Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 25.08.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що з лютого 2022 року шлюбні відносини з відповідачкою припинено через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, втрату почуття любові та поваги один до одного, а також на неможливість примирення, позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В призначене судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача в наданому клопотанні просив розглянути справу без участі позивача та його представника, зазначивши про підтримання позову. Відповідачка в наданій заяві також просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про визнання позову. Враховуючи подані сторонами заяви та відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 серпня 2018 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №524. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначив в своєму позові позивач та згідно поданої заяви визнано відповідачкою, з лютого 2022 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, намірів відновлювати шлюбні відносини не мають. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Враховуючи положення ст.113 СК України та відсутність заяв відповідачки про відновлення дошлюбного прізвища в разі розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу прізвище останньої слід залишити - [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи подачу відповідачкою до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову та положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору в сумі 536 грн. 80 коп., що становить 50% від сплаченого судового збору, а також повернення позивачу з державного бюджету решти сплаченого судового збору в розмірі 50%, тобто в сумі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved