Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 20.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис №582. Свій позов мотивує тим, що 20.07.2001 року позивач уклала шлюб із відповідачем. В шлюбі з відповідачем народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у позивача не склалося через те, що він має різні з позивачем погляди на сімейне життя, фактично шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. А тому вважає, що відсутні перспективи для збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в заяві до суду просить провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, терміну для примирення не потребує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував заяву про визнання позову. Згідний на розірвання шлюбу, терміну для примирення не потребує. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №582, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане 20.07.2001 року (а.с.8). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6-7) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] [INFO] , їх батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність від нього будь-яких заперечень чи фактів, які спростовують обставини викладені у позовній заяві позивачем, беручи до уваги характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку про задоволення позову. Пунктом 2 ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить. Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов повністю, тому 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену останньою іншу частину судового збору в сумі 536,80 грн.

Outcome: approved