Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства. В обґрунтування позову позивач вказує, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року по теперішній час перебувають у стосунках, проживають однією сім`єю та виховують спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Обидві дитини народилися від [PERSON] та [PERSON] під час перебування останньої в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.07.2012 р., У зв`язку з тим, що мати перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час реєстрації народження доньки [PERSON] , [INFO] , батьком дитини був записаний позивач на підставі спільної заяви від позивача, відповідача та третьої особи щодо батьківства, поданої до відділу ДРАЦС згідно з п. 19 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5). За аналогічною процедурою записати батьком [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] , не вдалося, оскільки сталося повиомасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України. [PERSON] разом із [PERSON] та дітьми виїхали з окупованої території Херсонської області, де вони проживали, до м. Одеси, а [PERSON] залишився в Херсонській області. За таких обставин, розуміючи невідкладність реєстрації народження дитини у воєнний час 20.04.2022 р. відділом ДРАЦС у м. Одесі батьком новонародженого [PERSON] , [INFO] , був записаний чоловік [PERSON] - [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб згідно із ст. 122 СК України. Разом з цим, [PERSON] вважає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що не заперечується [PERSON] . Крім того, що мати визнає батьком дитини позивача, а також наявність у них спільної доньки, батьківство [PERSON] щодо сина [PERSON] підтверджується письмовими доказами. На думку позивача, з урахуванням того, що позивач від початку народження дитини фактично здійснює свої обов`язки батька та сама дитина сприймає його своїм батьком, у якнайкращих інтересах [PERSON] , [INFO] , буде визнання позивача батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду. 05 травня 2023 року від відповідача до суду надійшла нотаріально засвідчена заява про визнання позову, відповідно до якої відповідач підтвердив, що зазначений батьком дитини [PERSON] з формальних причин, насправді він не є його батьком. 08 червня 2023 року від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю. 19 липня 2023 року від [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами. Позивачем долучено до матеріалів справи експертний висновок про встановлення батьківства ДНК. У судове засідання призначене на 19 липня 2023 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 56. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі народились [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, обидві дитини народилися від [PERSON] та [PERSON] під час перебування На підтвердження зазначено, що під час реєстрації народження доньки [PERSON] , [INFO] , батьком дитини був записаний позивач на підставі спільної заяви від позивача, відповідача та третьої особи щодо батьківства, поданої до відділу ДРАЦС згідно з п. 19 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5). [PERSON] вважає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що не заперечується [PERSON] . На підтвердження надано Звіт про встановлення Батьківства ДНК яким встановлено, що [PERSON] може являться біологічним батьком [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,9999 %, таким чином батьківство практично доведене. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 122 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та ст. 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Предметом доказування у справах щодо батьківства та материнства є відсутність та/або наявність кровного споріднення між особою і дитиною. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зважаючи на те, що стороною позивача, окрім експертного висновку про біологічне батьківство, було надано інші докази в підтвердження його вимог щодо батьківства відносно дитини та відповідач визнає батьківство позивача, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, що є підставою для їх задоволення. Враховуючи те, що судом встановлено факт батьківства, то такі обставини дають право на визначення даних про батька дитини із врахуванням цього. Стаття 1 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» визначає, що акти громадянського стану - це засвідчені державою факти народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові. Вони є юридичними фактами, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення відповідних прав та обов`язків. Акти громадянського стану підлягають обов`язковій реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», про кожний факт реєстрації акту громадянського стану органами реєстрації актів громадянського стану видаються відповідні свідоцтва про народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміну прізвища, імені та по батькові на бланках суворої звітності, виготовлених за єдиними зразками. Відповідно до п.п.2.13.1 п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, аналізуючи положення законодавства, суд вбачає, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до актового запису народження дитини. Із врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню як законний та обґрунтований, у зв`язку з чим суд постановляє рішення щодо його задоволення.

Outcome: approved