Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що що рішенням Розтоківської сільської ради №346 від 11.07.2019 спочатку погоджено межі земельної ділянки без його відома, а пізніше рішенням №362 від 12.11.2019 передано у власність громадянам [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0421 га, за кадастровим номером 2123686000:04:001:0052, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вважає, що це було зроблено незаконно з наступних підстав. Розтоківська сільська рада не мала права передавати цю земельну ділянку вказаним громадянам, оскільки ця земельна ділянка належала його матері, яка померла [INFO] . Зі слів відповідачів, його мама склала заповіт в користь його племінників [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі цей заповіт приховали і приватизували більшу частину земельної ділянки, хоч і не мали на це права. Земельна ділянка, що передана у власність відповідачам накладається та перекриває йому підхідну дорогу до його будинку, що підтверджується актом обстеження від 28.01.2022. Він звертався у всі можливі інстанції для вирішення цієї проблеми, але окрім скасування права власності на земельну ділянку відповідачів, іншого вирішення спору не бачить. Всі землевпорядники відмовляються зробити обміри та виготовити йому технічну документацію на земельну ділянку до його будинку, оскільки відповідачі прихватили частину ділянки, що належить йому згідно схеми забудови до його будинку. Сільська рада у 1998 році та у 2000 році цю схему забудови йому підтверджувала виконуючи обміри на місцевості. Всупереч вимог закону, відповідачам було передано у власність земельну ділянку, що на той час перебувала у постійному користуванні його родини, що підтверджується генеральним планом забудови, згідно якого за будинком його матері закріплена вказана земельна ділянка. Передавши у власність сторонній особі земельну ділянку його матері в кількості, 0,421 га і залишивши за його будинком лише частину земельної ділянки, сільською радою грубо порушено Земельний та Цивільний кодекси України, Конституцію України. [PERSON] при подачі клопотання про передачу у власність теж допустив порушення не додавши до клопотання погодження замлекористувача в чиєму користуванні перебувала земельна ділянка. Отже, загалом порушена сама процедура передачі у власність земельних ділянок, що є підставою для визнання незаконним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Також, з ним, як суміжним землекористувачем не проводилось погодження меж, що вважає також порушенням процедури, з метою приховання від нього факту приватизації земельної ділянки. На підставі наведеного, просив поновити строк звернення до суду. Скасувати державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер: 2123686000:04:001:0052, площею 0,0421 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , власники [PERSON] та [PERSON] . Судові витрати утримати з відповідачів в сумі 1073,60 гривень. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 22.03.2023 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи Богданську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 27.04.2023, позивачем [PERSON] подано через канцелярію суду клопотання про долучення письмових доказів: доказ надсилання копій матеріалів сторонам справи; копію довідки Розтоківської сільської ради №1644; копію Плану-схеми під`їзної дороги, копії квитанцій сплати земельного податку, копію заяви від 19.08.1998 про реєстрацію земельної ділянки. Ухвалою суду від 24.05.2023 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 27 червня 2023 року. В судовому засіданні позивач, [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Зазначив, що причиною звернення в суд з вказаним позовом є спір на дорозі, яка веде до його дворогосподарства. Зокрема, його мати [PERSON] дала йому чотири сотини, а його племіннники незаконно приватизували вказану земельну ділянку. На підставі наведеного просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , адвокат Мандзюк І.В. у судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що позовна заява безпідставна. Дорога до житлового будинку позивача існує. Спірна земельна ділянка, державну реєстрацію права власності якої позивач хоче скасувати, належить на праві власності його довірителям. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Тому не має підстав позбавляти відповідачів права власності на вказану земельну ділянку. Натомість, вважає, що спір виник через сусідів [PERSON] та [PERSON] . На підставі наведеного, просить відмовити у задоволенні позову, як безпідставному. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Богданської сільської ради, [PERSON] у судовому засіданні з приводу предмета спору зазначила, що позивач двічі звертався до сільської ради із заявами для вирішення спору із сусідами, щодо надання йому дороги до його житлового будинку. Узгоджувальною земельною комісією було встановлено, що підхід до земельної ділянки гр. [PERSON] здійснюється дорогою загального користування шириною близько 2,5 м, яка проходить між дворогосподарствам громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Оскільки вищевказані громадяни виготовили документи про право власності на земельні ділянки, позивачу [PERSON] було рекомендовано звернутися до суміжних землекористувачів для укладення сервітуту. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Згідно виписки з поргосподарської книги №04 за 1996 - 2000 роки у користуванні позивача [PERSON] знаходиться житловий будинок [ADDRESS] , побудований в 1982 році та земельна ділянка загальною площею 1,04 га, з них 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,01 га для особистого селянського господарства; 1,00 га для сінокосіння. Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок та земельні ділянки. З архівного витягу від 02.07.2018 за №161 вбачається, що протоколом зборів уповноважених колгоспу «8 Березня» від 18.10.1981 [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку [ADDRESS] , по згоді батьків [PERSON] . З архівного витягу від 28.07.2020 за №274/09-11 вбачається, що рішенням четвертої сесії 23-го скликання Розтоківської сільської ради від 31 березня 1999 року позивачу [PERSON] виділено під сінокіс земельну ділянку плозщею 1,32 га між сусідами [PERSON] та [PERSON] . Крім того, згідно архівного витягу від 28.07.2020 за №275/09-11 вбачається, що рішенням дев`ятої сесії 23-го скликання Розтоківської сільської ради від 29 лютого 2000 року позивачу [PERSON] надано дозвіл на розкорчовку в урочищі "Ведмедиця", площею 0,05 га між сусідами [PERSON] та [PERSON] . Однак, судом встановлено, що позивач [PERSON] , не скористався своїм правом на приватизацію вищевказнаних земельних ділянок та не виготовив Державні акти на право власності на земельні ділянки. У матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та присвоєння земельним ділянкам, кадастрових номерів. У державному реєстрі речових прав, право власності за [PERSON] на вказані земельні ділянки не зареєстровано. Пред`являючи позов до суду, позивач [PERSON] посилається на те, що Розтоківська сільська рада незаконно передала у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку, площею 0,0421 га, за кадастровим номером 2123686000:04:001:0052, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, оскілька така належала його покійній матері [PERSON] та належить йому на правах спадкоємця. Право власності, у тому числі, на землю, набувається і реалізується громадянами відповідно до закону, це право гарантується, є непорушним, підлягає захисту, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, випадки позбавлення, обмеження права власності, припинення права власності та діяльності власника встановлюються Конституцією та законами України; правомірність набуття права власності на землю презюмується; земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 14 ч. 2, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, ст.ст. 15, 16, ст. 319 ч. 7, ст. 321 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 328, 386 ЦК України, ст. 1 ч. 2, ст. 5 ч. 1 п.п. «б», «в», «ґ», ст.78 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 79, 81, ст. 90 ч. 2, ст. 152, ст.153 ч.1 ЗК України). Поряд з цим, позивачем не надано жодних доказів, що на момент відкриття спадщини, спадкодавцю [PERSON] належала на праві власності спірна земельна ділянка, як і не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перейшла йому у власність в порядку спадкування. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельну ділянку, площею 0,0421 га з кадастровим номером: 2123686000:04:001:0052, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель комунальної власності Розтоківської сільської ради. При цьому, [PERSON] та [PERSON] , в процесі оформлення права власності на земельну ділянку було дотримано всіх передбачених на той час законодавством норм і процедур. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №189266463 від 19.11.2019 вбачеється, шо відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . З витягу з протоколу №3 Планового виїзду комісії на місце розташування земельних ділянок згідно звернень громадян від 25.03.2021, вбачається, що рішенням Розтоківської сільської ради №346 від 11.07.2019 громадянам [PERSON] та [PERSON] погоджено межу земельної ділянки площею 0,0421 га, без погодження (підпису) суміжного землекористувача, громадянина [PERSON] . Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки -правового значення вони не мають (така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 №681/1039/15-ц). Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача, про порушення вимог земельного законодавства щодо погодження меж земельних ділянок. Рішенням двадцять третьої сесії сьомого скликання Розтоківської сільської ради від 12.11.2019 № 362 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земель ділянку» [PERSON] та [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передано у сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , пл. 0,0421 га. З системи Документообігу суду Д-3 вбачається, що позивач [PERSON] у грудні 2019 року уже звертався в суд з позовною заявою до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Розтоківська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Однак, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2020 у справі за №305/2235/19, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказане рішення набуло законної сили 12.08.2020. У позовній заяві позивач посилається, що право власності на земельну ділянку площею 0,0421 га з кадастровим номером: 2123686000:04:001:0052, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачами [PERSON] та [PERSON] в державному реєстрі прав власності. Однак, в матеріалах справи такі докази відсутні. Земельний Кодекс України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, законодавець чітко встановлює, що саме власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав на землю. У відповідності до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", (п. 27), передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Отже, на позивача, поряд із обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову. Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed