Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач 06.04.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2011 року видано виконавчий лист № 2-4667 про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2011 року і до досягнення повноліття дітей. 12.03.2012 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. [INFO] доньці [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. В зв`язку з досягненням донькою [PERSON] повноліття, державним виконавцем О.В. [PERSON] було перераховано аліменти та з нього з січня 2013 року стягувалися аліменти на користь [PERSON] у розмірі 450 грн. на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-4667 від 14.12.2015 року, виданим державним виконавцем О.В. Ткаченко. На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2013 року видано виконавчий лист № 182/327/13-ц про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 09.01.2013 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2014 року, але не більше ніж до досягнення донькою 23 - річного віку. 08.10.2013 року позивачу була видана державним виконавцем О.В. Ткаченко довідка № 1841 про відсутність заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-4667, станом на 01.10.2013 рік. 14.08.2014 року також позивачу була видана довідка № 1624 державним виконавцем О.В. Ткаченко про відсутність заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-4667, станом на 01.09.2014 рік. Також позивач зазначає, що 22.03.2018 року [PERSON] подала до державного виконавця заяву про відсутність заборгованості по сплаті аліментів та претензій. Однак, 07.11.2019 року вже державним виконавцем Шиловим М.І. позивачу був надісланий розрахунок заборгованості по аліментам № 1418 від 07.11.2019 року. За даними державного виконавця, за позивачем виявилась заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом № 2-4667 за період з 18.08.2011 року по 01.11.2019 рік склала 22 652 грн. 92 коп. При ознайомленні з розрахунком заборгованості по аліментам від 07.11.2019 року, виданого державним виконавцем Шиловим М.І. ним було встановлено, що державний виконавець обчислював розмір заборгованості по аліментам в період з 18.08.2011 року по 01.11.2019 рік у розмірі 900 грн. на утримання двох дітей, не враховуючи, що донька [PERSON] досягла повноліття [INFO] та, не враховуючи розрахунок заборгованості державного виконавця О.В. Ткаченко від 14.12.2015 року. В зв`язку з цим, позивач звернувся з заявою до державного виконавця про перерахунок заборгованості по аліментам. Також позивач зазначає, що при розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем не були зараховані квитанції за оплату аліментів за жовтень 2016 року в сумі 350 грн., за березень 2017 року в сумі 100 грн., за жовтень 2017 року в сумі 450 грн., за квітень 2018 року в сумі 450 грн., за лютий 2019 року в сумі 450 грн., за травень 2019 року в сумі 450 грн., за листопад 2019 року в сумі 1900 грн. та за січень 2020 року в сумі 2000 грн., а всього на суму 6 150 грн. 06.02.2020 року позивач повторно звернувся з заявою до державного виконавця про перерахунок заборгованості з урахуванням вказаних квитанцій. Однак, 06.02.2020 року державним виконавцем Шиловим М.І. йому було відмовлено в перерахунку заборгованості по аліментам. 14.02.2020 року державним виконавцем Шиловим М.І. позивачу був наданий новий розрахунок заборгованості по аліментам № 194 від 1402.2020 року, згідно якого за ним залишилася заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом № 2-4667, за період з 18.08.2011 року по 01.02.2020 рік в сумі 20 655 грн. 52 коп. Враховуючи, що позивач не згоден з розрахунком заборгованості по аліментам, виданим державним виконавцем Шиловим М.І., просить суд встановити відсутність заборгованості по аліментам та зарахувати суму 6 150 грн. в рахунок аліментів по виконавчому листу № 2-4667, виданому 08.12.2011 року Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області. Ухвалою суду про відкриття провадження від 03.06.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.30). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 10.06.2020 року (а.с. 36). 22.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відгук на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав (а.с.37-43). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, до якої внесені зміни Законом України від 17.05.2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 682/3112/18 провадження № 14-580цс19 зазначено, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів та врахування під час суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення». Вважає, що виконавець повинен стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України. Так, за рішенням суду по справі № 2-4667/11, аліменти присуджені на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 900 грн. щомісяця до повноліття дітей. Так, відповідач Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) має нараховувати, з 17.05.2017 року аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що з доданих документів до позовної заяви вбачається, що відповідач цього не зробив. А тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 04.09.2020 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи це наступним (а.с.51-57). Вважає даний відгук на позовну заяву формальним, наданим без достатньої правової аргументації, лише за умови посилань на загальновідому інформацію та таким, що не відповідає дійсності за наступних обґрунтувань. Відповідач у своєму відгуку на позовну заяву посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 року № 682/3112/18 провадження № 14-580цс 19, в якій зазначено, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів та врахування під час суми аліментів або заборгованості. Зазначає, що відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2011 року стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2011 року і до їх повноліття. Отже, розмір аліментів був присуджений у твердій грошовій сумі без додаткового встановлення у виконавчому листі мінімального гарантованого розміру. Вищевказане рішення [PERSON] оскаржено не було, а тому, вважає, що підстав для нарахування йому заборгованості по аліментам, виходячи з встановлення мінімального гарантованого розміру не має. Також позивач зазначає, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 року було змінено спосіб присудження аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі судового рішення № 2-4667/11 від 08.12.2011 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 450 грн. щомісяця, на частину усіх видів заробітку та доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Також позивач вказує на те, що в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2020 року по справі № 182/8033/19 колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментних платежів за рішенням суду у грудні 2011 року на утримання двох доньок, у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки старша донька досягла повноліття, а стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося, тобто розмір аліментів, які сплачує відповідач зменшився наполовину, а отже матеріальне становище відповідача покращилось, у зв`язку з чим є законодавчо закріплені підстави для збільшення розміру стягнутих аліментних платежів з 450 грн. до частин усіх видів заробітку та доходів. Таким чином, як судом першої інстанції так і апеляційним судом підтверджено, що він повинен був сплачувати на утримання доньки [PERSON] лише 450 грн., а не 900 грн., так як старша донька [PERSON] досягла повноліття. Вважає, що з урахуванням наведених ним обставин, є всі законні та обґрунтовані підстави для задоволення його позовних вимог. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.136). Від представника відповідача [PERSON] також на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с.162). Від відповідача Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.161). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Ст.11 ч.ч.2, 3 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8,9 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2011 року видано виконавчий лист № 2-4667 про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2011 року і до досягнення повноліття дітей. 12.03.2012 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с.8-9). [INFO] [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. В зв`язку з досягненням донькою [PERSON] повноліття, державним виконавцем О.В. [PERSON] було перераховано аліменти та з позивача з січня 2013 року стягувалися аліменти на користь [PERSON] у розмірі 450 грн. на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-4667 від 14.12.2015 року, виданим державним виконавцем О.В. Ткаченко, та заборгованість відсутня (а.с.10). Також, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 22.03.2018 року про відсутність претензій до [PERSON] та заборгованості по сплаті аліментів (а.с.15). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-4667 від 14.02.2020 року, виданим державним виконавцем Шиловим М.І. позивачу було зроблено перерахунок, починаючи з 2015 року, і відповідно до якого заборгованість позивача по аліментам стала складати 20 655 грн. 52 коп. (а.с.27). З даного розрахунку вбачається, що державний виконавець Шилов М.І. продовжує виконувати рішення суду від 08.12.2011 року в повному обсязі, тобто в розмірі 900 грн., незважаючи на досягнення донькою [PERSON] повноліття, та не враховуючи розрахунок заборгованості державного виконавця О.В. Ткаченко від 14.12.2015 року. Також, слід зазначити, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 року по справі № 182/8033/19 було змінено спосіб присудження аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового рішення № 2-4667/11 від 08.12.2011 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 450 грн. щомісяця на частину усіх видів заробітку та доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Колегією суддів Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2020 року винесено постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 року. Тобто, факт сплати на утримання доньки [PERSON] лише 450 грн., у зв`язку з повноліттям доньки [PERSON] підтверджено як судом першої інстанції так і апеляційним судом. Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статей 187, 189 СК України аліментами є грошові кошти на утримання дитини, які можуть сплачуватися добровільно, або стягуватися примусово, а саме: відраховуються за добровільно поданою одним з батьків заявою з його заробітної плати, пенсії, стипендії; сплачуються добровільно одним з батьків на підставі укладеного між батьками договору про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі невиконання ним свого обов`язку за договором про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків за рішенням суду. Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Отже, законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про наявність підстав для зарахування раніше сплачених грошових коштів в рахунок сплати аліментів в сумі 6150 грн., суд виходить з наступного. Частинами 1 та 5 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та не є вичерпними, оскільки названою частиною статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сплата одним з батьків аліментів на утримання дитини є одним зі способів виконання обов`язку з утримання дитини. Позивач посилається на те, що державний виконавець неправомірно нарахував йому суму заборгованості за аліменти, а також не врахував сплачені позивачем грошові кошти на суму 6 150 грн., відповідно до наданих ним квитанцій: за жовтень 2016 року в сумі 350 грн., за березень 2017 року в сумі 100 грн., за жовтень 2017 року в сумі 450 грн., за квітень 2018 року в сумі 450 грн., за лютий 2019 року в сумі 450 грн., за травень 2019 року в сумі 450 грн., за листопад 2019 року в сумі 1900 грн. та за січень 2020 року в сумі 2000 грн. (а.с.21-26). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні. В площині розгляду цієї справи перебуває вимога боржника, яка зводиться, в тому числі до незгоди боржника з механізмом обчислення державним виконавцем заборгованості по аліментам. Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17 акцентував увагу, що незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно статті 181 СК України зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання сторонами доказів на підтвердження чи заперечення наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які сторони повинні подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу для задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави для відхилення доказів судом відсутні, оскільки подані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved