Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що починаючі з 2008 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного шлюбного життя у них народилось двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , та які на теперішній час проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] . До 2018 року позивач сумісно з відповідачем утримували та виховували дітей. В 2018 році фактичні сімейні відносини між сторонами були припинені, коли відповідач виїхала за кордон, де і проживає на теперішній час. Починаючі з вказаного часу, а саме з 2018 року та по теперішній час малолітні діти постійно проживають разом із позивачем, за даний період часу відповідач жодного разу з дітьми не бачилась та їх вихованням не займалась. Аліменти на утримання дітей з відповідача не стягувались, остання іноді надає матеріальну допомогу на утримання дітей, але дана допомога є незначною, надається не регулярно та не може повною мірою забезпечити усі потреби доньок, які постійно зростають, відповідно, зростають і їх потреби. Також відповідач на протязі 4 років своєї відсутності участі у вихованні доньок жодним чином не приймала, їх життям, здоров`ям - як це подобає матері - не інтересувалась, а також будь-яким чином не спілкувалась з педагогами школи, де навчаються доньки. Оскільки в даний час позивач є єдиним опікуном своїх малолітніх доньок, матір дітей [PERSON] знаходиться за межами України, малолітні доньки постійно проживають разом з позивачем, тому йому необхідно встановити в судовому порядку місце проживання доньок разом з ним, оскільки для цього позивачем забезпечені всі умови і це відповідає інтересам дітей. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в\~судові засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~що підтверджується\~матеріалами справи,\~заяв про\~відкладення розгляду\~справи не\~надавав.\~У зв`язку\~з чим,\~суд вважає\~за необхідне\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~280-281\~ЦПК України,\~вирішити справу\~в заочному\~порядку,\~з огляду\~на те,\~що відповідач\~повідомлялися про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи, однак в судові засідання не з`явився, у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей при вирішенні справи по суті покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Представником третьої особи Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до початку судового засідання надано заяву про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Так , в судовому засіданні та з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія № [NUMBER] , актовий запис № 502 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія № [NUMBER] , актовий запис № 132 (а.с. 8,9). Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є співвласником даної квартири, що підтверджується Свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 23.07.1993 року (а.с. 15). На даний час неповнолітні доньки проживають разом з батьком без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом №23 обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання від 12.10.2022 року (а.с. 19). Відповідно до Акту від 14.10.2022 року відповідач [PERSON] не мешкає чотири роки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно довідки та характеристики з Криворізької Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №26 Криворізької міської ради Дніпропетровської області вбачається, що навчанням та вихованням учениць [PERSON] та [PERSON] займається батько [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню донькам та підтримує зв`язок з класним керівником. Мати [PERSON] не бере участі у вихованні доньок, не відвідувала батьківських зборів, не спілкувалася з учителем щодо успішності дітей (а.с. 10, 12, 13, 14). Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків, місце проживання дитини у віці від 10 років до 14 років визначається за згодою батьків та дитини, місце проживання дитини, яка досягла 14 років визначається нею самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким і з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними маже вирішуватися органом опіки або судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року,\~\~Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання доньок з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали б на їх виховання та розвиток, бажання самих дітей на проживання з батьком, відсутність участі матері у вихованні дітей, через що, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дітей разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дітей у разі визначення місця проживання останніх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved