Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

У червні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту неправильності в актовому записі та внесення змін до актового запису, подана представником заявника - адвокатом Навроцьким Д.М. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 07.11.1979 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що Прибірською сільською радою народних депутатів Іванківського району Київської області було видано свідоцтво про укладення шлюбу та зроблено відповідний актовий запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №19, у відповідності до зазначеного свідоцтва дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». 29.04.1981 року було видано свідоцтво про народження доньки [PERSON] , де матір`ю вказано [PERSON] . Заявниця зазначає, що наміру змінювати прізвище на прізвище чоловіка вона не мала і не має, про необхідність зміни паспорта у зв`язку із присвоєнням після укладення шлюбу прізвища чоловіка їй відомо не було й відмітки у паспорті органами реєстрації актів цивільного стану проставлено не було. Вказує, що з моменту укладення шлюбу і до цього часу вона проживає та має прізвище « [PERSON] », що неодноразово підтверджувалось державою під час видання усіх необхідних документів. [INFO] чоловік - [PERSON] помер, враховуючи, що у свідоцтві про шлюб після укладення шлюбу помилково присвоєно прізвище « [PERSON] », що не отримало подальшого юридичного оформлення, заявниця не може реалізувати своє право на спадщину, на отримання статусу члена сім`ї загиблого, що порушує її права та законні інтереси, унеможливлює здійснення майнових та особистих немайнових прав, пов`язаних із перебуванням у шлюбі із [PERSON] . Заявниця зверталась до Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із відповідною заявою про внесення змін до актового запису та просила виправити прізвище [PERSON] на [PERSON] , але отримала висновок, у якому було зазначено про неможливість виправлення прізвища нареченої із [PERSON] на [PERSON] , оскільки в актовому записі наречена поставила підпис про зміну прізвища. На підставі викладеного, заявниця була змушена звернутись до суду із вимогами про встановлення факту неправильності в актових записах та внесення до них відповідних змін. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 19 червня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заява прийнята до розгляду у порядку окремого провадження. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник заявника до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати заяву у його відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду лист, в якому просив розглядати справу за відсутності представника відділу за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи, просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на розумні строки розгляду справи, наявне клопотання представника заявника про розгляд справи за їх відсутності, суд прийняв рішення про розгляд заяви у відсутності осіб, що не з`явились. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Із доданих до матеріалів справи документів встановлено, що 07 листопада 1979 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Приморською сільською радою народних депутатів Іванківського району Київської області, актовий запис №19. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON] , батьками котрої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Із паспорта громадянина України серії [NUMBER] , картки фізичної особи - платника податків, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії [NUMBER] , паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , посвідчення серії [NUMBER] , посвідчення серії [NUMBER] , свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1998 року №7806, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.11.2012 року, Витягу про державну реєстрацію прав від 13.11.2012 року №36222347, Довідки АТ КБ «ПриватБанк», Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що прізвище заявниці вказане як « [PERSON] » (а.с. 8-10, 11, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23-24, 25, 26, 27-29). Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. У поданій заяві заявниця просила встановити неправильність запису про її прізвище в актах цивільного стану та внести до них зміни. Вважає, що не може реалізувати своє право на спадщину, на отримання статусу члена сім`ї загиблого, що порушує її права та законні інтереси, унеможливлює здійснення майнових та особистих немайнових прав, пов`язаних із перебуванням у шлюбі із [PERSON] . Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (частина третя статті 270 ЦК України). Суд звертає увагу, що заявниця звернулась до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про її прізвище в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану. У заяві відсутні доводи щодо неправомірності вказаної відмови відповідача. А вимога про внесення змін до актового запису є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 635/4947/20, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Заявниця зверталася із заявою до Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Із висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 26.05.2023 року суд встановив, що Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) послався на те, що наречена при державній реєстрації шлюбу обрала прізвище нареченого « [PERSON] », про що свідчить її підпис в актовому записі. Громадянка після державної реєстрації шлюбу не змінила вчасно свій паспорт, при цьому в подальшому використовувала недійсний документ. На цій підставі зроблено висновок, що неможливо виправити прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу з « [PERSON] » та « [PERSON] » за відсутності підстав, оскільки наречена при державній реєстрації шлюбу обрала прізвище нареченого « [PERSON] » (а.с. 15-16). Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» № 12 від 17.07.1995 суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Як зазначається у п.п. 9, 11 цієї постанови, в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по- батькові, місця і дати народження). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану, є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Згідно з п. 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. В яких, зокрема, зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що досліджених у судовому засіданні документів є достатньо для встановлення факту неправильності в актовому записі та внесення змін до актового запису. Крім того, суд враховує, що всі подальші документи, які заявниця отримувала протягом її життя видавалися на прізвище « [PERSON] » . Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved