Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до до [PERSON] , у якому просять визнати поважними причини пропуску строку позовної давності на звернення із цим позовом в частині стягнення пені за період з 22.12.2018 по 22.06.2019, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 22.12.2018 по 19.07.2019 та поновити позивачам строк позовної давності на звернення з даним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за договором позики грошових коштів від 21.11.2018 року в частині стягнення пені за період з 22.12.2018 по 22.06.2019 , трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 22.12.2018 по 19.07.2019 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 21.11.2018 у розмірі 1\~287\~521,39 грн., з яких:355\~661,37 грн. заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати основної суми позики (за період з 22.12.2018 року по 22.06.2019 року);60\~037, 60 грн. - заборгованість за інфляційними нарахуваннями (за період з 22.12.2018 року по 19.07.2019 року);658\~425,60 грн. - заборгованість за інфляційними нарахуваннями (за період з 20.07.2019 року по 20.07.2022 року);34\~313,42 грн. заборгованість за сумою трьох процентів річних за порушення строків сплати грошових зобов`язань (за період з 22.12.2018 року по 19.07.2019 року);179\~083,40 грн. заборгованість за сумою трьох процентів річних за порушення строків сплати грошових зобов`язань (за період з 20.07.2019 року по 20.07.2022 року);та судовий збір у розмірі 12 405,00 грн. Так, між ними та відповідачем 21.11.2018р. укладено договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. Відповідно до умов договору позики позикодавці надали у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1\~988\~000,00 грн., що на день підписання цього договору становить еквівалент 71\~000,00 доларів США за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін, станом на 21.11.2018 року, строком до 21.12.2018 року включно. Проте, позичальник порушив умови договору позики грошових коштів та не повернув позикодавцям грошові кошти в сумі 1\~988\~000,00 грн. (основна сума боргу). Крім того, відповідач не сплатив на користь позикодавців, передбачені договором та положеннями ст. ст. 549, 625 ЦК України пеню в розмірі 770\~466,15 грн., 3 % річних в розмірі 179\~083,40 грн., інфляційні витрати в розмірі 406\~148,40 грн., що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду. Ухвалою суду від 09.09.2022р. клопотання позивачів про поновлення строку звернення із позовом до суду задоволено повністю - поновлено позивачам строк звернення із позовом до суду, позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. До суду 13.10.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні та застосувати строки позовної давності. У судовому засіданні представник позивачів адвокат ЧернецькаО.А.підтримала позов та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просила відмовити у його задоволенні. Додатково зазначив, що судове рішення про відмову у визнання договору позики оскаржується у касаційному порядку, тому необхідно розгляд справи відкласти. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що 21.11.2018 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та позичальником [PERSON] , будучи ознайомлені з умовами діючого законодавства України, володіючи українською мовою, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, діючи добровільно без будь-якого фізичного та морального примусу, уклали між собою договір позики грошових коштів (а.с.21-23). Зазначений договір позики посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л. О. та зареєстровано у реєстрі за № 114. У засвідчувальному написі нотаріуса, який міститься на договорі позики зазначено, що, зокрема, договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с.21-23). Судом встановлено, що на договорі позики містяться підписи позикодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позичальника [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л. О., підпис останнього скріплено печаткою (а.с.21-23). Під час судового розгляду справи представник відповідача підтвердив, що позичальник відповідач підписував договір позики. Пункт 1 договору позики від 21.11.2018 передбачає, що діючи без будь-якого на них тиску та примусу, позикодавці надали у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1\~988\~000,00 грн., що на день підписання цього договору становить еквівалент 71\~000,00 доларів США за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін, станом на 21.11.2018 року, строком до 21.12.2018 включно. Згідно із п. 2 договору позики від 21.11.2018 позичальник зобов`язується повернути позикодавцям суму позики в розмірі 1\~988\~000,00 грн., але в будь-якому разі не менше суми, що на день повернення грошових коштів становитиме еквівалент 71\~000,00 доларів США за курсом комерційного банку, в строк, зазначений у п.1 договору. Підтвердженням повного виконання зобов`язань за договором позики буде заява позикодавців про повний розрахунок за договором позики. Відповідно до п. 4 договору позики від 21.11.2018грошова сума, вказана в п.1. договору, передана Позичальнику до підписання цього договору. Згідно із п. 8 договору позики від 21.11.2018 сторони засвідчили, що договір не укладений під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини. Крім того, відповідно до договору позики від 21.11.2018р.сторони підтвердили те, що: цілком розуміють, що несуть відповідальність та юридичні наслідки вчиненого правочину (пункт 9);договір прочитаний сторонами, зміст його зрозумілий і відповідає волі сторін (пункт 14); сторонам нотаріусом роз`яснено правові наслідки приховування реальної суми позики, зміст ст. ст. 229, 230, 234, 1046, 1047, 1048, 1050, 1051, 1052, 1053 ЦК України, ст. ст. 57, 59, 60 СК України (пункт 11). Представник позивачів зазначила, що умови договору позики не виконані відповідачем, позика у сумі 1\~988\~000,00 грн. не повернута. Представник відповідача не заперечував щодо того, що позика дійсно не повернута відповідачем. Таким чином, відповідачем, який є позивальником за договором позики від 21.11.2018р., порушено пункти 1 та 2 договору позики від 21.11.2018 та положення ст. 1046 ЦК України і не повернуто позикодавцям [PERSON] , [PERSON] до 21.12.2018 включно суму позики в розмірі 1\~988\~000,00 гривень. Представник відповідача зауважив, що договір позики оскаржується відповідачем у судовому порядку у іншій судовій справі. Судом встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська перебувала справа № 201/13740/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л. О. про визнання договору позики від 21.11.2018р. недійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.02.2023р. по справі № 201/13740/18 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - про визнання договору позики від 21.11.2018 недійсним. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.06.2023 по справі № 201/13740/18 (провадження № 22-ц/803/4054/23) апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.02.2023р. залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 273 ЦПК України уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Враховуючи викладене, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.02.2023р. по справі № 201/13740/18 набрало законної сили 21.06.2023р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У рішенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.02.2023р. по справі № 201/13740/18 та постанові Дніпровського апеляційного суду від 21.06.2023р. по справі № 201/13740/18 (провадження № 22-ц/803/4054/23) судами були встановлені, зокрема, наступні обставини, що у силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування у цій справі: «Зі змісту Договору позики грошових коштів від 21 листопада 2018 року вбачається, що цей договір відповідає як загальним, так і спеціальним вимогам до договору позики, які закріплені у ЦК України, зокрема, зміст договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; укладаючи договір позики як Позичальник, так і Позикодавці мали повний обсяг дієздатності\~договір посвічений нотаріально та нотаріус встановив сторін правочину, а також перевірив обсяг іх дієздатності та дійсність намірів; договір підписаний із досягненням усіх істотних умов (визначено предмет договору\~сума позики у розмірі 1 988 000 грн., строк повернення позики\~до 21 грудня 2018 року включно, у договорі позики зазначено, що грошова сума позики передана Позичальнику до підписання цього договору, тощо); форма договору позики\~письмова, договір нотаріально посвідчений.Зважаючи на викладене вище, суд дійшов до висновку, що договір позики грошових коштів від 21 листопада 2018 року, укладений між сторонами - позичальником [PERSON] та позикодавцями [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] відбувся; сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору і в тексті договору обумовлено про те, що передачу коштів за договором було здійснено до підписання вказаного договору, передбачені умови щодо повернення коштів, строку виконання зобов`язання, тощо; сторонами не заперечується факт підписання договору позики від 21.11.2018 .Отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає». Таким чином, договір позики від 21.11.2018 є чинним, а його відповідність умовам законодавства встановлена у судовому поряду у іншій цивільній справі. У судовому засіданні також представник відповідача посилався на те, що до позову не додано позивачами-позикодавцями доказів передання відповідачу-позичальнику грошових коштів у розмірі 1\~988\~000,00 грн., тому відсутні підстави для повернення цих грошових коштів. Суд відхиляє зазначене твердження з огляду на наступне. Пункт 1 договору позики від 21.11.2018 передбачає, що діючи без будь-якого на них тиску та примусу, Позикодавці надали у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1\~988\~000,00 грн., що на день підписання цього договору становить еквівалент 71\~000,00 доларів США за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін, станом на 21.11.2018 року, строком до 21.12.2018 включно. Відповідно до п. 4 договору позики від 21.11.2018р. грошова сума, вказана в п.1. договору, передана Позичальнику до підписання цього договору. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, в т.ч. повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Саме таку правову позицію виклав Верховний суд України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пункт 1 договору позики від 21.11.2018 передбачає, що діючи без будь-якого на них тиску та примусу, Позикодавці надали у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1\~988\~000,00 грн., що на день підписання цього договору становить еквівалент 71\~000,00 доларів США за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін, станом на 21.11.2018 строком до 21.12.2018 включно. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій кількості, що і були передані позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів, кожний із кредиторів має право вимагати виконання боржником зобов`язання. Враховуючи те, що сторонами було погоджено у договорі позики строк повернення позики у розмірі 1\~988\~000,00 грн. і визначено останнім днем повернення позики 21.12.2018 включно, відповідач вважається боржником, що порушив зобов`язання і допустив прострочення зобов`язання із повернення коштів з 22.12.2018. Слід зазначити, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу КучмійН.В. 27.12.2018р. було вчинено виконавчий напис (зареєстровано у реєстрі за № 5150), яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Новостародуб Петриківський район Кіровоградська область, Україна, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , місце роботи зареєстрований як фізична особа-підприємець, РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; адреса місця проживання: [ADDRESS] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; адреса місця проживання: [ADDRESS] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; адреса місця проживання: [ADDRESS] , суми, що підлягає стягненню у розмірі 1\~988\~000,00 грн. за договором грошових коштів, посвідченого 21.11.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л. О. за реєстровим номером 114, строк виконання за яким настав 21.12.2018р., а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 гривень. Виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. (ВП № 62679311). Представники позивачів та відповідача у процесі судового розгляду справи підтвердили, що позика не повернена ні повністю, ні частково, у примусовому порядку не стягнута із боржника. Твердження представника відповідача у судовому засіданні про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із тим, що позивачами порушено строк на зверення із цим позовом до суду судом відхиляються з огляду на наступне. У позовній заяві позивачі просили, зокрема, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності на звернення із цим позовом в частині стягнення пені за період з 22.12.2018 року по 22.06.2019 року, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 22.12.2018 року по 19.07.2019 року та поновити позивачам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] строк позовної давності на звернення з даним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за договором позики грошових коштів від 21.11.2018 року в частині стягнення пені за період з 22.12.2018 року по 22.06.2019 року, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 22.12.2018 року по 19.07.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що у у справі № 201/13740/18 про визнання недійним договору позики грошових коштів від 21.11.2018р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було подано 25.03.2020р. зустрічну позовну заяву про стягнення із [PERSON] по договору позики грошових коштів від 21.11.2018р. заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат копія позовної заяви долучена до позовної заяви. Таким чином, позивачі звернулись із позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] по договору позики грошових коштів від 21.11.2018 шляхом подачі зустрічного позову у межах трирічного строку позовної давності . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2022 поновлено позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] строк позовної давності на звернення з даним позовом .Таким чином, питання про пропущення позивачами процесуального строку для звернення із цим позовом до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська вже було вирішено судом у встановленому ЦПК України порядку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України уразі порушення боржником зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , сплата боржником неустойки. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачі, посилаючись на не повернення суми позики, просять стягнути із відповідача за період з 22.12.2018р. по 22.06.2019р. пеню у розмірі 355\~661,37 гривень. Вимоги про стягнення пені та її розрахунки обґрунтували правилами\~статті 549 ЦК України. \~Розрахунок пені представником позивачів здійснено, виходячи з розміру пені у виді подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення виконання зобов`язання. Пунктом 5 договору позики грошових коштів від 21.11.2018р. передбачено, щоу разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення грошових коштів. Пеня розраховується за формулою:[Пеня] = [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де:[Сума боргу] сума простроченого боргу;[Розрахункова ставка (%)] розрахункова ставка пені в процентах річних;[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання, [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Враховуючи зазначені умови договору позикигрошових кошті від 21.11.2018р., пеня у зальному розмірі за період з 22.12.2018р. по 22.06.2019р.становить355\~661,37 грн., а саме: - період розрахунку: з\~22.12.2018\~року по\~31.12.2018\~року - 10 днів, [Розрахункова ставка] =\~18,000%(облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 36,000%, [Пеня] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 36,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 10 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 19\~607,67\~грн.; - період розрахунку: з\~01.01.2019\~року по\~25.04.2019\~року - 115 днів, [Розрахункова ставка] =\~18,000%\~(облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 36,000%,[Пеня] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 36,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 115 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 225\~488,22\~грн.; - період розрахунку: з\~26.04.2019\~року по\~06.06.2019\~року - 42 дні, [Розрахункова ставка] =\~17,500%\~(облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 35,000%,[Пеня] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 35,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 80\~064,66\~грн.; - період розрахунку: з\~07.06.2019\~року по\~21.06.2019\~року - 15 днів, [Розрахункова ставка] =\~17,500%\~(облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 35,000%,[Пеня] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 35,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 15 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 28\~594,52\~грн. Представник відповідача не надав заперечень проти суми розрахованої у позові пені. Відповідно до пункту 5 частини 3\~статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга\~статті 12 ЦПК України). Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 13 ЦПК України\~визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведенихнорм процесуальногота матеріальногоправа даєпідставу вважати,що кожнасторона самавизначає стратегіюсвого захисту,зміст своїхвимог ізаперечень,тягар доказуваннялежить насторонах спору,а судрозглядає справувиключно умежах заявленихними вимогта наданихдоказів.\~Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачами розмір пені, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання по договору позики грошових коштів від 21.11.2018р.підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачами, а саме у розмірі 355\~661,37 грн. Позивачі, посилаючись на не повернення суми позики, просять стягнути із відповідачаінфляційні нарахуванняу сумі 60\~037, 60 грн. (за період з 22.12.2018 по 19.07.2019 ); 658\~425,60 грн. (за період з 20.07.2019 по 20.07.2022). Вимоги про стягнення інфляційних нарахуваньта її розрахунки обґрунтували правилами\~статті 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає сплату боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК Українинарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з\~1 по\~15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з\~16 по\~31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з\~1 по\~15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з\~16 по\~31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (лист «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від\~17.07.2012 № 01-06/928/2012). Так, інфляційні втрати розраховуються за формулою:[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період[Збитки від інфляції] = [Сума боргу]\~ [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. У період з01.08.2019р. по\~20.07.2022р. індексація на суму\~1\~988\~000,00 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% = 137,932% (за період серпень 2019 - липень 2022). [Інфляційні нарахування] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 137,932% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу). Крім того, позивачі, посилаючись на не повернення суми позики, просять стягнути із відповідача 3 % річниху розмірі 34\~313,42 грн. (за період з 22.12.2018 року по 19.07.2019 року) та у розмірі 179\~083,40 грн. (за період з 20.07.2019 року по 20.07.2022 року). Вимоги про стягнення інфляційних нарахуваньта її розрахунки обґрунтували правилами\~статті 625 ЦК України. Так, 3 % річнихрозраховується за формулою:[Відсотки] = [Сума боргу]\~ [Процентна ставка] / 100% / 365 днів\~ [Кількість днів], де:[Сума боргу] сума простроченого боргу;[Процентна ставка (%)] проценти річних;[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання;[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Враховуючи зазначені умови 3 % річних у зальному розмірі за період з 22.12.2018р. по 19.07.2019р. становить 34\~313,42грн., а саме: - період розрахунку: з\~22.12.2018\~по\~31.12.2018\~ - 10 днів, [Проценти] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 10 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1\~633,97\~грн.; - період розрахунку: з\~01.01.2019\~ по\~19.07.2019\~ - 200 днів, [Проценти] = 1\~988\~000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 200 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 32\~679,45\~грн. Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів від 21.11.2018, з нього підлягає стягненню заявлена в позовній заяві сума інфляційних втрат і 3% річних за період з 22.12.2018. по 19.07.2019. Розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, здійснений представником позивачів в позовній заяві, є арифметично правильним, відповідачем вказаний розрахунок не спростований. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності заборгованості за договором позики грошових коштів, та враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при вивченні матеріалів справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивачі сплатили судовий збір за подання позовної заяви у сумі 12 405,00 грн., враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору у розмірі 12 405,00грн.

Outcome: approved