Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з цивільним позовом до Путильської селищної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про припинення виплати заробітної плати мобілізованому працівнику і виплату середнього заробітку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 26.08.2021 року обіймає посаду директора Киселицького ЗЗСО І-ІІІ ступенів, тобто перебуває у трудових відносинах з відповідачем Путильською селищною радою Вижницького району Чернівецької області. 25.02.2022 року його мобілізовано на службу до Збройних Сил України в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року « Про введення воєнного стану в Україні». На підставі розпорядження селищного голови №71 від 01.03.2022 року його увільнено від виконання своїх посадових обов`язків з 1 березня 2022 року у зв`язку з призивом на військову службу за призивом осіб із числа резервістів в особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня звільнення з військової служби. Протягом більше чотирьох місяців середній заробіток позивачу виплачувався, однак з серпня 2022 року гроші не перераховувалися. 15 грудня 2022 року наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони «Захід» №160 позивач звільнений в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», а 18 грудня 2022 року наказом командира в/ч [NUMBER] виключений із списків особового та всіх видів забезпечення і направлений на постановку на облік у [INFO] . Повернувшись додому позивач звернувся до відповідача щодо виплати йому заборгованості по середньому заробітку, яка утворилася з серпня 2022 року. З відповіді Путильської селищної ради від 16.06.2023 року позиція відповідача, відповідно до роз`яснень щодо застосування ст. 119 КЗпП України в новій редакції відповідно до закону від 01.07.2022 року №2352 була щодо вищої дії КЗпП над ЗУ «Про освіту». Одночасно зауважили, що виплата проводиться за рахунок коштів освітньої субвенції, а у 2023 році заклади освіти територіальної громади не забезпечені асигнуваннями освітньою субвенцією в повному обсязі з додатковою потребою 4.5 млн. грн. а відтак ними було прийнято оскаржуване розпорядження, з яким його не ознайомлено. Просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження селищного голови Путильської селищної ради №205 від 19.07.2022 року, яким йому припинено виплату середнього заробітку на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-1Х від 01.07.2022 року. Зобов`язати Путильську селищну раду Вижницького району Чернівецької області код ЄДРПОУ 044170046 виплатити йому середній заробіток за період з 19 липня 2022 року до 18 грудня 2022 року включно. 04.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що твердження позивача щодо збереження середнього заробітку та місця роботи за працівниками призваними на військову службу є помилковими. Враховуючи, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2352 не визначено особливостей застосування норми частини 3 ст. 119 КЗпП, то з дня набрання чинності Закону за мобілізованими працівниками слід зберігати тільки робоче місце, і не вбачаються правові підстави для продовження виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівнику, який був призваний на військову службу до 19.07.2022 року. Просили відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Повідаш І.П. позовні вимоги не визнав, зазначив, що розпорядження голови Путильської селищної ради №205 від 19.07.2022 року є законним та обгрунтованим, оскільки Кодекс законів про працю є вищим за Закон України «Про освіту», просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Також вказав, що позивач пропустив строки звернення з даним позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно розпорядження голови Путильської селищної ради І.П. Повідаша №206 від 26.08.2021 року [PERSON] призначений на посаду директора Киселицького ЗЗСО І-ІІ ступенів Путильської селищної ради(а.с.14) У відповідності до розпорядження голови Путильської селищної ради №71 від 01.03.2022 року увільнено [PERSON] , директора Киселицького ЗЗСО І-ІІ ступенів Путильської селищної ради, від роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на підставі ч. 3 ст.119 КЗпП України (а.с.15). Згідно з витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) №55 від 01.03.2022 року старшого лейтенанта [PERSON] , призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] від 01 березня 2022 року №53 на посаду Офіцера групи планування військової частини [NUMBER] , який прибув із [INFO], з 01 березня 2022 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення і вважати таким, що з 01 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3810 гривень на місяць, шпк «Старший лейтинант». Наказано виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 179% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих питань завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Старший лейтенант [PERSON] вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов (а.с.16). Відповідно до розпорядження голови Путильської селищної ради №205 від 19.07.2022 року, у зв`язку із змінами до частини третьої статті 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ, [PERSON] директору Киселицького ЗЗСО І-ІІ ступенів Путильської селищної ради з 19 липня 2022 року припинено нарахування та виплата середнього заробітку. В розпорядженні «Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» від 01.03.2022 року №71 слова «і середнього заробітку» виключити. (а.с.17) Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №249 від 18.12.2022 року, старшого лейтинанта [PERSON] звільнено наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони " [INFO] " 15.12.2022 року у запас відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.18). Відповідно до розпорядження голови Путильської селищної ради №344 від 19.07.2022 року, [PERSON] директору Киселицького ЗЗСО І-ІІ ступенів Путильської селищної ради слід приступити 19.12.2022 року до виконання свої посадових обов`язків у зв`язку із звільненням у запас, відповідно до наказу начальника регіонального управління Сил територіальної оборони "Захід" від 15.12.2022 року №160 (а.с.21). Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Заслухавши у часників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним дій Путильської селищної ради Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У цій справі порушенням права, на яке посилається позивач, є невиплата середнього заробітку особі, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації, тож ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача відновити нарахування і виплату попереднього середнього заробітку позивача. Отже, позовна вимога в частині визнання протиправними дій Путильської селищної ради не підлягає судовому розгляду, а питання правомірності чи неправомірності відповідних дій голови Путильської селищної ради підлягають з`ясуванню в межах розгляду вимог про скасування розпорядження голови Путильської селищної ради про припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання поновити вказані нарахування та їх виплату. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 11 січня 2022 року у справі №904/1448/20. За таких обставин провадження у справі за позовом [PERSON] до Путильської селищної ради у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статі 255 ЦПК України. Щодо позовної вимоги про скасування розпорядження голови Путильської селищної ради про припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання виплати середній заробіток. Частинами першою, другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР). Згідно із частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту». 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема, внесено зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України щодо припинення збереження середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення. Натомість частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту» за педагогічними та науково-педагогічними працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток. Будь-яких змін до Закону України «Про освіту» щодо припинення збереження попереднього середнього заробітку працівникам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації або військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, не внесено. Отже, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту» щодо збереження за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками попереднього середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, чинна і має реалізовуватися в повному обсязі. Аналогічні висновки викладені в листах Міністерства економіки України від 21 серпня 2022 року № 4711-06/60669-03 та Міністерства освіти і науки України від 06 вересня 2022 року № 1/10241-22. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював до проходження військової служби за призовом під час мобілізації виконуючим обов`язки директора Киселицького ЗЗСО І-ІІ ступенів, є педагогічним працівником, а тому має право на збереження попереднього середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Отже, розпорядження голови Путильської селищної ради №205 від 19.07.2022 року є незаконним та підлягає скасуванню, а Путильську селищну раду Вижницького району Чернівецької області слід зобов`язати виплатити [PERSON] середній заробіток за період з 19 липня 2022 року до 18 грудня 2022 року. Щодо тверджень відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне: Статтею 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Відповідно до п. 1 гл. ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків визначених в ст. 233 КЗпП на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023 року, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 21 червня 2023 року, тобто під час дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а відтак строк визначений статтею 233 цього Кодексу для звернення до суду позивачем не порушено.

Outcome: approved