Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 10 жовтня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 01 серпня 2022 року розірвано. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що більше двох років з відповідачем проживають окремо, діти залишились проживати з нею. У зв`язку з воєнним станом позивач з дітьми змушена була виїхати в Республіку Польща, де на даний час проживають. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, хоча є працездатною особою, на даний час працює за окремими цивільно-правовими договорам та отримує щомісячний дохід. Позивач вказує, що отримує соціальну допомогу, не може працевлаштуватися на роботу, оскільки діти відвідують дитячий садок та позивач допомагає їм у підготовці до навчання у польській школі. Ураховуючи вищенаведене позивач просить стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 20 липня 2023 року о 14 год 30 хв. 14 липня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнає частково в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що періодично кошти на утримання дітей передавав в Польщу через знайомих. Також йому відомо, що позивачка офіційно працевлаштована та орендує квартиру. Вказує, що останні три місяці з невідомих для відповідача причин, позивач не дозволяє йому спілкуватись з дітьми, передавати кошти, не відповідає на телефонні дзвінки та не має бажання повертатись в Україну. На даний час відповідач проживає в м. Рожище та здійснює догляд за своїми батьками. Зазначає, що мати пенсійного віку, а батько є інвалідом ІІ групи, пенсії батьків не вистачає для забезпечення основних потреб, а тому він змушений частину витрат брати на себе - купує ліки, продукти харчування та оплачує комунальні платежі. Крім цього, вказує, що у нього незадовільний стан здоров`я, а саме: артроз міжхребцевих суглобів, повторно проходить обстеження та готується до оперативного втручання. На даний час офіційно не працевлаштований, його робота сезонна. 19 липня 2023 року позивачем подано суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження відповідача про те, що він добровільно надає кошти на утримання дітей та особисто несе витрати по утриманню своїх батьків, в тому числі по сплаті комунальних платежів не відповідають дійсності та нічим не підтверджено. Вказує, що не заслуговують на увагу також твердження відповідача що позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору. Додана відповідачем до відзиву медична документація, не підтверджує його повну чи обмежену непрацездатність, в тому числі оформлення групи інвалідності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила у зв`язку з перебуванням за кордоном розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 19 липня 2023 року подав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що позов визнає частково в розмірі 1416,50 грн на кожну дитину щомісячно до повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Судом установлено, що з 10 жовтня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 01 серпня 2022 року розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Згідно довідки про скдад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 червня 2023 року № 460 позивач [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, вказуючи на наявність підстав для стягнення аліментів, звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Таким чином, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Аналіз наведених норм права та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] проживають разом матір`ю та всі витрати пов`язані з їх утриманням несе матір. На думку суду, обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати малолітніх дітей, не може бути перекладено винятково на матір, а тому вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача ґрунтується на нормах закону. При визначені розміру аліментів, суд виходить з такого. Згідно копії заключення від 30 травня 2019 року у [PERSON] на серії СКТ поперекового відділу хреба виявлено лордоз підкреслений, загострення країв тіл хребців, помірні краєві остеофіти. Артроз міжхребцевих суглобів. З висновку магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта від 15 квітня 2022 року встановлено, що в [PERSON] МР-ознаки ретролістезів тіл L2, 3, 4 хребців Іст. Дегенеративних змін поперекового відділу хребта, псевдовипинання L2-L3-L4. Екструзія м/х диску L4-L5, протрузія L5S1 м/х диску. Зміни по типу Modic II в L2-3 сегменті. Згідно копії довідки МСЕ серії ВЛН № 044958 батькові відповідача [PERSON] , 1946 року народження встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства безстроково. Розмір середньомісячного доходу відповідача суду не відомий. Доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на утримання дітей матеріали справи не містять. Оцінюючи обставини справи в сукупності з нормами закону, що регулює спірні правовідносини, беручи до уваги, що діти сторін є неповнолітніми, а відтак обов`язок батьків по їх утриманню до досягнення повноліття є абсолютним,

Outcome: partial