Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

06.01.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Собина П.М. звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити постійне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . З початком воєнної агресії російських військ на території України спільний син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , дідом [PERSON] та бабою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За даною адресою для [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання, відпочинку, навчання. Дитина не бажає змінювати звичне місце проживання та бажає проживати з батьком, дідусем та бабусею. Відповідачка не заперечує, щоб син [PERSON] проживав з батьком. Позивач на даний час перебуває на військовій службі, отримує грошове забезпечення, піклується про дитину, створює всі належні умови для існування та розвитку дитини, не зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, тому просить визначити постійне місце проживання сина разом з ним. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Собина П.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач також пояснив, що з березня 2022 р. з початком війни його дружина з дітьми виїхала за кордон в безпечніше місце - у Словаччину. Він (позивач) залишився в Україні та на даний час проходить військову службу за мобілізацією в ЗСУ. Спочатку дружина з дітьми проживала там у гуртожитку. Через деякий час він (позивач) також відправив у Словаччину до дружини з дітьми своїх батьків. Батьки бачили, що [PERSON] кудись ходить, а дітей залишає на сторонню особу. Влітку 2022 р. відповідачка зателефонувала йому та повідомила, що вона познайомилася з іншим чоловіком і у неї нова сім`я, і що сина вона віддає йому ( [PERSON] ), а дочка залишиться з нею, бо їй тяжко з двома дітьми. Після цього [PERSON] забрала доньку та переїхала на іншу квартиру, а син - [PERSON] залишився з його батьками проживати у гуртожитку. В квітні 2023 р. його батьки з сином повернулися в Україну. З цього часу син проживає по [ADDRESS] разом з ним (позивачем) та його (позивача) батьками. Коли він (позивач) знаходиться на службі, то сином займаються його батьки. Наразі дитина відвідує дитячий садок «Калинка». Також зазначив, що він (позивач) не перешкоджає відповідачці у спілкуванні з сином, вони всі разом - він, дружина, син та донька спілкуються через мережу інтернет Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена в передбаченому законом порядку, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовними вимогами згодна, погоджується, щоб місце проживання її сина [PERSON] було визначено з батьком - [PERSON] . Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області Мороховська Н.В. в судовому засіданні підтримала висновок від 16.06.2023 р., відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місці проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки ПП «Жилкомсервіс» № 35 від 25.11.2022 р. [PERSON] , [INFO]., зареєстрований за адресою [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: батько [PERSON] , [INFO]., мати [PERSON] , [INFO]. (а.с. 9). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2006 р. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Позивач [PERSON] на даний час перебуває на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині [NUMBER] м. Охтирка з 25.02.2022 р., за місцем служби характеризується позитивно, що підтверджується довідкою № 900 від 21.11.2022 р. та службовою характеристикою (а.с. 8, 10). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] та його мати - [PERSON] та сестра [PERSON] у зв`язку зі збройної агресією Російської федерації перебували за межами України у Словаччині, а у квітні 2023 року малолітній [PERSON] повернувся в Україну та проживає з цього часу в квартирі [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] , з бабою - [PERSON] та дідом - [PERSON] . Згідно довідки ЗДО «Калинка» Охтирської міської ради від 09.05.2023 р. №01-19/92 малолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» групу старшого дошкільного віку «Барвінок» з 03.05.2023 року (а.с.70). Згідно зі статтею 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 (провадження № 61-37492св18)). Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 13.03.2023 року за №01-12/441 надано висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком, оскільки під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини було встановлено, що малолітній [PERSON] та його мати - [PERSON] перебувають за межами України і відсутня можливість зясувати їх думку щодо визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 29.05.2023 року було прийнято рішення про надання нового висновку органу опіки та піклування з даного приводу у зв`язку з поверненням дитини в Україну. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16.06.2023 р., було повторно обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що малолітній [PERSON] повернувся зі Словаччини та проживає з квітня 2023 року в даній квартирі з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] , з травня 2023 року відвідує ЗДО «Калинка». Батько дитини - [PERSON] по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що в батька створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з батьком, не виявлено. Судом встановлено, що позивач не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Малолітній [PERSON] , якому на час розгляду справи виповнилося 6 років, в судовому засіданні пояснив, що він проживає разом з батьком, бабусею та дідусем, ходить до дитячого садка. Він дуже любить свого батька та бажає з ним проживати. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У даній справі суд не встановив існування обставин, передбачених ч.2 ст. 161 СК України, за яких неможливо було б визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що малолітній [PERSON] на даний час постійно проживає разом з батьком та дідом і бабою з боку батька, які опікуються ним, приділяють увагу питанню здоров`я дитини, його розвитку та вихованню. Окрім того із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач має належні житлові та побутові умови, характеризується позитивно. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини до інших обставин, що мають істотне значення, які мають бути враховані відповідно до статті 161 СК України, належать, зокрема: особисті якості батьків; відносини між кожним із батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання та розвитку (постанова Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 205/1621/18 (провадження № 61-23366св19)). Визначення місця проживання дітей із батьком, з яким вони безперервно проживали тривалий період в оточенні інших рідних їм людей, забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі та не впливає на взаємини дітей із матір`ю, оскільки не позбавляє її прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Постанова ВС від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61- 9074св20) Враховуючи тривалість проживання дитини [PERSON] разом з батьком, бабою та дідом, сталість її соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання батьком своїх батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. На підставі викладеного, ст. ст. 7, 141, 161, 171 СК України, ст. 29 ЦК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved