Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Процесуальні дії по справі. 23.09.2019 позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", відповідно до змісту якого просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на користь позивача 71518,19 грн страхового відшкодування. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023, матеріали цивільної справи № 278/2506/19 передано для розгляду судді Лось Л.В. Ухвалою від 03.05.2023 суд прийняв позовну заяву [PERSON] до свого провадження та постановив повторно розпочати розгляд справи по суті.Розгляд справи призначив на 19.06.2023. 29.05.2023 відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву (а.с. 153-154). 19.06.2023 за вх. №3478 через ЄСІТС підсистему "Електронний суд" позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 45 228,06 грн невиплаченого страхового відшкодування (а.с. 165-167). Ухвалою від 19.06.2023, занесеною в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України до протоколу судового засідання від 19.06.2023, суд відклав розгляд справи по суті на 18.07.2023. 28.06.2023 позивач засобами електронного зв"язку повторно подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 30.01.2019 року близько 07 год. 00 хв. в с. Високе в Черняхівському районі, Житомирської області по вул. Плакидіна, неподалік будинку №2 мала місце дорожньо-транспортна пригода. Водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ПАЗ, р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] (далі - позивач). Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Черняхівського ТМО. На момент ДТП транспортний засіб ПАЗ, р.н. [NUMBER] був застрахованим в ПрАТ «СК «Перша» (далі - відповідач). 02.04.2019 ТОВ "Юридична компанія "Відшкодування" в інтересах позивача, подало заяву про виплату страхового відшкодування до відповідача. Зміст страхового відшкодування складався з вимоги здійснити виплату витрат понесених на лікування в розмірі 23 704,44 грн, шкоду пов`язано з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 11 030,19 грн та моральну шкоду в розмірі 1736,73 грн. 28.05.2019 відповідачу надано чеки, які підтверджують витрати на лікування на загальну суму 4344,61 грн. В подальшому 09.09.2019 відповідачу надано чеки на підтвердження додаткових витрат на лікування на суму 1942.22 грн та завірену належним чином копію довідки до акту огляду МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності, за що передбачено відшкодування в розмірі 50076,00 грн. Відтак, загальна сума страхового відшкодування, з якою звернувся позивач склала 92834,00 грн. Позивач отримав часткове страхове відшкодування у розмірі 21316,00 грн. Позивач вказує, що в іншій частині здійснення регламентної виплати відповідач відмовляє. Вважає таку відмову порушенням його прав відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому просить в примусовому порядку стягнути з відповідача 71518,19 грн страхового відшкодування. Водночас 28.06.2023 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 45 228,06грн страхового відшкодування. Мотивуючи подану заяву зазначає, що відповідач 11.01.2020 здійснив додатково оплату страхового відшкодування в розмірі 26 289,90 грн. Відтак загальна сума страхового відшкодування, яка отримана позивачем становить 47 606,13 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 45228,06 грн невиплаченого страхового відшкодування. Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст.43 цього кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не суперечить нормам законодавства, не порушує будь-чиї права та інтереси, тому суд приймає останню до розгляду та вирішує спір в межах зменшених позовних вимог. Сторони у судове засідання 18.07.2023 не з`явились. 18.07.2023 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи без участі позивача та представника. Водночас у судовому засіданні 19.06.2023 просила позов задовольнити з урахуванням зменшення позовних вимог. Вказала, що вимоги її довірителя є обґрунтованими та підставними. 29.05.2023 за вх. №3020 відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву ( а.с 153-154). Заперечуючи проти позову зазначає, що розмір страхового відшкодування позивачу було розраховано з урахуванням вини в діях або бездіяльності позивача, внаслідок яких останній отримав тілесні ушкодження, про що зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 26.04.2019. Вказує, що на підставі страхового акту та заяви про виплату страхового відшкодування відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 47606,13 грн. Відповідач доводить, що позивач за виниклої ДТП нехтуючи вимогами ПДР України безвідповідально відносно себе та інших громадян створив небезпечну ситуацію , що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП, а тому такі дії або бездіяльність позивача кваліфікуються як груба необережність. Вважає, що груба необережність в діях позивача підтверджена обставинами, викладеними у постанові про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 та висновку експерта №664/19-25 від 19.04.2019, складеного за наслідками проведеної експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки саме протиправні дії позивача перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП, то відповідач правомірно зменшив розмір страхового відшкодування, оскільки груба необережність позивача сприяла виникненню ДТП та отриманню останнім певних тілесних ушкоджень. Правовою підставою для зменшення розміру страхового відшкодування відповідач вважає норми ст. 993 ЦК України. Зважаючи на викладені обставини відповідач доводить, що у повному обсязі здійснив виплату страхового відшкодування, тому позовні вимоги вважає безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні 18.07.2023 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 30.01.2019 близько 06:00 год в с. Високе Черняхівського району Житомирської області по вул. Плакидіна, неподалік будинку № 2 [PERSON] , керуючи транспортним засобом ПАЗ реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись в напрямку з с, Забріддя в с. Високе Черняхівського району Житомирської області вчинив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який перебував на проїжджій частині, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. 30.01.2019 відомості по вказаному факту були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019060310000036 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 26.04.2019 постановою старшого слідчого Черняхівського ВП Коростишівського ВП Вакулюк Л.В. кримінальне провадження № 12019060310000036 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. При винесенні такої постанови встановлено, що водій автобуса [PERSON] показав, що 30.01.2019 року на автобусі ПАЗ реєстраційний номер [NUMBER] згідно робочого графіку, здійснював, рейс по перевезенню пасажирів із с. Забріддя в с; Високе. Близько 05 год 50 хвилин він в`їхав в с. Високе та рухався із швидкістю не більше 50 км /год, оскільки погодні умови були складні, дорога була слизька, обледеніла, на дворі був туман. Рухався він із ввімкненим ближнім світлом фар. Коли тільки в`їхав в с. Високе рухався по колії, яка проходила по центру дороги. В цей момент він побачив на проїжджій частиш пішохода в лежачому положенні дещо під кутом відносно проїжджої частини, він почав гальмувати на обледенілій дорозі та не встиг зупинитись і проїхав через особу, яка лежала на проїжджій частині таким чином, що особа була між колесами. Із відібраних пояснень [PERSON] останній 20.01.2019 після 20 години він перебував у знайомих в с. Високе, розпивали спиртне до ранку наступного дня, точно до якої саме години вказати не може. Коли розходились додому пам`ятає, що дійшов до зупинки, що в центрі с. Високе, як опинився в місці наїзду пояснити не може, як відбувся наїзд на нього також розповісти не може, оскільки не пам`ятає. Згідно висновку судово-технічної експертизи №2\\266 від 09.04.2019 при дослідженні технічного стану ПАЗ реєстраційний номер [NUMBER] характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей , які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події не виявлено. Згідно висновку експерта №664/19-25 від 19.04.2019 з технічної точки зору , в даній дорожній обстановці відповідно до заданого моменту виникнення небезпеки для руху , водій автомобіля ПАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не мав технічну можливість уникнути наїзду на [PERSON] шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій транспортного засобу ПАЗ реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , повинен був діяти відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору та згідно проведених розрахунків в діях водія [PERSON] невідповідності технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається. В дані дорожній обстановці, пішохід [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 «обов`язки та права пішоходів » ПДР. З урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження, причиною створення аварійної обстановки й виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, слід вважати, наявність в темну пору доби перешкоди (пішохода [PERSON] ) на смузі руху автобуса ПАЗ реєстраційний номер [NUMBER] , величина відстані видимості якої менша, за відстань необхідну для своєчасного застосування технічних заходів водієм [PERSON] у відповідності до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та госпіталізовано до Черняхівського ТМО. Після лікування та обстежень позивач отримав третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико- соціальною експертною комісією (а.с. 47). На момент ДТП транспортний засіб ПАЗ, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія "Перша" , що підтверджується полісом (а.с.29). 02.04.2019 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах позивача, подало заяву про виплату страхового відшкодування до відповідача. Зміст страхового відшкодування складався з вимоги здійснити виплату витрат понесених на лікування в розмірі 23 704,44 грн, відшкодувати шкоду пов`язано з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 11 030,19 грн, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1736,73 грн. 28.05.2019 відповідачу надано чеки, які підтверджують витрати на лікування на загальну суму 4344,61 грн. 09.09.2019 відповідачу надано чеки. Які підтверджують додаткові витрати на лікування на суму 1942, 22 грн та завірену належним чином копію довідки до акту огляду МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності, за що передбачено відшкодування в розмірі 50076,00 грн. Відтак, загальна вимоги становить 92834,00 грн. (а.с. 80) 14.05.2019 до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування від 02.04.2019 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» надіслало лист до відповідача із долученою копією постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року. Відповідно до додатку страхового акту №ЦВ617709 від 25.07.2019 вбачається, що датою страхового випадку є 30.01.2019, датою повідомлення зазначено 08.04.2019, суму страхового відшкодування потерпілій особі (позивачу) встановлено 21\~316,23 грн. В додатку до страхового акту № ЦВ617709 зазначено загальний розмір збитку по події 42 632,47 грн., а саме: 12797,20 грн - відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; 27805,16 грн - шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; 2\~030,11 грн - моральна шкода. Відповідальність страховика визначено у розмірі 50% який до виплати визначений у сумі 21\~316,23 грн. За платіжним дорученням №227 від 13.08.19 відповідач здійснив позивачу страхову виплату у розмірі 21\~316,23 грн (а.с. 85) Відповідно до страхового акту №ЦВ0617709-1 від 09.12.2019 визначено [PERSON] розмір страхового відшкодування у сумі 26\~289,90 грн (а.с. 84). В додатку до страхового акту № ЦВ0617709-1 визначено загальний розмір збитку по події 52\~579,80 грн, яка складається: 50\~076,00 грн розмір шкоди, пов`язаний із стійкою втратою непрацездатності потерпілим, 2503,80 грн моральна шкода. Відповідальність страховика визначено у розмірі 50%, який до виплати визначений у сумі 26\~289,90 грн. За платіжним дорученням №53 від 11.0.2019 відповідач здійснив на користь позивача страхову виплату у розмірі 26\~689,90 грн (а.с. 86). Таким чином відповідач здійснив на користь позивача виплату страхового відшкодування у загальному 47606,13 грн. Позивач зазначає, що в іншій частині страхового відшкодування, тобто у проведенні регламентної виплати відповідач відмовляє, обґрунтовуючи таку відмову тим, що позивач на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння та саме позивач, а не водій є винуватцем у настанні ДТП. Таку відмову вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". За викладених обставин, оскільки відповідач добровільно не відшкодував позивачу страхове відшкодування у повному розмірі, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 45228,06 грн невиплаченого страхового відшкодування, завданого внаслідок ДТП. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV. Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV). Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п. 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Статтею 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~гарантовано, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується страховиком у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (зокрема,\~шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим). Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподівача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. \~ \~ \~ \~Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Тобто у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19, від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19. Так, зменшуючи виплату загальної суми страхового відшкодування, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач курувався ч.2 ст. 1193 ЦК України, вказуючи на грубу необережність потерпілої особи та на протиправність дій останнього, що сприяло виникненню ДТП. Однак матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях позивача - [PERSON] саме умислу на протиправні дії, які б призвели до настання ДТП та отримання травм внаслідок такої події. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме з умисних дій позивача настала ДТП, або позивач бажав чи свідомо допускав настання ДТП внаслідок своєї грубої необережності. За встановлених обставин суд уважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що пішохід [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знехтував правилами безпеки руху та саме внаслідок грубої необережності дій позивача настало ДТП, у якому [PERSON] отримав тілесні ушкодження. При цьому із дослідженої постанови про закриття кримінального провадження інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо - транспортної пригоди відсутня. Така постанова містить лише вказівку, що пішохід [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 ПДР України «Обов`язки і права пішоходів», що не може розцінюватися судом за виниклих обставин ДТП умислом останнього на настання шкідливих наслідків. Крім того, суд зауважує, що непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Вказане узгоджується з викладеною позицією у постанові ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 369/13458/20. Доводи відповідача про те, що шкода спричинена з грубої необережності самого потерпілого (позивача) не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Водночас суд ураховує, що нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про які зазначено вище, гарантовано відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Вказані норми цього Закону відповідають меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Отже, з аналізу зазначених правових норм цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем норм ЦПК України, які полягають у наданні листа Нацкомфінпослуг, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за яким при перевірці та аналізу дій ПрАТ «СК «Перша» не знайдено жодних порушень зі сторони ПрАТ «СК «Перша», що свідчить про законність дій відповідач, суд зазначає, що саме на сторони покладено надання доказів та підтвердження та спростування тих чи інших обставин, при цьому ураховуючи, що сам відповідач не був позбавлений можливості подати такий доказ самостійно, оскільки посилається на його номер та вихідну дату, а у разі неможливості надання звернутись з відповідним клопотанням до суду. Вказане відповідає принципу змагальності сторін у справі. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд погоджується із тим, що шкода завдана позивачу як потерпілій особі внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується на безумовній підставі, навіть, у випадку наявності вини потерпілого, враховуючи при цьому, що наявність непереборної сили та умисел потерпілого за встановлених обставин не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи на не доведені відповідачем належними та допустимими доказами. Таким чином, з урахуванням наведених вимог закону та обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною шкодою внаслідок ДТП у загальному розмірі 45\~228,06 грн. Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. У пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Span" від 9 грудня 1994 р., визначено, що статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень та детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58). За вказаних фактичних обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіл судових витрат Відповідно норм ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на відповідача.

Outcome: approved