Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ФОП [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача помилково перераховані кошти в розмірі 30 780,00 грн. та сплачену суму судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 11.07.2022 року через додаток Приват 24 AT КБ «ПриватБанк», перерахувала на рахунок № [NUMBER] , що належить відповідачу фізичній особі - підприємцю [PERSON] грошові кошти, а саме - 30 780,00 грн., згідно квитанції № 0.0.2603577774.1 від 11.07.2022року. Призначення платежу значилося - оплата за послуги_Сушко Анна Сергіївна . Вказані кошти вона перерахувала відповідачу помилково, оскільки не мала наміру поповнювати його рахунок та жодних відносин договірного характеру, в тому числі господарського, між нами не існувало і не існує на день подання позову. Зазначає, що у липні 2022 року туристичним агентством «pelekh.agency» (сайт -https://pelekh.agency/) в особі ФОП [PERSON] їй було запропоновано поїхати на роботу різноробочою до Великої Британії. Відправили їй договір № ЛВВ-0031 від 11.07.2022року, який вона не підписувала, тобто жодних договірних відносин у неї із відповідачем немає. За квитанцією № 0.0.2603577774.1 від 11.07.2022року, в якій призначення платежу зазначено як «Оплата за послуги», відповідач отримав від неї, [PERSON] , 30 780,00 грн. (тридцять тисяч сімсот вісімдесят гривень), проте фактично такий договір сторонами не укладався. Нею помилково було перераховано дану суму, тому грошові кошти, отримані відповідачем, він отримав без достатньої правової підстави. На численні звернення в месенджері, по телефону протягом п`яти місяців відповідали, що повернуть в найближчий час, але так і не надійшла зазначена сума. А 20.11.2022 року направила претензію (вимогу) по юридичній адресі ФОП [PERSON] , однак така залишилась без реагування, та повернулась їй за терміном зберігання. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2023 року позовну заяву залишено без руху. При цьому, 03.03.2023 року від позивача надійшла заява на усунення вказаних в ухвалі недоліків Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. 14.03.2023 до суду від [PERSON] надійшла заява, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 52). До суду 22.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Глеба П.О. поступив відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншому учаснику справи, такий доданий до матеріалів справи (а.с. 56-61). У відзиві серед іншого зазначено, що позовні вимоги безпідставні, необгрунтовані та такі що підлягають відхиленню. Позивачем обраний невірний спосіб захисту та не доведено факт порушення цивільного права чи інтересу. Вказано, що анкета заповнена позивачем, надана копія закордонного паспорту, з метою перевірки відсутності заборон на виїзд за кордон, а також матеріали листування в застосунку «VIBER» між сторонами свідчать про згоду позивача на надання інформаційно-консультаційних послуг та опрацювання її персональних даних, чим підтверджується факт прийняття та споживання нею інформаційно-консультативних послуг. У матеріалах такого листування наявне посилання на мобільний номер позивача, який вона наводить, як засіб зв`язку, у анкеті направленій відповідачу та в позовній заяві. Також, зазначено про відсутність ряду необхідних елементів, які притаманні кондикційним правовідносинам, а саме в частині правової підстави для набуття або збереження майна, відтак, вважає що в межах даної справи підлягають дослідженню судом зокрема і обставини суперечливості поведінки позивача, який стверджуючи про відсутність договірних відносин перерахував Відповідачу грошові кошти, в обумовленій та відомій йому сумі, з призначенням платежу, які в сукупності дозволяють стверджувати про бажання отримати конкретну послуги. На переконання відповідача, позивач незадоволений якістю наданих послуг. Так, позивач самостійно 11.07.2022 року, з власної ініціативи звернувся до ФОП [PERSON] з метою отримати інформаційно-консультативні послуги задля подальшого працевлаштування у Великій Британії, такі послуги їй були фактично надані 11.07. 2022 року, та відповідно надіслано засобами поштового зв`язку примірник договору № ЛВВ-0031, який позивачем долучено до позовної заяви. Проте, позивач, незважаючи на подальше тривале листування з працівниками ФОП [PERSON] , в подальшому звернувся з вказаною позовною заявою до суду та намагається безпідставно стягнути з відповідача грошові кошти, які були нею сплачені внаслідок наданих відповідачем інформаційно-консультаційних послуг. Вказано, що браний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним та виключає застосування інституту окресленого статтею 1212 ЦК України. Крім того, у відзиві повідомлено що попередній (орієнтовний) розрахунок понесених відповідачем судових витрат становить 7500,00 грн. Точний розмір судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги буде уточнений в порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду від 09.05.2023 року визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у судове засідання для дачі особистих пояснень в судовому засіданні з предмету позову та обставин справи. Протокольною ухвалою суду від 09.05.2023 року визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у судове засідання для дачі особистих пояснень в судовому засіданні з предмету позову та обставин справи. 24.05.2023 року на адресу суду від позивача [PERSON] поштовими засобами зв`язку надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2023 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення помилково перерахованої суми коштів, - відмовлено. 07 червня 2023 року на адресу суду від позивача [PERSON] поштовими засобами зв`язку надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2023 року заяву позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення помилково перерахованої суми коштів, - задоволено. У судове засідання 13 червня 2023 року позивач [PERSON] не з`явилася, не очікувала на виклик в системі «EasyCon», дану особу не було знайдено в системі відеоконференцзв`язку, у зв`язку із чим в судовому засіданні було продовжено перерву до 14 год. 00 хв. 21 червня 2023 року. Позивач [PERSON] , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладени у позовній заяві. Крім того зазначила, що про «pelekh.agency» дізналася з соціальної мережі «Instagram» та звернулась з приводу отримання роботи за кордоном у Великобританії, інформації про умови проживання, оформлення візи. Для цього її попросили направити копії документів, які вона 11.07.2022 направила відповідачу через мобільний застосунок. Після цього, отримала рахунок який відразу оплатила, в подальшому отримала анкету, яку підписала та направила відповідачу через «вайбер». В подальшому їй надійшов договір на вайбер та через засоби зв`язку, однак вона такий не підписала. Також зазначила, що очікувала на послуги, але їх не надали, жодної пропозиції щодо вакансій від відповідача не отримала. В подальшому через мобільний застосунок запитувала яка ситуація з оформленням візи, а в жовтні 2022 року вказані послуги для неї стали неактуальні. В листопаді 2022 направила відповідачу претензію про повернення помилково перерахованих коштів, оскільки вважає, що жодних договірних відносин між нею та відповідачем не існує. Просила позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Глеба П.О. в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Між іншим зазначив, що саме [PERSON] засобами телефонного зв`язку звернулася до агенції з працевлаштування «Pelekh agency» з метою отримати інформаційно-консультаційні послуги з працевлаштування у Великій Британії. Позивачем 11.07.2022 було заповнено анкету, в якій вона зазначила відомості про себе. Після підписання вказаної анкети [PERSON] , направлення копій документів та оплати обумовленої в договорі суми коштів позивачу були надані інформаційно-консультаційні послуги з працевлаштування зокрема у Великій Британії, проінформовано щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, а також інформацію по підготовці пакету документів, необхідних для такого виїзду та отримання дозволу на проживання з правом роботи, надано інформацію про вакансії, умови та оплату праці, найменування та місцезнаходження роботодавців, надано консультацію з питань, що стосуються тимчасової візи для іноземців. Вказане підтверджується доданою до матеріалів справи перепискою між позивачем та представником ФОП [PERSON] в застосунку «VIBER». Також вказав, що позивачу засобами зв`язку було направлено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 11.07.2022, однак відповідачем не отримано підписаного позивачем договору. Наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем виключає застосування ст. 1212 ЦК України. Вказану поведінку позивача вважає суперечливою та такою, що може свідчити про бажання необгрунтовано збагатитися за рахунок коштів сплачених відповідачу за надані послуги. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 11.07.2022 11:12:56 [PERSON] (Відправник) з картки/рахунку [NUMBER] через АТ КБ «ПриватБанк» перерахувала [PERSON] ФОП (Одержувач) на рахунок одержувача № [NUMBER] , грошові кошти в сумі 30 780, 00 грн., призначення - Оплата за послуги_[PERSON] , що підтверджується дублікатом квитанції 0.0.2603577774.1 (а.с. 5). Довідкою за реквізитами з АТ КБ «ПриватБанк» від 01.02.2023 підтверджується, що номер рахунку [PERSON] - [NUMBER] (а.с. 20). З доданої до позову копії Договору № ЛВВ-0031 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 11 липня 2022 року слідує, що Фізична особа-підприємець [PERSON] «Виконавець», з однієї сторони та фізична особа [PERSON] «Замовник», з іншої сторони, уклали даний Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг. Згідно розділу 1 Договору, замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати інформаційно-консультаційні послуги щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, та підготовці пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання або роботи (п.1.1. Договору). Замовник зобов`язується у повному обсязі оплатити надані послуги (п.1.2. Договору). Для забезпечення виконання договору Виконавець надає Замовнику одну, декілька або всі із наступних послуг, які вказані у п. 1.3.1.- 1.3.7. (п.1.3. Договору). Відповідно до розділу 2 Договору Права та обов`язки сторін, у такому серед іншого зазначено, що на виконання даного Договору Виконавець, з врахуванням пункту 1.4. цього Договору, зобов`язаний надати Замовнику інформацію, консультації та методичну допомогу, згідно пункту 1.3. даного Договору (п.2.1 Договору). В пункті 2.2. Договору серед іншого зазначено, що Замовник зобов`язаний: вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за даним Договором; надати Виконавцю об`єктивні відомості, згідно переліку визначеного пунктом 1.4. даного Договору, надати Виконавцю, за запитом останнього, інші відомості, які є необхідними для надання послуг; чітко, ясно і конкретно визначити (окреслити) Виконавцю ціль поїздки (переїзду) за межі території України; вчасно та в повному обсязі надавати Виконавцю оригінали та/або завірені копії документів, що посвідчують особу Замовника і стосуються його освіти, фаху, кваліфікації, складу сім`ї… В розділі 3. Договору Ціна договору та порядок розрахунків зазначено, що ціна даного договору (вартість інформаційно-консультаційних послуг) складає 30 780 гривень. Перша частина платежу, як аванс, сплачується Замовником на поточний (банківський) рахунок Виконавця в розмірі 30 780 гривень безпосередньо після підписання даного договору. Виконавець розпочинає виконання договору з моменту отримання такого авансу. Підтвердженням оплати авансу є надходження вказаних коштів на поточний (банківський) рахунок Виконавця. У розділі 5. Відповідальність сторін передбачено, що замовник несе відповідальність за об`єктивність та правдивість інформації наданої Виконавцю (пункт 5.1.). Виконавець несе відповідальність за якісність та повноту наданих Замовнику послуг (пункт 5.2). Згідно розділу 6. Строк дії договору та інші умови, даний договір вступає в силу (вважається укладеним) з моменту його підписання Сторонами, а в частині обов`язків Виконавця, - з моменту оплати Замовником авансу визначеного пунктом 3.1.1. цього Договору. У розділі 7 Підписи та реквізити Сторін, зазначено Виконавець: [PERSON] , містяться його дані, місцезнаходження, підпис та Замовник: [PERSON] , вказані її паспортні дані, ідентифікаційний номер та місце реєстрації, однак підпису не містить (а.с. 31-33) Також встановлено, що [PERSON] 20.11.2022 направила ФОП [PERSON] претензію, у якій зазначила, що відповідно до квитанції № 0.0.2603577774.1 від 11.07.2022 о 11.12 був здійснений помилковий переказ коштів в сумі 30780,00 грн. на рахунок ФОП [PERSON] [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк». Вказувала, що в зв`язку з фактично не укладеним договором (не підписувала), який їй прислали по пошті, просила повернути їй помилково сплачені кошти в сумі 30 780,00 грн.(а.с. 9) Вказана претензія 23.11.2023 була направлена ФОП [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується описом вкладення до цінного листа та накладною №3730220556793 «Укрпошти». (а.с. 11, 12) Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит [PERSON] станом на 26.01.2023 наявний запис фізичної особи-підприємця: [PERSON] , вказане місцезнаходження, види економічної діяльності, серед яких діяльність агентств працевлаштування (основний), надання інших допоміжних комерційних послуг, інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, надання інших інформаційних послуг, також наявна інформація для здійснення зв`язку, вказана електронна адреса. (а.с. 14-16) Додані копія паспорта громадянина України [PERSON] , документ № [NUMBER] , копія картки фізичної особи - платника податків ДПІ, про те, що [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . (а.с.18) Окрім того, стороною відповідача до відзиву на позовну заяву додано копію Анкети [PERSON] датою подачі документів зазначено 11.07.2022, вказано Великобританія і що неправдиві або неправильні дані можуть призвести до невидачі віз. У такій заповнена інформація про позивача, дані щодо датуи та місця народження, ідентифікаційний код, прописка, освіта (спеціальність), номер телефону її та її рідних. Також містяться власноручні записи та підпис. (а.с. 62) Також надано копію роздруківки переписки із месенджеру між [PERSON] (номером телефону [NUMBER] ) та [INFO] за жовтень-листопад, зокрема щодо вакансій в Польщі, Словаччині, графіків роботи, обов`язків, також наявна переписка щодо отримання новин з візового центру, терміну отримання візи. (а.с. 64-72) На аркушах справи 73-75 міститься документ доданий стороною відповідача на іноземній мові, перекладу такого на мову, якою здійснюється судочинство не надано, відтак суд позбавлений можливості надати оцінку такому. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається із позовної заяви позивач звернулася до суду із вимогою про стягнення із відповідача помилково перерахованих коштів в розмірі 30 780,00 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленному порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказане відповідає правовим висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, провадження №14-175цс21, а також правовим висновкам зробленим Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2021 року у справі №475/897/19. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Натомість, у відповідності до статей 11 та 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогію породжують цивільні права та обов`язки «Добросовісність» (стаття 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (висновок Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Тобто, при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладений у постанові від 11.01.2023 у справі № 548/741/21). Так, позивач в позовній заяві та під час судового засідання посилалась на відсутність між нею та відповідачем договірних відносин, і що на рахунок відповідача вона помилково перерахувала грошові кошти. Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що саме позивач звернулася до відповідача щодо отримання послуг, так [PERSON] 11.07.2022 направила відповідачу копії своїх документів, заповнила та направила анкету, в якій зазначені відомості про неї, зокрема вік, ідентифікаційний код, освіта (спеціальність), відомості про судимість, адреса електронної пошти та номер мобільного телефону. Вказане не заперечувалось і позивачем під час судового засідання, також вона підтвердила, що звернулась до відповідача з приводу отримання роботи за кордоном, оформлення візи, для цього і 11.07.2022 направила відповідачу копії своїх документів через мобільний застосунок, після чого отримала рахунок який відразу оплатила, в подальшому отримала анкету, яку підписала та направила відповідачу через «вайбер». Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що дійсно 11 липня 2022 року, [PERSON] через АТ КБ «Приватбанк» перерахувала на рахунок № [NUMBER] ФОП [PERSON] грошові кошти, а саме 30 780, 00 грн., де у призначенні платежу вказала «оплата за послуги_[PERSON] ». Крім того, наявною в матеріалах справи копією договору про надання інформаційно-консультаційних послуг № ЛВВ-0031, підтверджується що такий наявний у обох сторін, водночас підписаний лише ФОП [PERSON] . При цьому, в судовому засіданні позивач не заперечила, що отримала примірник вказаного договору на вайбер та в подальшому через засоби поштового зв`язку, однак вказала, що такий не підписала, оскільки жодної пропозиції щодо вакансій від відповідача не отримала, та в жовтні 2022 року вказані послуги для неї стали неактуальні. Також, матеріалами справи підтверджується, що між позивачем [PERSON] (номером телефону [NUMBER] ) та відповідачем в жовтні-листопаді 2022 року велася переписка через мобільний застосунок, з якої вбачається що позивач просила надати інформацію щодо отримання новин з візового центру, терміну отримання візи у Велику Британію, цікавилася вакансіями у країнах Європи та їй надавалась інформація щодо вакансій у Польщі, Словаччині, вказувались графіки роботи, обов`язки. Дані обставини не заперечувались сторонами та підтверджують доводи сторони відповідача щодо надання позивачу інформаційно-консультаційних послуг щодо вакансій за кордоном, умов та оплати праці та спростовують доводи позивача про те, що перерахування коштів відповідачу було помилковим. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, на переконання суду вказані правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Враховуючи наведене, а також те, що у матеріалах справи наявні докази на підтвердження існування між сторонами певних договірних правовідносин (надання інформаційно-консультаційних послуг), на підставі яких відповідачем надавалися послуги, і відповідно у позивача існував обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, відтак відповідач не є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України. Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі викладеного, суд вважає, що доводи позивача є необґрунтованими, підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні, а тому позовні вимоги про стягнення помилково перерахованих коштів не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладачється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позови, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed