 травня 2005 року позивач та відповідачка, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільною працею набули у власність майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] в результаті спільної праці, незалежно від рівня доходу кожного з них. З огляду вищенаведеного, вказану квартиру слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити між сторонами в рівних частинах по кожному.

Outcome: approved