Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

14.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , про визнання особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, в якому просив суд: Визнати за [PERSON] особистою приватною власністю на житловий будинок (загальною площею 398,4 кв.м.) який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] особистою приватною власністю на земельну ділянку площею 0,1328 га (кадастровий номер 3222485901:01:003:0059) яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартості трикімнатної квартири загальною площею 62.9 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] у розмірі 1\~035\~833 (один мільйон тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 50 коп. Припинити участь [PERSON] у ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811). Визнати [PERSON] учасником ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811) з розміром внеску до статутного капіталу у розмірі 448\~203 (чотириста сорок вісім тисяч двісті три) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 224\~101 (двісті двадцять чотири тисячі сто одна) грн. 50 коп. як частини вартості внеску до статутного капіталу. В порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартості транспортного засобу KIA Soul, 2011 року випуску, д.н.з [NUMBER] у розмірі 154\~728 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять сім) грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 серпня 1994 року [PERSON] та [PERSON] у Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 1490. 30 вересня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що під час проживання у шлюбі за спільні кошти було придбане наступне майно: Транспортний засіб TOYOTA PRADO, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ринковою вартістю 271\~665, 43 грн. Мотоцикл YAMAHA FZI-SA, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ринковою вартістю 58\~157, 00 грн. Транспортний засіб KIA Soul, 2011 року випуску, д.н.з [NUMBER] , ринковою вартістю 11\~200 доларів США, що становить 309\~456, 00 коп. по курсу НБУ 27, 63 грн. Також позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі було придбано земельну ділянку та будинок за адресою: [ADDRESS] , однак зазначає, що вказана нерухомість була придбана за рахунок особистих коштів позивача. Позивач зазначає, що відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Позивач є одним із засновників ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811). За спільні кошти подружжя позивачем було сформовано статутний капітал товариства, частка внеску позивача становить 448\~203 (чотириста сорок вісім тисяч двісті три) грн. 00 коп. Зазначає, що так як внесок до статутного капіталу було здійснено за згоди подружжя та в інтересах сім`ї, необхідно перевести права та обов`язки учасника ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811) на відповідача [PERSON] . При цьому позивач вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягнення компенсації на користь позивача частка внеску до статутного капіталу в розмірі 224\~101 (двісті двадцять чотири тисячі сто одна) грн. 50 коп. Позивач зазначає, що під час шлюбу було придбано трикімнатну квартиру загальною площею 62.9 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 26 липня 2021 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій вона вказала, що в провадженні Києво-Святошинського райсуду Київської області під головуванням судді Фінагеєвої О.І. розглядається цивільна справа № 369/14532/19 (стадія судового розгляду) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідач зазначає, що позовні вимоги, які розглядає суд по справі №369/14532/19 складаються з наступного: В порядку поділу майна подружжя, визнати право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на частину житлового будинку (загальною площею 398,4 кв.м.) який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна, визнати право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на частину земельної ділянки площею 0,1328 га (кадастровий номер 3222485901:01:003:0059) яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна, визнати право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на частину трикімнатної квартири загальною площею 62.9 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : - вартості транспортного засобу марки марки TOYOTA PRADO, чорного кольору, 2007 року випуску (номер кузова [NUMBER] ), д.н.з. [NUMBER] у розмірі 279\~830 (двісті сімдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять) грн. 80 коп. - вартості мотоциклу (мотоцикл - А) YAMAHA FZI-SA, синього кольору, 2008 року випуску (номер кузова [NUMBER] ), д.н.з. [NUMBER] у розмірі 85 560 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят ) грн. 00 коп. Визнати спільною власністю подружжя грошові кошти в розмірі 448\~203 (чотириста сорок вісім тисяч двісті три) грн. 00 коп., які внесено до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут новітніх технологій в освіті». В порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кошти в розмірі 224\~101 (двісті двадцять чотири тисячі сто одна) грн. 50 коп., що становить частки внеску до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут новітніх технологій в освіті». В порядку поділу майна, визнати право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на частину іменних акцій ПАТ «УКРНАФТА» власником яких є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В порядку поділу майна, стягнути [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) частину коштів, які знаходились на рахунках [NUMBER] (дата відкриття 04.07.2015 р.) та [NUMBER] (дата відкриття 29.02.2016 р.) відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 4\~000 (чотири тисячі) Євро, що еквівалентно 132\~254 (сто тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивач в своєму позові вказує, що будинок та земельна ділянка були придбані ним за нібито подаровані кошти, а тому це є його особистою приватною власністю. Однак докази, які були надані Позивачем, в якості підтвердження походження коштів - договір дарування коштів від 30 жовтня 2006 року складений в довільній формі є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення частки вартості автомобіля КIA Soul відповідач зазначає, що позивачу відомо, що 20 січня 2018 року мала місце ДТП в якому даний транспортний засіб був пошкоджений та в результаті чого не підлягає ремонту. На підставі наведеного, відповідач просила відмовити позивачу в задоволенню позову в повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 369/6431/21 та призначено справу до розгляду по суті. 01 серпня 2023 року сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні належним чином. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи даними і доказами. 01 серпня 2023 року від представника відповідача адвоката Титаренко О.В. через систему «Електронний Суд» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та представника адвоката Титаренко О.В. проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.08.1994 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] у Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 1490. 30.09.2020 року рішенням Шевченківського райсуду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Позивачем [PERSON] у поданому позові заявлено позовні вимоги щодо наступного майна: Визнати за [PERSON] особистою приватною власністю на житловий будинок (загальною площею 398,4 кв.м.) який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] особистою приватною власністю на земельну ділянку площею 0,1328 га (кадастровий номер 3222485901:01:003:0059) яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартості трикімнатної квартири загальною площею 62.9 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] у розмірі 1\~035\~833 (один мільйон тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 50 коп. Припинити участь [PERSON] у ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811). Визнати [PERSON] учасником ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811) з розміром внеску до статутного капіталу у розмірі 448\~203 (чотириста сорок вісім тисяч двісті три) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 224\~101 (двісті двадцять чотири тисячі сто одна) грн. 50 коп. як частини вартості внеску до статутного капіталу. В порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартості транспортного засобу KIA Soul, 2011 року випуску, д.н.з [NUMBER] у розмірі 154\~728 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять сім) грн. 00 коп. Щодо спірної земельної ділянки та будинку, суд дійшов наступного висновку. В матеріалах справи міститься ухвала Києво-Святошинського райсуду Київської області під головуванням судді Пінкевич Н.С. від 13.11.2019 року про відкриття провадження по цивільній справі № 369/14532/19. Станом на момент прийняття рішення по справі № 369/6431/21 в Єдиному реєстрі судових рішень оприлюднено рішення Києво-Святошинського райсуду Київської області під головуванням судді Фінагеєвої І.О. від 24.10.2022 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/106903798# по справі № 369/14532/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказане рішення Києво-Святошинського райсуду Київської області набрало законної сили 24.11.2022 року. У рішенні Києво-Святошинського райсуду Київської області від 24.10.2022 року по справі № 369/14532/19 встановлено, що земельну ділянку площею 0,1328 га (кадастровий номер 3222485901:01:003:0059) та житловий будинок (загальною площею 398,4 кв.м.), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя. Визнано право власності за [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,1328 га (кадастровий номер 3222485901:01:003:0059), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на частину житлового будинку (загальною площею 398,4 кв.м.), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка та житловий будинок є його особистою приватною власністю не знайшли свого підтвердження, так як рішенням Києво-Святошинського райсуду Київської області по справі № 369/14532/19 встановлено, що дане спірне майно спільна сумісна власність подружжя. Також суд критично оцінює докази, на які посилається позивач, як на підставу обґрунтування позову, а саме договору дарування грошових коштів від 30 жовтня 2006 року укладеного між [PERSON] . Та [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. (в редакції яка діяла на момент укладання даного договору). Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Щодо вимоги позивача про припинення участі [PERSON] у ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811) та визнання [PERSON] учасником ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811) з розміром внеску до статутного капіталу у розмірі 448 203 (чотириста сорок вісім тисяч двісті три) грн. 00 коп., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі. Учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства. Відповідно до ч. 1, 2 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Відповідно до ч. 1 Господарського кодексу України, загальними принципами господарювання в Україні є: заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини. Вищенаведені норми закону чітко встановлюють, що питання виключення учасника зі складу товариства та визнання учасником товариства відповідача належить до питань діяльності товариства, вирішення якого в судовому порядку буде розцінюватися як втручання суду у господарську діяльність товариства, зокрема у виключну компетенцію загальних зборів учасників товариства, та призведе до порушення судом одного із загальних принципів господарювання, визначених у ст. 6 ГК України, щодо заборони незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини. Окрім того, вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 224\~101 (двісті двадцять чотири тисячі сто одна) грн. 50 коп. як частини вартості внеску до статутного капіталу є похідною вимогою від вимоги по виключення позивача з учасників товариства та визнання відповідача, як учасника ТОВ «Інститут новітніх технологій в освіті» (код ЄДРПОУ 32918811). З приводу пред`явленої вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості транспортного засобу KIA Soul, 2011 року випуску, д.н.з [NUMBER] у розмірі 154 728 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять сім) грн. 00 коп., слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про те хто є власником даного транспортного засобу. Такі докази не були подані ні позивачем, ні відповідачем. В той же час позивач заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на його користь в порядку поділу спільного майна 1/2 вартості транспортного засобу, не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного транспортного засобу, під час розгляду справи не заявляв клопотань про призначення експертизи. Роздруківка з мережі інтернет щодо вартості спірного майна не є належним підтвердженням вартості транспортного засобу, з огляду на той факт, що автомобілі однакової марки, однакового року випуску різняться як технічними характеристиками, так і технічним станом, а відтак суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість спірного транспортного засобу. Окрім того, в матеріалах справи міститься звіт від 07.06.2018 року, в якому зазначено, що даний транспортний засіб після ДТП, а отже визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача не є можливим, а тому з урахуванням вищезазначеного позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21.07.2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed