Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Шевченківського районного управління Служби у справах дітей Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.10.2007 року він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 05.09.2018 року Яворівським районним судом Львівської області винесено судовий наказ, на підставі якого з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви - 28.08.2018 року. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18.03.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Задовго до розірвання шлюбу, діти проживали разом з відповідачем у [ADDRESS] . З листопада 2018 року відповідачка почала регулярно чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Незважаючи на неодноразові прохання та звернення до відповідачки, з вимогою врегулювання даного спору мирним шляхом, бажаного результату не було, оскільки відповідачка не бажала його бачити та штучно створювала обставини через які він не міг бачитися із синами. Протягом усіх літніх канікул, діти постійно перебували в селі Кінашів Галицького району Івано-Франківської області, у батьків відповідачки. На його прохання побачитись з дітьми, відповідачка створювала штучні, перепони. 14.12.2018 року він звернувся до Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради із заявою щодо встановлення днів та годин побачень з малолітніми дітьми. Первинний розгляд справи було припинено, через недоцільність, оскільки вирішено врахувати можливість проходження сторонами курсів з медіатором. Від проходження курсів із медіатором відповідачка відмовилась. 19.02.2019 року він повторно звернуся до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою, щодо відновлення розгляду первинної заяви від 14.12.2018 року, щодо встановлення днів та годин побачення з малолітніми дітьми. Розпорядженням голови Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради №194 від 14.03.2019 року, йому було встановлено графік побачень з дітьми, однак відповідачка продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми і надалі без поважних причин, вчасно не приводила для побачення, не дозволяла дітям бачитись з ним у період його відпустки та у святкові дні. Весь цей час він намагався налагодити зв`язок із дітьми, брати участь у їх вихованні та утриманні. Просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у спосіб встановлення наступного графіку зустрічей з дітьми: 1 і 3 субота з 12:00 год до 18:00 год неділі; 2 і 4 неділя з 12:00 год. до 18:00 год.; Половина щорічної відпустки та інших святкових днів за домовленістю з матір`ю, [PERSON] ; За домовленістю між батьками дітей, зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня, навчання малолітніх [PERSON] та [PERSON] ; Ночівля дітей, у період 1 і 3 суботи з 12:00 год. до 18:00 год. неділі, має здійснюватись за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. 04.06.2020 року відповідач [PERSON] скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач [PERSON] неодноразово порушував встановлений Розпорядженням порядок та спосіб спілкування з дітьми, зокрема не попереджав що невчасно зможе повернути дітей, не брав телефону, у зв`язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів для захисту своїх прав. Зазначає, що не чинить позивачу жодних перешкод в спілкуванні з дітьми, а навпаки розуміє значення участі батька у вихованні дітей . Що стосується перебування дітей у її батьків під час літніх канікул то зазначає, що позивач не був обмежений у праві навідувати дітей, в тому числі і в її батьків, оскільки, стосунки між позивачем та її батьками залишились приязними. Вважає, що зміст позовної заяви є надуманий, для створення психологічних труднощів. Про відсутність перешкод у спілкуванні позивача з дітьми свідчить і те, що старший син практично з моменту введення на території України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної інфекції (тобто з 16.03.2020) проживає у позивача. Що стосується молодшого сина, то покликалась на те, що були випадки коли син після повернення від батька відмовлявся їхати до нього наступного разу, чи навіть зустрічатись з ним в м.Львові (без ночівлі). Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради №194 від 14.03.2019 є достатнім для участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Посилання позивача про те що вона завдала йому моральних та душевних страждань своєю протиправною поведінкою, яка полягає в умисному невиконання рішення органу опіки та піклування є голослівними, оскільки, жодних перешкод у спілкуванні та вихованні позивачу з дітьми вона не чинить. Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, зокрема доказів глибокого хвилювання та страждання, чи його депресивного стану. Просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 26.07.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 24.07.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Горонний О.О. подав до суду клопотання в якому зазначає, що в судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей. Просить уточнені позовні вимоги задовольнити. Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за графіком зустрічей з дітьми, а саме: 1 і 3 суботу з 12:00 год до 15:00 год неділі; 2 і 4 неділя з 12:00 год. до 15:00 год.; половину щорічної відпустки та інших святкових днів за домовленістю з матір`ю, [PERSON] ; За домовленістю між батьками дітей, зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня, навчання малолітніх [PERSON] та [PERSON] ; Ночівля дітей, у період 1 і 3 суботи з 12:00 год. до 15:00 год. неділі, буде здійснюватись за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Горонний О.О. скерував до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 24.07.2023 подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, уточненні позовні вимоги в частині визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , визнає. Представник третьої особи - Шевченківського районного управління Служби у справах дітей Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника, на підставі наявних матеріалів справи та в інтересах дітей. Суд дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 18.03.2019 рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18.03.2019 було розірвано, що підтверджується копією рішення суду та сторонами не оспорюється. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 липня 2008 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 жовтня 2011 року. З довідки №51 від 07.11.2018 виданої середньою загальноосвітньою школою №22 ім.В.Стефаника, встановлено, що [PERSON] , на час надання довідки, навчається у 4 класі СЗШ №22 ім. В.Стефаника у м.Львові. З довідки №52 від 07.11.2018 виданої середньою загальноосвітньою школою №22 ім.В.Стефаника, встановлено, що [PERSON] , на час надання довідки, навчається у 2 класі СЗШ №22 ім. В.Стефаника у м.Львові. Розпорядженням в.о голови Шевченківської районної державної адміністрації №194 від 14.03.2019 про встановлення дні побачення [PERSON] із малолітніми дітьми, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а саме : 1 і 3 субота з 12:00 год. до 12:00 год неділі; 2 і 4 неділя з 12:00 год до 18:00 год.; половина щорічної відпустки та інших святкових днів за домовленістю з матір`ю дітей, [PERSON] ; за домовленістю між батьками дітей зустріч можуть відбуватись і в інші дні впродовжтижня, не порушуючи режиму дня, навчання малолітніх [PERSON] та [PERSON] ; ночівля дітей, у період 1 і 3 суботи з 12:00 год до 12:00 год неділі, має здійснюватись за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 142 СК України зазначає: діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Частина 2 ст. 155 СК України зазначає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов`язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з синами, а відповідачка не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні. Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що позивач, як батько дітей бажає брати участь у вихованні дітей, тому, відповідно до чинного законодавства, підстав у відмові у спілкуванні з дітьми немає. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю [PERSON] , право на спілкування зі своїми синами та право на їх повноцінне виховання, а відповідач не вправі перешкоджати йому в цьому. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також на положення ч. 8 ст. 7 СК України: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…». В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна або припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Зважаючи на уточнені позовні вимоги, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідачки, яка не заперечує щодо задоволення уточнених позовних вимог в частині встановлення побачення позивачу з сином [PERSON] , а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та того, що усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є можливим способом захисту порушених прав позивача, суд вважає що позовні вимоги в частині встановлення позивачу часу побачення з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] є доведеними, а тому в цій частині слід задовольнити. Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина. Встановити [PERSON] побачення з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: 1 і 3 суботи з 12год 00хв по 15год 00хв неділі, 2 і 4 неділя з з 12год 00хв по 15год 00хв. Проведення [PERSON] половини щорічної відпустки та інших святкових днів з сином [PERSON] узгоджувати з матір`ю, [PERSON] . За домовленістю з матір`ю, [PERSON] зустріч з [PERSON] може відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня, навчання неповнолітнього [PERSON] . Ночівля сина [PERSON] у період 1 і 3 суботи з 12год 00хв до 15год 00хв неділі, має здійснюватись за адресою: [ADDRESS] Що стосується позовних вимог про усунення перешкод та встановлення позивачу графіку побачення з сином [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає наступне. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). За положеннями статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.2, 3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.2008 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , а тому станом на момент розгляду справи, йому виповнилось 14 років. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені норми права, слід прийти до висновку, що визначення місця та часу побачення дитини з батьком, а також визначенням місця побачення та місця проживання з одним із батьків, дитиною яка вже досягла 14 - річного віку, визначається нею самостійно. Враховуючи зазначене, а також те, що [PERSON] , на момент ухвалення рішення у справі, виповнилося 14 років, а тому визначення способи участі у спілкуванні та вихованні дитини визначається ним самим, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial