Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

09.03.2023 року заступник керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 року у справі № 140/1339/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2022 року, задоволено позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням суду визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області [PERSON]. № 638-к від 28.12.2021 року «Про звільнення», поновлено [PERSON] на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021 та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36543,52 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14758,06 грн. допущено до негайного виконання. На виконання вищевказаного рішення суду, наказом начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області [PERSON]. № 36-к від 22.03.2022 «Про поновлення на посаді [PERSON] » поновлено [PERSON] на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021 року та згідно платіжних документів від 29.07.2022 ГУ Держгеокадастру у Волинській області останньому повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36543,52 грн. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, на начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області [PERSON]., як на службову особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON] на користь ГУ Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 36543,52 грн. та в користь Волинської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Ухвалою від 22 березня 2023 року у даній цивільній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні прокурор Кондратюк А.В. та представник позивача-ГУ Держгеокадастру у Волинській області Ковальчук О.В. підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представників позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 638-к [PERSON] звільнено з посади начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ Держгеокадастру у Волинській області на підставі п.4 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.28). Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 у справі №140/1339/22, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 року, задоволено позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 638-к від 28.12.2021 «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021 р. Стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2021 по день поновлення на посаді в розмірі 36543,52 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14758,06 грн. допущено до негайного виконання (а.с.9-23). Згідно з ч.ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З платіжних доручень державної казначейської служби від 29.07.2022 року стверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області сплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу на рахунок [PERSON] в сукупному розмірі 36543,52 грн (а.с. 30-33). Згідно з ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ч.1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини 1 статті 134 КЗпП України). Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільнені або переведені працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресної вимоги. Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 11 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134КЗпПУкраїни та нової редакції статті 237КЗпПУкраїни (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до п.14 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 603 від 23.12.2021, Головне управління утримуються за рахунок Державного бюджету України. Згідно абзацу 8 п.11 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 603 від 23.12.2021, начальник Головного управління призначає на посади та звільняє з посад відповідно до законодавства про державну службу державних службовців та працівників Головного управління. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] , будучи начальником ГУ Держгеокадастру у Волинській області, незаконно звільнив [PERSON] , тому на нього як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну установі, в розмірі 36543,52 грн. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу є підставними, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до частини 4 статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. На час подання позову до суду, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області заходів щодо стягнення завданої шкоди з [PERSON] не вживала, і не повідомила прокурора про те, що буде самостійно вживати заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом, навпаки, у зв`язку із відсутністю коштів на судові витрати просила прокуратуру застосувати свої представницькі повноваження для звернення до суду з даним позовом, що свідчить про їх бездіяльність. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , як службова особа, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України несе повну матеріальну відповідальність, тому з нього на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області підлягає до стягнення у порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальна шкода у розмірі 36543,52 грн, завдана виплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги про відшкодування відповідачем понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Outcome: approved