Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог. 01.08.2023 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, заявник [PERSON] посилається на те, що її батько [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] на тимчасово окупованій території України - у м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проте, в реєстрації його смерті міським відділом реєстрації актів цивільного стану, їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідних для цього документів відповідно до законодавства України. Вказує, що встановлення такого факту необхідно їй для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, з метою отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка та вирішення в подальшому питання щодо вступу до спадщини. Просить, заявлені вимоги задовольнити. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою суду від 01.08.2023 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання. У судове засідання, заявник [PERSON] не з`явилася; в її інтересах представником, адвокатом Какулія О.Є. скеровано до канцелярії суду письмову заяву, в якій просить, розглянути справу у відсутність заявлника та його, як представника. Підтримано заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується власноручним підписом представника заінтересованої особи на супровідному листі від 01.08.2023 року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права, у своїх рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини" та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території, дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Суд зазначає, що документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.2003 року, актовий запис №733, належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8). На підтвердження факту смерті [PERSON] суду надана лікарська довідка №264 про причину смерті від 26.03.2022 року, видана Комунальним некомерційним підприємством «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня Сєвєродонецької міської ради» для поховання, згідно з якою, місцем смерті [PERSON] є м. Сєвєродонецьк, Луганська область, датою смерті [INFO] , а причиною смерті: мінно вибухова травма (а.с.9). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, через небезпеку для свого життя та здоров`я у [PERSON] не було можливості забрати у м. Сєвєродонецьк, Луганської області необхідні документи для реєстрації факту смерті [PERSON] , а саме оригінал вищевказаного документу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно [PERSON] для отримання свідоцтва про його смерть, встановленого законом зразка, а в подальшому для оформлення спадщини, тобто цей факт має для неї юридичне значення. На підставі викладеного, а також враховуючи, що встановлення факту смерті можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, - [PERSON] звільняється від сплати судового збору.

Outcome: approved