Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Крупяний Тік», в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну в розмірі 40 561 (сорок тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн. 91 коп., з яких 31 034 грн. 63 коп. заробітна плата та 9 527 грн. 28 коп. компенсація за невикористані щорічні відпустки тривалістю 42 днів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 03.04.2023 року до дня постановлення рішення суду з розрахунку середньоденної заробітної плати, яка складає 319 грн. 05 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 5213 (п`ять тисяч двісті тринадцять ) грн. 30 коп. 07.07.2023 року позивач подала заяву про зменшення позовних\~вимог та просить зменшити позовні вимоги щодо стягнення на її користь компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати з 5213 (п`ять тисяч двісті тринадцять ) грн. 30 коп. на 4196 грн. 71 коп., пославшись на те, що сума компенсації з урахуванням утримання податків (ЄСВ, ПДФО,ВЗ) складає 4196\~грн.\~71\~коп. Крім того, просить стягнути судові витрати на її користь. В обґрунтування поданого позову зазначила, що\~ з\~ 04.07.2016 року по 31.03.2023 року року\~\~вона знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, проте в день звільнення відповідач не здійснив виплату позивачу всіх сум, що їй належать, чим порушив ч. 1 ст.116 КЗпП України. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач до суду не зявився, надала заяву про розглядь справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У період з 04.07.2016 року по 31.03.2023 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Круп`яний\~тік», що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.9 та зворотна сторона). 31.03.2023\~р.\~відповідно до\~наказу №32/1\~від 27.03.2023\~року на\~підставі п.\~1\~ст.\~36\~КЗпП України\~позивач була\~звільнена з\~ТОВ «Круп`яний тік» за згодою сторін(а.с10). Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 40 561 (сорок тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн. 91 коп., з яких 31 034 грн. 63 коп. заробітна плата та 9 527 грн. 28 коп. компенсація за невикористані щорічні відпустки тривалістю 42 днів (24 календарних дні за період роботи з 04.07.2021 р. по 03.07.2021 рік, 18 днів за період роботи з 04.07.2022 р. по 31.03.2023 р.). Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, видана ТОВ «Крупяний\~Тік за № 167 від 06.04.2023 року та розрахунковий лист по заробітній платі за березень 2023 року(а.с.14-15). Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі зі мною було проведено не вдень звільнення, а лише 21 березня 2023 року. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Аналогічне положення міститься в статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР. Компенсація невикористаної відпустки грошовими коштами проводиться при звільненні працівника за умови, що станом на дату звільнення він не реалізував право на використання такої відпустки. Таким чином, обов`язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації. Виходячи з сукупного аналізу положень статті 24 Закону України «Про відпустки» від 22 лютого 2008 р. № 33/13/116-08 та статтей 47, 83 Кодексу законів про працю України, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку відноситься до сум, які належать працівникові при звільненні, в розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України, та підлягає виплаті разом з іншими сумами в день його звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника розраховується за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 за №100, що також відповідає п.21 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Пунктом 8 Розділу IV Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Позивач була звільнена із займаної посади 31.03.2023 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є січень 2023 року та лютий 2023, загалом 42 робочі дні. Відповідно до довідки про доходи заробітна плата позивача за останні два місяці, що передувало звільненню складала: січень 2023 р. - 6700 грн. (22 робочі дні) та лютий 2023 року - 6700 грн. (20 робочі дні). Таким чином, середньоденна заробітна плата складає: 6700 х 2 : (22 робочі дні у січні 2023 року + 20 робочі дні у лютому 2023 року) = 319,05 грн. Кількість днів затримки до фактичного дня розрахунку складає 79 днів, (зокрема: 20 днів - у квітні 2023 року, 23 днів - у травні 2023 року, 22 дні - у червні 2023 року, 14 днів - у липні 2023 року), сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку до дня ухвалення судом рішення складає: 319,05 грн х 79 днів = 25\~204,95 грн. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справах № 6-259цс17 від 13.03.2017, №6-144ц13 від 29.01.2014, пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Із системного аналізу як міжнародних нормативних актів, Конституції України, законів України, норм КЗпП України можна зробити висновок, що на виконання своїх зобов`язань у соціальній сфері Україна урегулювала питання виплати заробітної плати, а також передбачила гарантії того, що її своєчасна і у повному обсязі виплата є реальною, оскільки гарантована негативними для власника наслідками фінансового характеру у разі порушення вказаних імперативних норм. І стаття 117 КЗпП України передбачає не санкції у розумінні ЦК України за невиконання фінансового зобов`язання, а саме гарантії дотримання роботодавцем прав найманого працівника на своєчасне та у повному обсязі отримання заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц дійшла наступних висновків, зокрема, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою такої відповідальності є її компенсаторний характер, оскільки ці заходи відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Крім того, відповідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати підприємства, установи та організації всіх форм власності мають нараховувати суми компенсації працівникам у разі її несвоєчасної виплати. Компенсація провадиться відповідно до: Закону України« Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІП; та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін (за даними Державної служби статистики України) за період невиплати грошового доходу. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до\~розрахунку компенсації\~за несвоєчасно\~виплачену зарплату\~сума компенсації з урахуванням\~утримання податків\~(ЄСВ,\~ПДФО,ВЗ) складає 4196 грн. 71 коп. Відтак, з огляду на заявлену до стягнення суму середнього заробітку, суд вважає її справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям. З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, наявні у справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Враховуючи, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений лише від сплати судового збору за вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, а тому на підставі\~ст.\~141\~ЦПК України\~та враховуючи,\~що позивач\~звернувся з\~вимогами про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні та\~компенсації втрати\~частини заробітної\~плати у\~зв`язку\~з затримкою\~термінів її\~виплати,\~ суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1073,\~60грн.\~та на\~користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: approved