Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат Дегтярьов О.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 24.01.2017 позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] . Під час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Між позивачем та відповідачем почали виникати постійні непорозуміння та сварки в присутності малолітньої дитини. Після останньої конфліктної ситуації між сторонами, [PERSON] переїхав до своїх батьків, а на другий день відповідачка привезла до нього дитину та залишила її, оскільки не мала постійного місця роботи та не мала змоги здійснювати за нею догляд. Дитина з 10.06.2021 постійно проживає разом із батьком. Відповідачка періодично навідувалася до дитини та декілька раз забирала дитину до себе, але в подальшому повідомила позивачу, що вона має намір виїхати за кордон для влаштування на роботу, а тому дитину залишила проживати з позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 шлюб між сторонами розірвано. Відповідачка, як до, так і після розлучення, фактично не приймала та не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною. Вихованням дитини повністю займається позивач. Він як батько самостійно піклується про малолітню доньку, дбає про її здоров`я та виховання. Позивач зазначає, що протягом останнього часу відповідачка виявляла бажання забрати дитину і вивезти її за кордон, а саме до Республіки Молдова, де вона мала намір створити нову сім`ю. Оскільки за весь час проживання дитини із батьком, відповідачка належним чином не цікавилася дитиною, ніякої допомоги жодного разу не надавала, стабільного доходу немає, а також у останньої відсутнє постійне місце проживання, позивач вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано від Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком. 12.04.2023 відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій вона визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком. (а.с. 71). 29.05.2023 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - позивачем по справі [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. (а.с. 92). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дегтярьов О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач вважає, що оскільки дитиною переважно опікується він, та враховуючи велику прив`язаність дитини саме до батька, а також те, що він має офіційний та стабільний дохід, місце проживання спільної дитини сторін по справі має бути визначене саме з батьком. Представник позивача зазначив, що дитина сторін [PERSON] уже тривалий час та постійно проживає з батьком, позивач її виховує, забезпечує, займається її розвитком, що також підтверджується висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суду повідомила, що її донька [PERSON] проживає разом з позивачем починаючи з весни 2021 року, коли сторони почали проживати окремо. Пояснила, що після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем вона переїхала на орендовану квартиру. Наразі перебуває у відносинах з іншим чоловіком, який присутній з нею в судовому засіданні, вони спільно проживають на орендованій квартирі та на даний час вона перебуває в стані вагітності. Зазначила, що на даний час вона не створила належні умови для проживання спільної з позивачем дитини, а тому не може забрати її до себе та матеріально забезпечувати на належному рівні. На даний час вона ніде офіційно не працює. Зазначила, що з донькою зустрічається 3-4 дні на місяць, інколи частіше. Відповідач вважає, що позивач створив кращі умови для розвитку та проживання дитини. Повідомила, що з 15 квітня 2022 року по березень 2023 року з донькою не бачилась, оскільки перебувала за кордоном. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. в судове засідання не з`явилася, але надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала висновок Служби про недоцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.21). Як встановлено судом та вбачається з копій довідок квартального комітету мікрорайону «Тяжилів» від 09.12.2021 за № 1597, від 22.02.2023 за № 184, позивач [PERSON] [INFO] , з 10.06.2021 проживає разом з дитиною [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] , [INFO] не навідує дитину та усі обов`язки, щодо утримання та виховання дитини, батько несе самостійно. (а.с. 30, 33). З наведених доказів встановлено, що позивач з дитиною проживають окремо від відповідача. Обставина проживання позивача з дитиною окремо від відповідача з 10.06.2021 по теперішній час сторонами по справі визнається, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 у справі № 127/16093/21 шлюб між сторонами по справі розірвано. Рішення суду набуло законної сили 11.10.2021. (а.с.20) Відповідач по справі [PERSON] періодично спілкується з донькою [PERSON] [INFO] . Спір між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини виник у сторін в березні 2023 року. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Позиція відповідача з визнання позову сформувалась в суді та обумовлена тим, що вона (відповідач) не має облаштованого місця проживання, де вона могла б проживати з спільною з позивачем дитиною, також у неї відсутній будь - який дохід, за рахунок якого вона мала б змогу утримувати спільну з позивачем дитину. Позивач у справі [PERSON] є фізичною особою підприємцем, здійснює діяльність з організації відпочинку та розваг (згідно його доводів працює майстром «кальяну» та отримує дохід близько 10 000 грн. на місяць. (а.с. 99 - 100). Службою у справах дітей Виконавчого комітету Вінницької міської ради на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, був наданий висновок №01/00/005/29742 від 25.05.2023, згідно якого Служба вважає за не доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При вирішенні спору про місце проживання дитини суд звертає особливу увагу на вік дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З довідки КЗ «ДНЗ № 43 ВМР» від 06.01.2022 за № 01, виданої [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] дійсно є вихованкою даного закладу з 21.08.2019 (наказ № 114-ОД від 21.08.2019) і по теперішній час (а.с. 22). Відповідно до довідки КЗ «Вінницький ліцей № 27» від 23.02.2023 за № 06-04/63, [PERSON] , [INFO] , відвідує госпрозрахункову групу дошкільної підготовки «Пізнайко» при КЗ «ВЛ № 27» - 2022-2023 навчальному році. Щомісячну оплату за відвідування групи здійснює батько дитини [PERSON] . Крім того у довідці зазначено, що дитину приводить та забирає батько [PERSON] або бабуся [PERSON] (а.с. 23). Згідно наданої на адвокатський запит представника позивача інформації, КНП «ЦПМСД № 1 м. Вінниці», судом встановлено, що декларація із сімейним лікарем для надання медичних послуг дитині [PERSON] була підписана її батьком [PERSON] , [INFO] . Крім того, за інформацією сімейного лікаря, з моменту укладання декларації до серпня 2020 візити дитини [PERSON] до сімейного лікаря відбувалися за участю обох батьків, та з листопада 2020, дитину до лікаря почав супроводжувати її батько [PERSON] (а.с. 25). Таким чином суд констатує, що вихованням, утриманням, матеріальним забезпеченням, розвитком дитини [PERSON] [INFO] , уже тривалий час, починаючи з весни 2021, займається переважно батько (позивач по справі). Позивач створив для дитини належні умови для проживання, навчання, дитина забезпечена усім необхідними для її гармонійного розвитку, навчання та виховання. Відповідач по справі - мати дитини [PERSON] дитину лише періодично відвідує, інколи забирає дитину на кілька днів у місяць до себе. Суд не може погодиться з висновком органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки він є необґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України), а також таким, що не дозволяє позивачу отримати будь - яку правову визначеність у питанні, яке є предметом розгляду суду. Вказаний висновок не містить достатньої та належної аргументації прийнятого рішення, в його основу не покладено будь - які докази, за результатами дослідження яких Служба прийшла до висновку про недоцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Представлений суду висновок є не мотивованим, при цьому суд зазначає, що при ухваленні висновку Служба фактично перебрала на себе прерогативу суду щодо вирішення питання про наявність чи відсутність спору про право, що є недопустимим. Як встановлено в ході судового розгляду, підставами звернення позивача з даним позовом до суду стали висловлені позивачу наміри відповідача забрати дитину проживати із нею до іншої країни. Тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача для визначення місця проживання дитини з ним, оскільки такі наміри співпадають з бажанням малолітньої доньки, з якою він постійно вже тривалий час проживає. З огляду на викладене суд висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої доньки разом з батьком суд відхиляє. Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком суд зважає на наступне. Предмет спору, який перебуває в провадженні суду, стосується надзвичайно чутливої сфери правовідносин. При вирішенні спору суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, яким, на переконання суду, відповідає визначення місця проживання дитини саме з батьком, оскільки саме батько в більшій мірі та переважно, починаючи з весни 2021 займається вихованням, утриманням, розвитком, навчанням та матеріальним забезпеченням дитини. Батько (позивач) працевлаштований, має стабільний та регулярний дохід, за рахунок якого опікується дитиною та її матеріально забезпечує. Дитина близько 2 - х років проживає постійно із батьком, відвідує дитячий садочок, проходить дошкільну підготовку до першого класу в КЗ «Вінницький ліцей № 27», по місцю проживання має свою власну кімнату та відповідне забезпечення для дитини відповідного віку, з організацією її дозвілля. Мати ж дитини, як встановлено судом офіційно не працевлаштована, постійного місця проживання не має, належним чином життям та розвитком дитини протягом тривалого часу не цікавилася. Поряд з цим, визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з батьком, не впливатиме на взаємовідносини мати із донькою, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє мати батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Суд зазначає, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі чи будинку), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги те, що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати її проживання з батьком, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визначення місця проживання дитини з позивачем. Оскільки позивачем вимог щодо стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат не заявлялося, судом питання щодо розподілу судових витрат не вирішується та усі судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved