Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у їх вихованні та спілкуванні з ними. Позивач зазначав, що з 2005 року до 16 січня 2020 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У цей період у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання діти залишилися проживати разом з матір`ю за адресою село Княжичі Броварського району Київської області. Припинивши спільне проживання, 16 січня 2020 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дітей, за умовами якого сторони погодили окрім іншого порядок здійснення батьківських прав. Відповідно до п. 2.1. договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування. Пунктом 2.3 договору сторони визначили, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні: 1) у суботу та неділю - кожного другого тижня; 2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні); 3) кожного другого Нового року (на весь період новорічних свят); 4) кожного другого Великодня (Песах); 5) кожного другого Єврейського Нового року (Рош ха Шана) на весь період новорічних свят; 6) кожного другого Єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування. Відповідно до п. 2.4 мати не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком. Звертав увагу на те, що відповідач не виконує умови договору, чинить перешкоди у спілкуванні батька з його дітьми, необґрунтовано відмовляє йому у зустрічах з дітьми, обманює його з приводу неможливості зустрічі з дітьми через їх зайнятість або відпочинок. Для відповідача є цілком нормальним повідомляти йому, що діти перебувають на відпочинку і фізично не можуть зустрітись з ним, в той же час він випадково зустрічає своїх дітей на прогулянці в парку. Мати дітей спочатку просто відмовляла йому в зустрічах з дітьми, а на час пред`явлення позову взагалі не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення. Наголошував на тому, що з того часу, як відповідач почала чинити йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, вона неодноразово записувала дітей на прийом до психотерапевта. Жодної інформації про необхідність та причини відвідування дітьми спеціалістів такого напрямку відповідач всупереч умовам вищезазначеного договору йому не повідомляла, що, у свою чергу, обмежує його право на участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Він має право бути повідомленим про стан здоров`я дітей, про усі особливості їхнього розвитку, їхні потреби, проблеми та інтереси. Позивач намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку мирним шляхом, приїжджав до будинку у селі Княжичі Броварського району Київської області, де діти проживають разом з матір`ю, однак зустрітись з ними так і не вдається, оскільки відповідач не дозволяє дітям йти на контакт з ним. З дітьми в нього теплі відносини, він піклується про їхній добробут та забезпечує їм достойний рівень життя. Вищезгаданим договором сторони погодили сплату аліментів у розмірі по 15 075 грн на кожну дитину щомісячно. Така сума є достатньою для повного утримання дітей їхнього віку та для забезпечення їх розвитку. Також вказував на те, що він як батько, хоче і має право брати участь у вихованні своїх дітей, хоче бачити як вони зростають, навчаються та набувають свій перший життєвий досвід. Зрозумівши, що спільної мови з відповідачем він знайти не може, а вона й надалі продовжує чинити перешкоди його спілкуванню з дітьми, позивач змушений був звернутися до Броварської районної державної адміністрації із заявою про визначення способів його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року №308 визначено порядок побачень з дітьми окремо проживаючому батьку [PERSON] , встановлено такі дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись з дітьми: кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року (якщо два дні поспіль, то з проживанням); весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання на території батька; Єврейські свята (якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею на території батька); поїздки за кордон не менше 2 разів на рік за згодою матері дітей. Відповідно до пункту 3 даного розпорядження [PERSON] надано рекомендації не чинити перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дітей. Однак, дане розпорядження відповідач не виконує, оскільки не бажає, щоб батько спілкувався з дітьми. Отже, всупереч даному розпорядженню, а також укладеному між сторонами договору про участь у вихованні та утриманні дітей, та всупереч нормам сімейного законодавства відповідач продовжує чинити перешкоди його спілкуванню із дітьми та не дозволяє дітям бачитись з батьком. Такими діями відповідач унеможливлює виконання позивачем батьківських обов`язків та реалізацію батьківських прав. Відтак, оскільки у позасудовому порядку вирішити питання щодо порядку та способів участі батька у вихованні дітей не вдається, позивач звернувся до суду з даним позовом для вирішення цього спору. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , та з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] ; визначити [PERSON] способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, встановивши такий графік виховання та спілкування: кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року - на весь період святкування, якщо два дні поспіль, то з проживанням дітей у місці проживання батька; весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання дітей у місці проживання батька; єврейські свята: Великдень - (Песах), Єврейський Новий рік - (Рош ха Шана), Єврейське свято чудо - ( [PERSON] ) - якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею у місці проживання батька; поїздки за кордон 2 рази на рік за згодою матері дітей. Водночас, заперечуючи проти позову, у лютому 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо. Просила суд визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , шляхом призначення побачення кожної третьої неділі місяця з 12:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дитини з врахуванням режиму дня та відпочинку дитини з врахуванням її здоров`я, потреб та інтересів за попередньою домовленістю з її матір`ю - [PERSON] виключно за власним бажанням та особистою згодою дитини; визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , шляхом призначення побачення кожної третьої неділі місяця з 12-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання дитини з врахуванням режиму дня та відпочинку дитини з врахуванням її здоров`я, потреб та інтересів за попередньою домовленістю з її матір`ю [PERSON] виключно за власним бажанням та особистою згодою дитини у присутності значимих для дитини людей або із залученням психолога, враховуючи його нестабільний психоемоційний стан, який триває досі і пов`язаний з вчиненням [PERSON] 08 серпня 2020 року фізичного домашнього насильства стосовно дідуся дитини. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей по 25 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.02.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки збільшилися витрати на дітей, необхідні для забезпечення їх розвитку, і батьки відповідно до п.п. 3.3.7 п. 3.3 ч. 3 договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року зобов`язалися переглянути розмір аліментів, передбачений п.п. 3.3.1 п. 3.3 ч. 3 даного договору; стягнути заборгованість зі сплати аліментів в сумі 92 150 грн, яка виникла внаслідок невиконання ним зазначеного договору, а також судові витрати в розмірі 14 908 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року замінено неналежну третю особу службу у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області належною третьою особою орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року прийнято відмову представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Чухраєвої Н.С. від позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Закрито провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У судовому засіданні, призначеному на 08 серпня 2023 року, представник позивача [PERSON] за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат Щиголь В.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, просив їх задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом просив залишити без задоволення. У судове засідання, призначене на 08 серпня 2023 року, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Чухраєва Н.С. не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У судових засіданнях, призначених на 19 вересня 2022 року та 17 лютого 2023 року, адвокат Чухраєва Н.С. надала пояснення як щодо суті заявлених позовних вимог за первісним позовом, так і щодо позовних вимог за зустрічним позовом, зокрема, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала повністю, просила їх задовольнити, заперечувала проти задоволення первісного позову, просила залишити його без задоволення. Разом з цим, 09 лютого 2021 року відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , вважає позовні вимоги незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Посилається на те, що 12 жовтня 2020 року вона уклала шлюб з [PERSON] , з яким у неї почали розвиватися відносини з лютого 2020 року. З цього часу і по липень 2020 року [PERSON] спілкувався з батьком, гостював у нього. Зміни в його поведінці вона почала помічати у травні-червні 2020 року. І саме ці зміни в поведінці та погіршення психоемоційного стану [PERSON] змусили її звернутися до спеціалістів психологів. Аналіз результатів експертного дослідження від 28.08.2020 року свідчить про наявність позитивного сприйняття [PERSON] сім`ї, в якій він нині проживає. Фігура батька заміщується татом [PERSON] . Фактично дитина позитивно сприймає самого [PERSON] , довіряє йому, залюбки спілкується та грається з ним. [PERSON] сприймає [PERSON] позитивно, не має дискомфорту в спілкуванні, сприймає його, як члена сім`ї. У судове засідання, призначене на 08 серпня 2023 року, представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні, призначеному на 30 травня 2023 року, свідок [PERSON] показав, що він з [PERSON] разом працювали, декілька разів на службовій машині разом приїжджали до села Княжичі, щоб побачити дітей, однак двері ніхто їм не відчинив. У судовому засіданні, призначеному на 30 травня 2023 року, свідок [PERSON] показала, що з 2016 року знає [PERSON] та [PERSON] . Після припинення спільного проживання [PERSON] зовсім перестала спілкуватись з колом їхнього спілкування, заборонила дітям спілкуватися з їхнім рідним батьком, діти постійно знаходилися під охороною її співмешканця, казала, що зробить все, щоб діти забули батька. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Щиголя В.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. За правилами статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дітей, спілкуванні з ними, суд має враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дітей та принцип забезпечення найважливіших інтересів дітей. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року справа №182/8343/19, з якої вбачається, що «Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно частини першої, другої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша, друга статті 141 СК України). Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21). Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.» Судом встановлено, що з 2005 року до 16 січня 2020 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON] , [INFO] народився син - [PERSON] , які проживають з матір`ю [PERSON] 16 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №8-32, за умовами якого сторони визначили здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дітей. Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору задоволено, розірвано договір про участь у вихованні та утриманні дітей, укладений 16.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] (т. ІІІ а.с. 183-195). Київський апеляційний суд, розірвавши зазначений договір, у мотивувальній частині дійшов наступного висновку: «Колегією апеляційного суду встановлено, що умови договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року відповідачем не виконуються, оскільки позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, відповідач не допускає позивача, як батька, до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків». За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11св17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Аналіз змісту постанови Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року свідчить, що предмет позову у справі №361/8526/21, учасниками якої були і [PERSON] , і [PERSON] , стосувався розірвання нотаріально посвідченого договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року. Отже, преюдиціально встановлений факт ухилення [PERSON] , з якою проживають діти, від виконання договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року, не підлягає доказуванню у даній справі, оскільки його істинність вже встановлена у рішенні суду, яке набрало законної сили 12 квітня 2023 року. Судом встановлено, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року №308 визначено порядок побачень з дітьми окремо проживаючому батьку [PERSON] , встановлено такі дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись з дітьми: кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року (якщо два дні поспіль, то з проживанням); весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання на території батька; Єврейські свята (якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею на території батька); поїздки за кордон не менше 2 разів на рік за згодою матері дітей. Згідно із пунктом 3 даного розпорядження [PERSON] надано рекомендації не чинити перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дітей. Відповідно до положень ст. 158 СК України дане розпорядження є обов`язковим до виконання, проте воно не виконується, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від його виконання. Водночас за клопотанням [PERSON] та її представника ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року зупинено виконання розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - [PERSON] » №308 від 05.10.2020 року до вирішення спору в суді відповідно до ч. 3 ст. 159 СК України. За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, що вона виконує умови вищезазначених договору та розпорядження. Посилання відповідача у відзиві та в зустрічній позовній заяві на небажання дітей спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи вік дітей та факт їх постійного проживання з матір`ю. За таких обставин небажання дітей спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, не може бути підставою для обмеження [PERSON] у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дітей і спілкуванні з ними. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року справа № 182/8343/19. Крім того, ЄСПЛ у справі «A.V. проти Словенії» (заява №878/13) зазначив, що право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються. Відповідач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що спілкування батька з дітьми суперечить інтересам дітей, має негативний вплив на нормальний розвиток дітей чи перешкоджає розвиткові дітей відповідно до вимог статті 157 СК України. Також відповідач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що батько жорстоко поводився з дітьми та не піклувався про них, що давало б підстави для розлучення дітей з батьком, а також, що право на безперешкодне спілкування батька з дітьми обмежене законом відповідно до вимог статті 153 СК України. Посилання відповідача у відзиві та в зустрічній позовній заяві на нестабільний психоемоційний стан сина [PERSON] , який пов`язаний з домашнім насильством, вчиненим [PERSON] , спростовується копією постанови Київського апеляційного суду від 31.05.2021 року у адміністративній справі №755/14829/20, з якої вбачається, що провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство психологічного характеру) закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення. Інших належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження домашнього насильства [PERSON] відповідач суду не надала, тому такі її доводи є безпідставними. На підтвердження психоемоційного стану сина [PERSON] надала висновок за результатами експериментально-психологічного дослідження Центру нейропсихологічної регуляції та психотерапії від 08.07.2020 року; висновок за даними психологічного обстеження [PERSON] від 20.07.2020 року; висновок експертного дослідження №554/08/2020 за результатами проведення психологічного експертного дослідження від 28.08.2020 року; висновок експертного дослідження від 04.12.2020 року. Суд не може взяти до уваги висновок експертного дослідження №554/08/2020 за результатами проведення психологічного експертного дослідження від 28.08.2020 року, оскільки він спростовується висновком фахівця №1-22/01 від 22 січня 2021 року, з якого вбачається, що висновок від 28.08.2020 року складений з істотними порушеннями методологічних та нормативних вимог. Проведене дослідження є неповним, не враховує вікових особливостей сприйняття дитиною сімейної ситуації. Повністю відсутній аналіз та зіставлення отриманих результатів з літературними даними. Відсутня мотивувальна частина, а відповіді є неповними та подекуди основані на теоретичних даних, без урахування результатів методик. Внаслідок всього вищезазначеного можна сказати, що наданий висновок експериментального дослідження не є обґрунтованим та повним. В мотивувальній частині даного висновку від 22 січня 2021 року фахівець зазначає, що аналіз експертного дослідження від 28.08.2020 року в цілому дозволяє визначити, що експертом досліджувалось відношення дитини не тільки до біологічних матері та батька, а й до третьої особи ( [PERSON] ), що виходить за межі поставлених їй питань, мети дослідження та не містить пояснень необхідності такого роду відхилення. Обставини відношення сина сторін [PERSON] до третьої особи [PERSON] підтверджуються показаннями свідків [PERSON] й [PERSON] та з показань останньої вбачається, що при зустрічі з [PERSON] вона запитала чи спілкується він з татом, а він відповів, що у нього зараз інший тато - [PERSON] . З вищенаведених підстав суд не може взяти до уваги висновок за результатами експериментально-психологічного дослідження Центру нейропсихологічної регуляції та психотерапії від 08.07.2020 року; висновок за даними психологічного обстеження [PERSON] від 20.07.2020 року; та висновок експертного дослідження від 04.12.2020 року, оскільки зазначені висновки не враховують вікових особливостей дитини, не засновані на результатах методик проведення такого дослідження, у них не розкрито аспекти особливостей сприйняття дитиною кожного з батьків. Крім того, як убачається з пунктів 3.2.4, 3.2.6 договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.01.2020 року, який був чинним з 16.01.2020 до 12.04.2023 року, мати зобов`язується інформувати батька про фізичний та психологічний стан здоров`я дітей. Завчасно узгоджувати з батьком всі питання (витрати), що стосуються матеріального забезпечення та утримання дітей (медичне забезпечення, школа, дитячий садок, гуртки, вихователі, дитячі табори, тощо). З урахуванням наведеного, оцінюючи надані відповідачем висновки за результатами проведення психологічного експертного дослідження [PERSON] , суд враховує ту обставину, що [PERSON] , як батько дитини, не був повідомлений відповідачем про зміни в поведінці сина та погіршення його психоемоціонального стану, про доцільність і необхідність звернення до спеціалістів психологів. Суд також враховує ту обставину, що відповідач не надала суду доказів медичних висновків дитячого лікувального закладу про доцільність і необхідність такого звернення до спеціалістів психологів, які не є спеціалістами в галузі медицини. Також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання відповідача у відзиві на те, що [PERSON] чинить психологічний тиск на неї та дітей, що є нічим іншим, як вчиненням домашнього насилля по відношенню до матері дітей та самих дітей з боку [PERSON] , оскільки [PERSON] не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем домашнього насильства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України. За таких обставин, посилання [PERSON] на те, що [PERSON] чинить психологічний тиск на неї та дітей, вчиняє домашнє насилля по відношенню до матері дітей та самих дітей, суд вважає безпідставними. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою вказаної статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із висновком Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10.05.2022 року №202 «Про визначення [PERSON] порядку участі у вихованні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний порядок у часті у вихованні дітей, а саме: перші три місяці II та IV неділя місяця з 13:30 год. до 14:30 год. за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype; в подальшому II та IV неділя місяця з 13:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дітей в присутності їх матері; в подальшому II та IV неділя місяця з 13:00 год. до 17:00 год. без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей (т. ІІІ а.с. 1-14). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей, виходячи з того, що спілкування батька з дітьми за допомогою мобільних додатків є неможливим, що, у свою чергу, встановлено постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, якою суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, відповідач не допускає позивача, як батька, до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків. Отже, суд вважає, що запропонований органом опіки та піклування такий адаптивний період спілкування дітей з батьком, як початок спілкування за допомогою мобільних додатків, призведе не до зближення дітей з батьком, а навпаки, призведе до ще дальшого їх відчуження, враховуючи те, що сама відповідач у відзиві та зустрічній позовній заяві визнала той факт, що син [PERSON] не спілкується з батьком з кінця липня 2020 року. Крім того, орган опіки та піклування, дійшовши такого висновку про спілкування дітей з батьком за допомогою мобільних додатків, не врахував положення частини першої статті 151 СК України, якою передбачено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Також не врахував того, що жоден нормативно-правовий акт в галузі сімейного права не передбачає виховання батьками дітей та спілкування з ними за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype. У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №750/9620/20 Верховний Суд вказав, що створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого періоду перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить, як батько так і мати дитини, а отже, в такому разі поведінка того з батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд враховує пріоритетність інтересів дітей, факт тривалого проживання дітей з матір`ю та їх психологічний стан, та за обставин даної справи дійшов висновку, що згода дітей на їх виховання батьком та спілкування з ним не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та їх інтересів. Суд вважає, що сама лише висловлена дітьми незгода спілкуватися з батьком не може бути безумовною підставою для відмови в позові з огляду на малолітній вік сина [PERSON] , тривалий час проживання дітей з матір`ю, обмеження спілкування з батьком та конфлікт між батьками щодо участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дітьми шляхом встановлення графіку його систематичних побачень з ними, зазначеного у первісній позовній заяві. Разом з цим, суд зазначає, що зустрічний позов в частині позовних вимог про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми не підлягає задоволенню зважаючи на диспозицію частини першої статті 159 СК України, якою передбачено, що з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має право звернутися той із батьків, хто проживає окремо, до того з батьків, з ким проживає дитина, якщо він чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю, яка чинить перешкоди батьку, який проживає окремо, у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, тому вона не вправі звертатися до суду з позовом про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, оскільки стаття статті 159 СК України передбачає вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Отже, у даному випадку [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки її права у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні непорушені. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved