Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

20 червня 2023 року до суду з цим позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо. Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2019 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який 12 вересня 2022 року рішенням Томашпільського районного суду було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась [INFO] донька [PERSON] . З липня 2022 року між сторонами постійно виникають суперечки щодо порядку побачень та виховання доньки, відповідачка перешкоджає позивачу бачитись з донькою, штучно створює обставини через які позивач не може зустрічатись з донькою, брати її до себе додому, займатись її вихованням. Просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою [PERSON] , шляхом встановлення порядку побачень та спілкування з донькою. 12 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 год 10 хв. 08 травня 2023 року. Ухвалою суду від 26 червня 2023 року закінчене підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх донькою [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Мунтян Є.В. позов підтримує, просить його задовольнити. Вважає, що питання про виховання дитини батьки повинні вирішувати спільно. Позивач зобов`язаний брати участь у вихованні своєї доньки і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач зобов`язана не чинити перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. Позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просить в ньому відмовити, оскільки не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з їх донькою. Представник [PERSON] - адвокат Барвінський О.П. в позові просить відмовити. Пояснив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні позивача з малолітньою дитиною, не доведено того, що його права порушені. Наголосив, що є висновок органу опіки та піклування Вапнярської селищної ради, яким рекомендовано батьку, [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] відповідно до графіку спілкування. Представник служби у справах дітей Вапнярської селищної ради Балдинюк І.М. заперечує в задоволенні позову, пояснила, що є висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано батьку брати участь у вихованні дитини. Висновок підтримує. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 11-13). Як вбачається з копії судового наказу від 14 вересня 2022 року, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з 02 серпня 2022 року, до досягненя дитиною повноліття (а.с.20-22). З копії рішення Томашпільського районного суду від 05 жовтня 2022 року видно, що з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі частини усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , трирічного віку, до 01 жовтня 20223 року (а.с.17-19). Позивачем надана копія заяви від 15 липня 2022 року, в якій він звертається до голови комісії з питань захисту дитини та повідомляє, що з 9 липня 2022 року немає змоги фізично бачитись з дитиною, так як дружина [PERSON] перешкоджає в цьому (а.с.14). З копії заяви від 4 серпня 2022 року видно, що [PERSON] просить заяву від 15 липня 2022 року не розглядати (а.с.15). Також з заявою позивач звертався до відділу у справах дітей Вапнярської селищної ради від 03 квітня 2023 року, в якій просить провести перевірку умов проживання та виховання його дитини [PERSON] , яка проживає зі своєю матір`ю [PERSON] [ADDRESS] (а.с.16). Так, відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, які відповідають за неї за законом Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. На батьків, котрі проживають окремо, покладено обов`язок брати участь у вихованні дитини і вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Томашпільської селищної ради про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини [PERSON] ,. [INFO] батьком [PERSON] , який проживає окремо від 27 квітня 2023 року, вважають за доцільне рекомендувати батьку, [PERSON] , брати участь у вихованні [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування : два рази на тиждень, впродовж світлого дня з 09:30 год до 13:30 год, без присутності матері за умови : дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку; задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомлення про місцезнаходження дитини; вчасного повернення дитини (а.с.48-50). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, представниками сторін, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з донькою та у її вихованні. Судом встановлено, що позивач не вчиняв дій до того як звернувся до суду, щоб розпочати спілкуватися з дитиною, наприклад, відмовився від розгляду заяви органом опіки і піклування з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною, і не надав суду доказів, що йому чинили в цьому перешкоди, не надано жодних доказів щодо невиконання відповідачем умов спілкування батьком з дитиною визначеного висновком органу опіки і піклування від 27 квітня 2023 року. Оскільки судом не встановлено вчинення позивачу перешкод відповідачкою у вихованні та в спілкуванні з донькою, тобто порушення його права на участь у вихованні та в спілкуванні з дитиною, не надано позивачем належних та допустимих доказів, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed