Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП», у якому просила суд стягнути із відповідачів на її користь грошові кошти у розмірі 238 345,51 грн., з яких: 50 000,00 грн. - суму страхового відшкодування, 56 236,81 грн. - матеріальну шкоду, 124 107,70 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 4 000,00 - вартість проведення авто товарознавчої експертизи, 4 000,00 грн. - моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 серпня 2021 року на автошляху Київ - Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали пошкоджень. Зазначає, що [PERSON] беззаперечно визнала факт порушення ПДР України та свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 07.08.2021. Посилається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП». Стверджує, що 12.08.2021 позивачем було надіслано до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» не було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування. Вказує, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення авто-товарознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 було встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.08.2021 складає 56 236,81 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] складає 124 108,70 грн. З урахуванням викладеного вище, позивач просила суд стягнути із відповідачів на її користь грошові кошти у розмірі 238 345,51 грн., з яких: 50 000,00 грн. - суму страхового відшкодування, 56 236,81 грн. - матеріальну шкоду, 124 107,70 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 4 000,00 - вартість проведення авто товарознавчої експертизи, 4 000,00 грн. - моральну шкоду. 25.10.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачу було надіслано копію ухвали суду від 29.10.2021, відповідачам було надіслано копію ухвали суду від 29.10.2021 та позовну заяву з додатками. Відповідач-1 копію ухвали суду від 29.10.2021 та позовну заяву з додатками отримав 18.02.2022, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 47). Відповідач-2 копію ухвали суду від 29.10.2021 та позовну заяву з додатками не отримав та конверт повернувся на адресу суду 21.02.2022 із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49). 11.04.2022 відповідачем-1 було подано до суду відзив на позовну заяву у якому остання позовні вимоги визнала частково та просила суд стягнути із відповідача-2 на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., а з неї на користь позивача 6 236,81 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідачем-2 відзиву на позовну заяву подано не було. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 серпня 2021 року на автошляху Київ - Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали пошкоджень, що підтверджується копією Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 07.08.2021 (а.с. 18). Транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] на праві належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9). За наслідками дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2021 [PERSON] (водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] ) та [PERSON] (водієм FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] ) було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 07.08.2021, відповідно до якого [PERSON] визнала що дана транспортна пригода виникла із її вини у зв`язку із порушенням ПДР України (а.с. 18). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] на дату дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2021 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/203587293, що підтверджується листом Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 54). Цим же листом Моторно (транспортне) страхове бюро України повідомило відповідача-1 про те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» було позбавлено членства у Моторно (транспортному) страховому бюро України з 01.09.2021, проте відповідно до п.52.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач-2 зобов`язаний виконати свої зобов`язання за укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 12.08.2021 позивачем було надіслано до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, які були тримані уповноваженою особою товариства 10.09.2021, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 15-17). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 було встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.08.2021 складає 56 236,81 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] складає 124 108,70 грн. (а.с. 21-39). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону ). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону). Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересівяк потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга, четверта статті 14 ЦК України). Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15. Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як було зазначено судом вище, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] на дату дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2021 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/203587293, що підтверджується листом Моторного (транспортного) страхового бюро України. Окрім цього, судом було здійснено огляд офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) https://policy-web.mtsbu.ua/, якому наявна можливість здійснити перевірку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Перейшовши до розділу «Перевірка чинності полісу», зроблено запит до Централізованої бази даних МТСБУ встановлено, що станом на 07.08.2021 поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/203587293 був чинний. Отже, вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що оскільки у спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (відповідача-1) суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП («Європротокол»). У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. У разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї (ч. 33.4 Закону). Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, при оформленні повідомлення про дорожньо-транспортної пригоди («Європротокол») страхове відшкодування є додатково лімітованим. Відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2016 №3471, який був чинний станом на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2021, такий ліміт становить 50 000 грн. Як було встановлено судом вище, позивач у передбаченому законом порядку звернулася до відповідача-2 з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем-2 страхову виплату здійснено не було. З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку, що за встановлених у справі обставин у відповідача-2 виник обов`язок здійснити виплату позивачу страхового відшкодування у межах ліміту 50 000,00 грн. Суд окремо звертає увагу, що станом на день розгляду справи до суду не було надано договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/203587293, а тому суд позбавлений можливості встановити наявність франшизи за даним договором та відповідач-2 будь-яких доказів на підтвердження наявності за даним договором франшизи не довів. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 було встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.08.2021 складає 56 236,81 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] складає 124 108,70 грн. Як було зазначено судом вище, позивач просила суд стягнути із відповідачів на її користь грошові кошти у розмірі 238 345,51 грн., з яких: 50 000,00 грн. - суму страхового відшкодування, 56 236,81 грн. - матеріальну шкоду, 124 107,70 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 4 000,00 - вартість проведення автотоварознавчої експертизи, 4 000,00 грн. - моральну шкоду. Тобто, позивачем заявлено вимоги про стягнення у рахунок відшкодування спричинених збитків суми, що включають у себе розмір страхового відшкодування, вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту, що виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, є взаємовиключними,а тому підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми та/або ліміту відповідальності відповідно до умов Договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. При цьому, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складається із вартості матеріального збитку без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу. Як було зазначено судом вище, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З наведеного слідує, що страховою компанією при настанні страхового випадку та у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, що і є сумою страхового відшкодування. Тобто, у даному випадку сума страхового відшкодування складається із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, проте обмежується лімітом відповідальності страховика, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідачів окремо суми страхового відшкодування, окремо розміру матеріального збитку та окремо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу є недопустимим оскільки дані суми фактично складаються одна із одної в вирахування певних складових (ліміт відповідальності, коефіцієнт фізичного зносу) та у такому випадку фактично на відповідачів покладається потрійне стягнення. Як було встановлено судом вище, розмір матеріального збитку завданого позивачу у зв`язку із пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу складає 56 236,81 грн. Ліміт страхового відшкодування у даному випадку складає 50 000,00 грн, оскільки сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача-2 на користь позивача несплачене страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розмір матеріальним збитком завданого позивачу (56 236,81 грн.) і страховою виплатою (50 000,00), що складає 6 236,81 грн. Щодо стягнення із відповідача-1 різниці між фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) суд зазначає наступне. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] складає 124 108,70 грн. При цьому, відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти такого розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу заперечує та вказує, що її у порушення п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не було повідомлено про огляд пошкодженого транспортного засобу оцінювачем. Відповідно до п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Таким чином даний пункт Методики не встановлює обов`язковість виклику заінтересованих осіб для технічного огляду КТЗ, а тому дане посилання відповідача є необґрунтованим. При цьому, із висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 не вбачається, чи розмір відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] , який складає 124 108,70 грн., визначено із урахуванням ПДВ. Разом із тим, питання про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням ПДВ можливе лише в тому випадку, якщо транспортний засіб було відремонтовано у суб`єкта господарчої діяльності який є платником ПДВ. Окрім цього, у зв`язку із тим, що у висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 встановлено необхідність заміни складових транспортного засобу, то для стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням ПДВ необхідно підтвердження того, що такі складові для заміни були придбані у суб`єкта господарчої діяльності,який є платником ПДВ. У зв`язку із тим, що наданий висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714 не містить інформації про вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування ПДВ, суд самостійно позбавлений можливості встановити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування ПДВ, приймаючи до уваги відсутність доказів про здійснення позивачем відновлювального ремонту ТЗ на вказану суму, а тому суд не знаходить підстав як для стягнення із відповідача-1 вартості відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 124 108,70 грн. із підстав наведених вище, так і різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу визначеного висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 07.09.2021 № 2714. Окрім цього суд звертає увагу, що будь-яких відомостей щодо того, що позивачем було відремонтовано транспортний засіб та останній поніс відповідні фактичні витрати внаслдіок такого відновлення, матеріали справи не містять. Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Як вбачається із позовної заяви, позивачем взагалі викладено обставин щодо того, у зв`язку із чим та чиїми діями їй було завдано моральної шкоди. Не містить позовна заява і обґрунтування щодо того, у чому саме полягали завдані моральні страждання позивачу та який їх розмір. З огляду на вказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із їх необґрунтованістю. Щодо витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2255457269.1 від 06.09.2021, позивачем ФОП [PERSON] сплачено 4 000,00 грн. за складення експертного висновку № 2714 (а.с. 19). Страховою компанією огляд транспортного засобу позивача та свого автотоварознавчого дослідження проведено не було. Таким чином, відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог, із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню 443,61 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, а з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 3 556,39 грн. Щодо судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Як вбачається із позовної заяви, позивачем при зверненні до суду судовий збір сплачено не було, хоча остання була зобов`язана сплатити судовий збір у розмірі 2 383,45 грн. Таким чином, у урахування часткового задоволення позовних вимог, із відповідача-1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 62,36 грн., а із відповідача-2 - 500,00 грн. Окрім цього, із позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1 821,09 грн., який вона була зобов`язана сплатити під час звернення до суду із даним позовом.

Outcome: partial