Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до відповідачки [PERSON] . В позові посилається на те, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 12 серпня 2007 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції , актовий запис №1396. В шлюбі у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проживали вони всі за адресою [ADDRESS] . У 2021 році сімейні стосунки між подружжям погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин, внаслідок чого , відповідач залишила його з дітьми та стала проживати окремо за адресою [ADDRESS] , а він разом з дітьми залишилися проживати за адресою [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужість до життя та проблем кожного. З часу вони перестали проживати разом, як одна сім`я, кожний з них став жити своїм приватним життям, шлюбні відносини не підтримують, не спілкуються та не ведуть спільного господарства, внаслідок чого у них зникли спільні інтереси та вподобання. Шлюб фактично вже припинено, та триває тільки формально. Спору про поділ майна, що є спільною власністю не має. Звертає увагу суду на те, що їхні неповнолітні діти з часу фактичного розірвання стосунків, тобто з 2021 року перебувають на повному його утриманні. Відповідач [PERSON] не заперечує, щоб після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з батьком та перебували на повному його утриманні. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 12 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1396. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з їх батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , які будуть перебувати на його самостійному вихованні та повному утриманні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак спрямувала до суду заяву про визнання позовних вимог та просила розгляд справи провести без її участі, та повідомила що не заперечує щоб діти залишились проживати з батьком [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 серпня 2007 року підтверджується, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який 12 серпня 2007 року зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1396 (а.с.7). Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8.9). Довідками про реєстрацію місця проживання особи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрована із адресою [ADDRESS] (а.с.16,17). Відповідно до ст. 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, тривалий час не проживають разом, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Враховуючи позицію відповідачки [PERSON] , яка не заперечувала проти проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] , а також приймаючи до уваги встановлені судом обставини, за сукупністю вищенаведених досліджених доказів, а саме, що діти проживають тривалий період часу з батьком за адресою місця проживання [PERSON] , тому суд вважає вірним визначити місце проживання неповнолітніх дітей із їх батьком - позивачем [PERSON] за місцем його проживання.

Outcome: approved