Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що колишній чоловік [PERSON] здійснює постійний психологічний тиск, погрожує та ображає, робить її життя та життя їхніх спільних дітей не можливим і як наслідок 07 лютого 2022 року Придніпровським районним судом м.Черкаси у справі №711/793/22 за фактом нанесення [PERSON] своїй колишній дружині [PERSON] тілесних ушкоджень, ухвали вирок, яким визнав [PERSON] винним у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст125 КК України. Також, Придніпровським районним м судом м.Черкаси неодноразово розглядалися відносно [PERSON] про проколи про вчинення адміністративних правопорушень відносно [PERSON] . Також, 20.05.2022 року [PERSON] подано заяву до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо збирання, зберігання та погроз використання конфіденціальної інформації [PERSON] стосовно колишньої дружини. За результатом розгляду вказаної заяви, внесено відомості до ЄРДР за номером кримінального провадження 12022255330000629, за ч.1 ст.182 КК України порушення недоторканості приватного життя. Наразі досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Зазначає, що крім іншого [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насисав. Крім того, заявниці зазначила, що у зв`язку з постійним тиском та погрозами вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у відношенні її колишнього чоловіка [PERSON] та 19.08.2022 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси вимоги задоволенні частково (справа №711/3693/22), яким суд видав обмежувальний припис на 6 місяців стосовно [PERSON] , та визнано заходи тимчасового обмеження йог прав та покладено на нього обов`язки, а саме заборона наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до [PERSON] та до її місця проживання. У подальшому вказаний обмежувальний припис продовжено на 6 місяців, оскільки терор [PERSON] відносно [PERSON] продовжувався, але Черкаським апеляційним судом 19.05.2023 року у справі №711/1014/23 скасовано продовжений обмежувальний припис. Після скасування обмежувального припису [PERSON] почав приходити за місцем проживання заявниці у нічну пору доби, стукати гучно у двері та намагатися зайти до її місця проживання, при цьому влаштовувати гучні сварки у та біля під`їзду, де проживає остання.Кожен конфлікт та напад [PERSON] на заявницю відображається на психологічному стані дітей. Діти є свідками нападів словесних образ на заявницю зі сторони колишнього чоловіка. Хворобливий потяг до переслідування і контролю життя заявниці з боку її колишнього чоловіка наштовхує на думку про стан психічного здоров`я останнього. Заявниця також зазначила, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.03.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання двох неповнолітніх дітей, вирішено стягувати аліменти, однак [PERSON] аліменти не сплачує та за нм рахується заборгованість понад 80 тис. грн. Вважає усі надані нею докази, підтверджують факт вчинення [PERSON] психологічного насильства по відношенню до неї, і вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ухвалою суду від 05 липня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. 13.07.2023 року заінтересованою особою [PERSON] поданні письмові пояснення на заяву про видачу обмежувального припису, в якій вказав, що представник заявника адвокат Горобець С.О.не надано жодних доказів щодо вчинення ним, відносно [PERSON] фізичного насильства. Також, посилання адвоката Горобець С.О. на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07.02.2022 року, яким Оганджанян АА. Визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст125 КК України, також не може слугувати підставою для видачі обмежувального припису, оскільки вказані події відбулися за 1.6 р. до подачі [PERSON] заяви про видачу обмежувального припису. Також вважає, що твердження [PERSON] та її представника щодо того, що кримінальне провадження №12022255330000629, винесено до ЄРДР 20.05.2022 року, не має до нього ніякого відношення, оскільки, відпродано до Витягу з ЄРДР « …невстановлена особа здійснює незаконне збирання, зберігання та погрожує використанням конфіденційної інформації про неї». Звернув увагу суду, що Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.12.2022 року у справі про адміністративне правопорушення №711/2834/22 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, а постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.07.2022 року щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасовано, провадження закрито. Також вважає, що наданий заявником доказ у вигляді відеозапису з камери відеоспостереження, яка знаходиться в під`їзді будинку за адресою [ADDRESS] та встановлена самою ж [PERSON] викликають сумніви з приводу їх достовірності та, вважає, що є підстави вважати, що він є підробленим, а тому не може слугувати як доказ. Зазначив, що з заявницею мають двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , які з лютого 2022 року разом з [PERSON] проживаються в квартирі матері заявниці за адресою [ADDRESS] . Таким чином, вважає, що видача обмежувального припису обмежить його право, як батька, на спілкування та особисті побачення зі своїми дітьми, оскільки заборона наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до [PERSON] та до квартири, в якій проживає [PERSON] разом з дітьми автоматично тягне за собою неможливість йому наближатися до своїх дітей. Заборона вести листування, телефонні розмови та в будь якій спосіб спілкуватися з [PERSON] унеможливлює отримання ним інформації про стан здоров`я своїх дітей та взагалі будь якої інформації про їх життя. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] зазначив, що будь якого тиску та насильство стосовно колишньої дружини не вчиняв. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] посилалася на те, що надані нею докази, які окремо і в їх сукупності, підтверджують факт вчинення [PERSON] психологічного насильства по відношенню неї, насильницькі дії носять системний і тривалий характер та існує необхідність встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 3, 4, 5 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п. 3, 4, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі. Відповідно до ч. 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. У порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України [PERSON] не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 12 березня 2021 року, від нього народжені двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . . 19 серпня 2022 року Придніпровським районним судом м.Черкаси було ухвалено рішення (справа № 711/3693/22), яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 01.11.2022 року та Постановою Верховного Суду від 09.03.2023 року, яким суд видав обмежувальний припис на 6 місяців стосовно [PERSON] , та встановлено заходи тимчасового обмеження прав та покладено на нього обов`язки: заборонено наближатися на відстань меншу ніж 100 (сто) метрів до [PERSON] та до місця її проживання, що за адресою [ADDRESS] . 28 лютого 2023 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси (справа №711/1014/23) заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про продовження обмежувального припису задоволено частково та вирішено прожовдити обмежувальний припис встановлений рішенням суду від 19 серпня 2022 року по справі № 711/3693/22, стосовно [PERSON] , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, та покладено на нього обов`язки, а саме, заборонено наближатися на відстань меншу ніж 100 (сто) метрів до [PERSON] та до місця її проживання, що за адресою: [ADDRESS] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 09 травня 2023 року рішення суду першої інстанції від 28.02.2023 року скасовано. В заяві і в судовому засіданні, заявниця посилалася на той факт, що [PERSON] постійно, систематично застосовує відносно неї психологічне насильство, однак даний факт не підтверджений жодним належним та допустимим доказом. Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і існування ризиків, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. До показів свідків [PERSON] та [PERSON] в підтвердження факту психологічного насильства, суд відноситься критично, оскільки вони зацікавлені у розгляді справи. Окрім того, судом встановлено, що заявниця [PERSON] неодноразово зверталися до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області із заявами про вчинення [PERSON] , відповідно, кримінальних правопорушень, однак розслідування у даних кримінальних провадженнях триває, вироки чи постанови про закриття відсутні. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у ряді постанов, зокрема у постанові від 12 жовтня 2020 року по справі № 369/12105/19, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у видачі обмежувального припису, Верховний Суд вказав, що саме по собі звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі висновки містяться у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, в якій Верховний Суд зазначив, що, виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог (факт внесення до ЄРДР заяв), не вказують безумовно на вчинення іншою особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Такі ж висновки викладені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, в якій Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у видачі обмежувального припису, погодився із висновками судів, які відхилили як доказ вчинення насильства щодо заявника та їх малолітніх дітей доводи про наявність кримінальних проваджень, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень. За таких обставин заява [PERSON] не може бути задоволена через відсутність достатніх доказів застосування [PERSON] до неї психологічного насильства. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed