Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач 28.02.2023 року звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 30 вересня 2011 року. Шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, про що складено відповідний запис акту про шлюб №484, та видано свідоцтво про шлюб від 30.09.2011 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, проживають окремо , не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. На думку позивача, сім`я розпалася, в зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 12.06.2023 року цивільна справа направлена за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси. За результатами автоматизованого розподілу від 30.06.2023 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Суворовій О.В., яка отримана суддею - 03.07.2023 року. Ухвалою суду від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 09.08.2023 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Позивач на адресу суду надав заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов просив задовольнити. Від відповідачки 06.07.2023 року надійшла на електронну адресу суду заява про проведення судового засідання без участі відповідачки, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує, строк на примирення не потребує, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне . 30 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, про що складено відповідний запис акту про шлюб №484, та видано свідоцтво про шлюб від 30.09.2011 року (а.с.5) . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Сторони спільне\~господарство не\~ведуть,\~не підтримують\~шлюбних відносин. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь - кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між сторонами неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved