Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.05.1990 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . У [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] була надана земельна ділянка площею 0,25 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку 1976 року побудови, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 64,2 кв.м, житловою 37,4 кв.м, господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 128 400 грн. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . За життя, 08.10.2007, [PERSON] склав заповіт, яким розпорядив позивачці все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Городенківської ДНК, зареєстрований в реєстрі за № 2579, ніким не скасовувався та не оскаржувався. \~ \~ \~ \~З метою реалізації своїх спадкових прав у межах шестимісячного строку позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. При вивченні правовстановлюючих документів на спадковий будинок нотаріус встановила, що житлове господарство віднесено до колгоспному двору без визначення розміру часток його членів. У зв`язку з цим нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство. \~ \~ \~ \~Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] проживали: голова двору [PERSON] та його дружина відповідачка [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивачка є спадкоємцем майна [PERSON] згідно заповіту. Її мати на частку у спадковому майні не претендує. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини в Городенківську державну нотаріальну контору, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на спадкове житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію господарства як колгоспного двору без визначення розміру часток його членів. Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.04.2023 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Ухвалою Городенківського районного суду від 12.05.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 30.05.2023 подала до\~суду зустрічний\~позов до\~ [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві проживали:голова двору [PERSON] та його дружина позивачка за зустрічним позовом [PERSON] . Виходячи з вимог закону, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав двом членам колгоспного двору по 1/2 частині кожному. Позивачці [PERSON] належить 1/2 частка, як члену колгоспного двору, інша частка житлового господарства належала [PERSON] , який склав заповіт на все своє майно на користь дочки [PERSON] . На будь яку частку у спадковому майні [PERSON] позивачка за зустрічним позовом не претендує. Крім того, позивачка за зустрічним позовом не претендує на свою частку у колгоспному дворі, розташованому за\~вищевказаною адресою, однак для того, щоб офіційно зареєструвати у державного реєстратора свою відмову від права спільної сумісної власності на це майно на користь своєї дочки [PERSON] , повинна спочатку зареєструвати своє право на це майно. Ухвалою суду\~від 01\~червня 2023\~р.\~зустрічний \~позов \~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 07.06.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] у заяві від 28.04.2023, поданій до суду разом із позовною заявою, просила судовий розгляд справи проводити без її участі, зазначивши, що позов підтримує. У заяві, поданій до суду 07.06.2023, зазначила, що свої позовні вимоги підтримує, при вирішенні зустрічного позову покладається на розсуд суду. Відповідачка-позивачка [PERSON] у зустрічному позові просила судовий розгляд справи проводити без її участі на підставі поданих письмових доказів. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 травня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 45 від 20 березня 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 7-60, видана 14.02.2023Луківськимстаростинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Луківської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Луківським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ( [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , 1938 р.н., [PERSON] , 1942 р.н., що стверджується довідкою № 7-174, виданою 20.04.2023 Луківським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що даний житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами належить\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~як членам колгоспного двору по 1/2 частині кожному. За заповітом, посвідченим 08.10.2007 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2579, [PERSON] , [INFO] , житель с. Монастирок Городенківського району Івано-Франківської області, все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своїй дочці [PERSON] , 1964 р.н. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43222817 (номер в реєстрі нотаріальних дій 2579), що стверджується копією Інформаційної довідки № 69700770 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 09.08.2022Городенківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с.Монастирок Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 184 від 01 березня 2022 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 7-175, виданою 20.04.2023 Луківським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 1963 р. Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , 1938 року народження, [INFO] одружився із [PERSON] , 1942 р.н., актовий запис за № 8 від 20 квітня 1963 р. Позивачка-відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 07 травня 1964 р. Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 16 від 07 травня 1964 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 1983 р. Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 9 від 06 листопада 1983 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Однак, згідно свідоцтва про народження серії, виданого 18 квітня 1963 р. Городенківським райбюро ЗАГС Івано-Франківської області, та паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 1996 р. Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області, ім`я відповідачки-позивачки [PERSON] , по батькові [PERSON] , дата народження [INFO] , що дає суду підстави вважати, що саме [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Із копії\~спадкової справи\~№ 273/2022,\~наданої суду\~Городенківською державною\~нотаріальною конторою,\~вбачається,\~що позивачка-відповідачка\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~прийняла спадщину\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~оскільки постійно\~проживала разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (09.08.2022). Копією Витягу № 69700866 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 09.08.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69558000 (номер у нотаріуса 273/2022), спадкодавець [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Дружина померлого\~ [PERSON] \~ відповідачка-позивачка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , як непрацездатна вдова спадкодавця, маючи, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (26.08.2022) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Враховуючи вищенаведене, правові наслідки відмови від прийняття спадщини, визначені ст.1275 ЦК України, право на спадкування на все спадкове майно спадкодавця [PERSON] одержала позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 286/02-31 від 15 березня 2023 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 02.03.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1976, господарські будівлі та споруди в 1966, 1977, 1990, 1991 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 24.04.2023 становить 128400 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,2500 га для ОЖБ та 0,5800 га для ОСГ, про що свідчить довідка № 7-176, виданою 20.04.2023 Луківським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330568189, сформованої 28.04.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] успадкувала 1/2 частки у житловому будинку [ADDRESS] , яка належала померлому, як члену колишнього колгоспного двору. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial