Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

26.04.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що вона є мамою [PERSON] , яка в 2022 році залишила свою малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , проживати з нею, а сама поїхала проживати в інше місце. Позивачка зазначає, що у її онуки [PERSON] з самого народження батька немає, у графі свідоцтва про її народження батько вказаний з слів мами. Матір дитини (дочка позивачки) не піклується про фізичний та духовних розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, участі у її утриманні та вихованні не бере, веде аморальний спосіб життя. Онука проживає та перебуває на утриманні позивачки. В зв`язку з даними обставинами позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо її малолітньої доньки [PERSON] . Передати [PERSON] їй на опіку та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Звільнити її від сплати судового збору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні відмовилися від позовної вимоги в частині передачі малолітньої [PERSON] , [INFO] , на опіку бабі [PERSON] , [INFO] , решту позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася. Судова повістка направлялися їй засобами поштового зв`язку у загальному порядку, але поштовий конверт про виклик у судове засідання повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 32). Суд повідомляв відповідачку належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України) про відкриття провадження у справі та про час і місце розгляду справи ( а.с. 43, 53, 60). Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: служба у справах дітей виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської областів судовому засіданні підтримали даний, просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені у Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських право [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 21-23). Суд визнав наявних у справі матеріалів достатнім для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Ознайомившись із позовною заявою, матеріалами справи, висновком органу опіки та піклування, заслухавши представника позивачки, представника третьої особи, малолітню, свідків та позивачку в якості свідка,дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає часткового задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що виконкомом Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, 04.04.2013 зроблено відповідний актовий запис за № 04 ( а.с. 9). Дитина проживає разом з бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов ( а.с.18). Мати дитини [PERSON] , [INFO] , є донькою позивачки (а.с.8). З липня 2022 року відповідачка залишила [PERSON] , не цікавиться її життям, здоров`ям, кошти на її утримання не передає тощо. Згідно характеристики наданої дитині Володарським ліцеєм Володарської селищної ради мама дитини не цікавиться дитиною, її успішністю. За період навчання вона не проявила інтересу до шкільного життя доньки. Останнє відоме місце проживання відповідачки: [ADDRESS] . 25.09.2015 її знято з реєстрації місця проживання без відмітки в паспорті за рішенням суду(а.с.14), донині місце проживання (перебування) відповідачки не відоме. Щодо батька дитини позивачка в позові та в судовому засіданні вказувала, що в свідоцтві про народження дитини в графі батько зазначений зі злів мами дитини, а саме [PERSON] (а.с. 9). Представник позивачки, як на підставу обґрунтованості позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] вказував суду, що відповідачка жодної участі у вихованні доньки не приймає, про її здоров`я та фізичний, духовний, моральний розвиток не піклується, що, в свою чергу, свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, які забезпечують життєдіяльність дитини, зокрема відповідачка не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині. Про що зазначено і у висновку служби у справах дітей та сім`ї затверджений рішенням № 68 від 24.03.2023 виконкому Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 21-23). Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог: орган опіки і піклування Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON] , в частині позову щодо встановлення опіки вказувала, що в даний час надати відповідний висновок для визначення опікуном неповнолітньої - [PERSON] не можливо, оскільки у служби відсутні документи визначені п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини ( а.с. 61). Позивачка допитана у судовому засіданні в якості свідка вказала суду, що дитина [PERSON] проживає з нею та перебуває на її утриманні. Матір дитини свою дочку вона вже значний проміжок часу не бачила. [PERSON] матеріальної допомоги на утриманні дитини не надає, не телефонує, не приїздить та не цікавиться дитиною взагалі. Встановлені судом та зазначені вище обставини справи свідчать про ухиляння відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки наявні факти винної поведінки матері та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до дитини. Така позиція суду узгоджена із діючим законодавством. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею, тобто не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє жодного інтересу до дитини, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Судом не встановлено будь-яких об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до дочки. Тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідачку, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічної позиції притримується і судова практика . Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15 визначено, що «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформувати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Врахування інтересів дитини та враховуючи, що одним з основних прав дитини є її право висловлювати свою думку та право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, суд бере до уваги що в даному провадженні дитина [PERSON] , [INFO] в силу свого віку висловила свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав її матері та зазначила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд вважає, що відповідно до ст.166 Сімейного Кодексу України, вона підлягає задоволенню. Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Однак слід зазначити, що позивачка просить суд стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/3 частки її доходу, в той же час позивачка не надала суду доказів того, що [PERSON] , має відповідний дохід та матиме можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Підсумовуючи слід зазначити, що відповідачка є працездатною особою, відомості про розмір та джерела доходів відсутні, а тому з урахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини необхідно стягнути у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат слід зазначити, що подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір", що складає 1073,60 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії з відповідачки, всього 1073,60+1073,60 = 2147,20 гривень.

Outcome: partial