Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

В травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони у цивільній справі перебували у шлюбі, 20.05.2008 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. В шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2017 року у справі №135/2023/16-ц змінено розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення позивачем отриманий виконавчий лист, який знаходиться у Ладижинському ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. Внаслідок невиконання рішенням суду у відповідача утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 10 лютого 2017 року по 24 квітня 2023 року в розмірі 123\~876 грн. 04 коп. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Згідно з розрахунком позивача неустойка (пені) за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] на утримання сина [PERSON] за період з 01.05.2027 по 02.05.2023 року становить 177\~601 грн. 59 коп. На підставі ст.196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в межах 100 відсотків заборгованості по аліментам у розмірі 123\~876 грн. 04 коп. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося 29.06.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України\~розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2017 року у справі №135/2023/16-ц змінено розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 21.02.2017 року. Постановою в.о начальника відділу Ладижинського МВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Запорощуком В.Б. від 28.03.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53647071 з примусового виконання виконавчого листа №135/2023/16-ц від 10.02.2017 року, виданого Ладижинським міським судом Вінницької області. На даний час виконавче провадження перебуває в провадженні Ладижинського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Згідно із розрахунком заборгованості боржника по аліментам за виконавчим провадженням ВП №53647071, складеним державним виконавцем Ладижинського ВДВС\~у Гайсинському\~районі Вінницької\~області ЦМУ\~МЮ (м.Київ) станом на 26.04.2023 року, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з лютого 2017 року по квітень 2023 року становить 123\~876,04 грн. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б виключали його вину у несплаті аліментів. Частиною 1\~ст.14 ЦПК України\~визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1\~ст. 196 СК України. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України\~(в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження №61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в\~абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Позивачем [PERSON] до позовної заяви долучений детальний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів у виді зведеної таблиці розрахунків за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу по виконавчому провадженню №53647071 (а.с.18-27), у якому наведено помісячний розрахунок неустойки (пені) починаючи з дати виникнення заборгованості з 01 березня 2017 року, з урахуванням даних щодо сум нарахованої та погашеної заборгованості відповідача за аліментами, які містяться в розрахунку державного виконавця. У суду не виникає сумніву щодо правильності доданого до позовної заяви розрахунку позивача, згідно якого розмір неустойки (пені) за період з 01.03.2017 по 02.05.2023 року становить 177 601,59 грн., оскільки він виконаний у відповідності з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), а відтак суд з таким розрахунком погоджується. Одночасно з цим, оскільки розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України повинен складати не більше 100 відсотків заборгованості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 123\~876,04 грн., що відповідає загальній сумі заборгованості по аліментам. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved