Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утриманння доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018 по справі № 299/2490/16 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.11.2022 по справі № 299/4432/22 частково задоволено позов [PERSON] (далі Відповідач) про збільшення розміру аліментів, зокрема збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що обставини змінилися, оскільки починаючи з 2017 року він та [PERSON] , [INFO] почали проживати в громадянському шлюбі. 03 липня 2021 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб. Під час спільного подружнього проживання у них народилися спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином обставини змінилися, оскільки змінився позивача сімейний та відповідно змінився матеріальний стан, адже позивач одружився і має на утриманні малолітніх дітей та дружину, яка здійснює догляд за дитиною є непрацюючою. Крім того, зазначає про зміну свого фінансового стану, оскільки звільнився з військової служби. Відповідно до довідки про доходи від 07.04.2023, виданої філією Берегівського лісового господарства ДП «Ліси України», заробітна плата позивача у березні 2023 році становить 12358,71 гривень, з яких 2224,57 гривні податки. З цих підстав позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини [PERSON] у розмірі, що визначено рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.11.2022 по справі № 299/4432/22, зокрема у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, вважає такий надмірним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про зменшення аліментів до 2000 гривень на місяць. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги [PERSON] у заявленому вигляді не визнає, рахує їх немотивованими, необгрунтованими і такими, що недоведені належними і допустимими доказами. Вважає, що позовна заява, обґрунтування позовних вимог ґрунтуються виключно на припущеннях. [PERSON] не подав до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження заявлених вимог і погіршення свого матеріального стану. Разом з тим, зазначає, що не може мати місця ситуація, коли аліменти на утримання одних дітей зменшуються за рахунок збільшення утримання іншої дитини. Народження у позивача дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення розмірів аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від першого шлюбу. При вирішенні таких питань пріоритетним є врахування інтересів дітей. На момент ухвалення рішення суду він не працював у військовій частині [NUMBER] (звідки звільнився 25.02.2023 року на підставі наявності трьох неповнолітніх дітей зокрема [PERSON] (дитини від шлюбу з відповідачкою [PERSON] ), а виконував свій громадський обов`язок, а на період служби за ним якраз і зберігалось постійне місце роботи у Філії Берегівське лісове господарство ДП «Ліси України» (можливо назва місця роботи змінена у зв`язку з реорганізацією). На даний час дочка сторін проживає разом зі матірю [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] сама виховує доньку та забезпечує всім необхідним та несе всі додаткові витрати (включаючи навчання). [PERSON] вихованням дочки не займається, рідко цікавиться її здоров`ям, успіхами в навчанні, морально та матеріально додатково не підтримує жодним чином (раз на рік максимум), телефонує дуже рідко, не приїжджає в гості, не намагається зустрітися з нею та не проявляє ніякої турботи до дочки. Позивач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 4000,00 (чотири тисяч ) гривень щомісячно, так як має постійне місце роботи, має у власності нерухоме майно - чотири обєкти, які може передавати в оренду і отримувати прибуток. Виходячи з наведеного, сімейне і матеріальне становище платника аліментів [PERSON] змінилося, проте не в такій мірі, що може мати наслідком прохане зменшення стягуваних аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Позивач [PERSON] не наводив по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, і не довів наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища. Твердження позивача про утримання ним дітей грунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). У відповідача відсутні документи, які мають доказове відношення до даної справи. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі у зв`яку з відсутністю для зменшення розміру аліментів підстав передбачених ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (а.с.. Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08.06.2023 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони по справі є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , що стверджується рішенням суду (а.с.8-13). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.11.2022 по справі № 299/4432/22 ухвалено збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.8-13). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 N 3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розміі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці. За обставинами справи, 03 липня 2021 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, про що Берегівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис № 78 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.16). Під час спільного проживання у них народилися спільні діти - [PERSON] , [INFO] (відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) (а.с.14-15). Донька [PERSON] народилась до ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів від 30.11.2022 року (а.с.8-13, 15). Таким чином, позивачем доведено обставину про те, що в нього змінився сімейний стан виключно із народження сина [INFO] [PERSON] , однак позивачем не доведено обставину, що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Та обставина, що позивач звільнився з військової служби, має постійне місце роботи в даному випадку не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Суд також виходить із того, що відповідач працює на посаді майстра лісу Філії Берегівське лісове господарство ДП "Ліси України", має стабільний дохід (12358,71 грн. щомісячно), в його власності наявні чотрири об"єкти нерухомого майна (а.с.19-22,64). Доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини у вказаному розмірі суду не надані. Крім того, позивач не надав жодних доказів щодо погіршення свого матеріального стану, погіршення здоров`я, а його доводи щодо утримання малолітніх дітей та дружини, не можуть бути прийняті судом як погіршення його матеріального становища. Зменшення розміру сплачуваних аліментів не сприятиме належному забезпеченню його дитини від першого шлюбу та суперечитиме найвищим інтересам дитини, на утримання якої стягуються аліменти. Така ж правова позиція, з приводу відсутності підстав для зменшення розміру аліментів з вищезазначених підстав, викладена і в постанові Верховного Суду від 09.08.2018 (справа N 640/10064/16-ц, провадження N 61-35771св18). Таким чином, суд вважає недопустимим зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів через те, що відсутні підстави передбачені ст.192 СК України, оскільки позивачем надано достатньо доказів які підтверджують зміну його матеріального та сімейного стану. Зазначенний представником відповідача у відзиві на позовну заяву п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року повністю узгоджується з даною позицією суду при визначених у позові обставинах. Разом з тим, суд враховує динаміку прожиткового мінімуму відповідного віку дитини то матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче, що відповідає дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 02.12.2021 року № 1928 - IX, з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько(- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тож слід визнати, що матеріальне становище платника аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість зменшення розміру аліментів доведена (зміна фінансового та сімейного становища, беру чи до уваги як «розумний баланс», потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про часткове задоволення його вимог та часткового зменшення розміру аліментів як таких. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо зміни розміру аліментів з 4000 гривень до 2000 гривень не є збалансованою та враховуючи прожитковий мінімум дитини відповідного віку, динаміку цін, та як найкраще необхідне та достатнє забезпечення гармонійного розвитку дитини, недоведеність підстав для зменшення розміру аліментів, суд приймає рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини та те, що спільна дитина сторін проживає разом із матір"ю і остання апріорі несе більші витрати на утримання дитини та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень покласти на позивача [PERSON] на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК УКраїни.

Outcome: dismissed