Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за теплопостачання та гарячу воду у сумі 98 048 грн. 34 коп. за період з 01.09.2001 по 31.01.2022, судовий збір у сумі 2 684 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідач не здійснює, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.09.2001 по 31.01.2022 в розмірі 98 048 грн. 34 коп. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 28.04.2023 представник відповідача адвокат Орлов О.О. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, а також стягнути з позивача усі судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. (а.с. 16-22). На обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначив, зокрема, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, у зв"язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог КП «ХТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг опалення та гарячої води за період з 01.09.2001 по 31.03.2020 у загальному розмірі 76 169,84 грн. Стосовно періоду стягнення з 01.04.2020 по 31.01.2022 вказав, що з 31.03.2020 право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», а 08.04.2020 - за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», тобто, [PERSON] втратив права володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою з моменту державної реєстрації прав 31.03.2020. Будь-які інші речові права (володіння, користування чи розпорядження) за [PERSON] щодо квартири з адресою: [ADDRESS] - у Державному реєстрі прав не зареєстровані. Отже [PERSON] перестав бути користувачем квартири та відповідно - отримувати житлово-комунальні послуг за цією адресою, тому відсутні підстави для здійснення [PERSON] оплати послуг, які він не отримує. 22.06.2023 представником позивача Вірютіною О.В. через систему «Електронний суду» до суду подано заяву про поновлення процесуального строку (а.с.44-45), в якому посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" (із наступними змінами та доповненнями) та Закону України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», в частині внесення доповнень до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 12, а саме: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Також, 22.06.2023 від представника позивача Вірютіної О.В. до суду через систему «Електроний суду» подано відповідь на відзив, в якій представник просила поновити строк позовної давності з квітня 2017 року по квітень 2020 рік, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та інформаційно повідомила, що розрахунок заборгованості за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 року складає 53058,16 грн. (а.с. 48-50). 07.07.2023 у судовому засіданні представником відповідача було подані заперечення на відповідь на відзив (а.с.58-63), в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та усі судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. покласти на позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 27.07.2023 до суду подала заяву, в якій просила слухати справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.74). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 31.07.2023 до суду подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, відмовити у задоволенні позову (а.с.75). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] зареєстрований в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП "Харківські теплові мережі" (а.с. 5,10). Відповідач є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №205967409 від 02.04.2020 власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 31.03.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» (а.с. 25). 08.04.2023 зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Ддержавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №206407494 від 08.04.2020 (а.с.27). В матеріалах справи міститься Відомость нарахувань та сплати за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, з якої вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] , мається заборгованість, що виникла за період з 01.09.2001 по 31.01.2022 в розмірі 98 048,34 грн.(а.с. 3-4). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконував, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив. Як вбачається з Відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідач є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За період з 01.09.2001 по 31.01.2022 відповідач має заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 98 048, 34 грн. (а.с. 3-4). Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Представник відповідача вказує, що споживачем послуг є власник нерухомого майна, а [PERSON] з 31.03.2020 не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому не є споживачем і не має сплачувати заборгованість з березня 2020 року, а також те, що у Довідці з Реєстру територіальних громад міста Харкова відсутня інформація про дату внесення відомостей про зареєстроване місце проживання [PERSON] , а тому не дає підстав вважати, що після переходу права власності на квартиру 31.03.2020 відповідач продовжував користуватися приміщенням. Суд з цим не погоджується, зважаючи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Так, на момент відкриття провадження у цивільній справі відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 04.04.2023 (а.с.5), яка була додана до позовної заяви та Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.04.2023 (а.с.10). Окрім цього, особивий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я відповідача. Тому, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є споживачем комунальних послуг, які надаються КП «ХТМ» за адресою: [ADDRESS] і на нього покладений обов`язок по сплаті житлово комунальних послуг за весь період, як на споживача таких послуг. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Розрахунок боргу, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача у відзиві заявлено про пропуск КП «ХТМ» строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2001 по 04.04.2020. У свою чергу, представником позивача було подано клопотання, в якому просила поновити строк позовної давності з квітня 2017 року по квітень 2020 рік, посилаючись на те, що з березня 2020 року введено карантин на території України, а відповідно до пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Так, суд задовольняє клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, та відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача з наступних підстав. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Окрім цього, відповідно до відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS - COV-2» з 12 березня 2020 на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, не одноразово продовжено на всій території України, останній раз до 30 червня 2023 року. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.09.2001 по 30.01.2022 - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.09.2001 по 31.03.2020 у зв`язку із пропуском позовної давності та з урахуванням введення в дію карантину з 12 березня 2020 року, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.04.2020 по 31.01.2022. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги опалення за період з 01.04.2020 по 31.01.2022 у розмірі 21 878 грн. 50 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з опалення за період з 01.04.2020 по 31.01.2022 в розмірі 21 878,50 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 598,80 грн. (2 684 грн. х 22,31% ). На підставі викладеного,

Outcome: partial