Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 08.03.1990 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була її мама [PERSON] . Випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» доводиться, що за архівними даними бюро технічної інвентаризації право власності на житлове господарство по [ADDRESS] належало [PERSON] , як голові колгоспного двору. Для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] була надана земельна ділянка площею 0,06 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 62,4 кв.м, житловою - 49,2 кв.м, господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 124800 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 12.05.2008 [PERSON] склала заповіт, яким розпорядила позивачці все своє майно, рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, все, на що вона за законом матиме право. Заповіт посвідчений секретарем Поточищенської сільської ради 12.05.2008, зареєстрований в реєстрі за № 224, ніким не скасовувався та не оскаржувався. Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали дочка - позивачка [PERSON] та члени її сім?ї. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 292/2019. 29.07.2021 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний померлій земельний пай. При вивченні правовстановлюючих документів на спадковий будинок нотаріус встановила, що житлове господарство належало колгоспному двору без визначення часток його членів та у зв`язку з цим відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , позивачка [PERSON] , її чоловік [PERSON] та її дочки [PERSON] , [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить належна їй 1/6 частка в колгоспному дворі, на яку позивачка претендує на підставі складеного нею заповіту. [PERSON] теж належала 1/6 частка в колгоспному дворі, яку позивачка має право успадкувати за правом представлення. Згідно свідоцтва про народження дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] », її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] ». [PERSON] є бабусею позивачки - мамою її батька [PERSON] , який помер [INFO] . На час смерті баби [PERSON] позивачка була зареєстрована та проживала разом з нею. Таким чином, позивачка де-факто вступила у право спадкування 1/6 частки, що належала [PERSON] та могла б бути успадкована батьком позивачки, якби він був живим, але де-юре не оформила прав на неї. Спадкодавець [PERSON] склала на користь позивачки заповіт. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини в Городенківську державну нотаріальну контору, успадкувала частину спадкового майна, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору, у зв?язку з чим звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 03.01.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 25.01.2023 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять визнати за кожним з них право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані: [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Виходячи з вимог закону, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав шістьом членам колгоспного двору по 1/6 частині кожному. Відповідачці за зустрічним позовом належала 1/6 частка житлового господарства, як члену колгоспного двору. Також вона успадкує 1/6 частку [PERSON] на підставі заповіту та 1/6 частку [PERSON] за правом представлення. Всього їй належатиме 3/6 (1/2) частки житлового господарства. Відповідно позивачам за зустрічним позовом належить по 1/6 частці кожному. Позивачі за зустрічним позовом не претендують на свої частки у колгоспному дворі, розташованому за вищевказаною адресою, однак для того, щоб офіційно зареєструвати у державного реєстратора свою відмову від права спільної сумісної власності на це майно, повинні спочатку зареєструвати своє право на це майно. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року задоволено заяву позивачки-відповідачки [PERSON] , провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 342/265/23 (провадження № 2-о/342/39/2023) за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Провадження у справі поновлено ухвалою суду від 14 червня 2023 року. Ухвалою суду від 07.06.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.08.2023. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] у заяві, поданій до суду 28.12.2022 разом із позовною заявою, просила судовий розгляд справи проводити без її участі, зазначивши, що позов підтримує. У заяві, поданій до суду 12.06.2023, просила її позов задовольнити. Відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у зустрічному позові просили судовий розгляд справи проводити без їх участі на підставі поданих письмових доказів. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 10568 від 05.08.2022, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 198 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 08.03.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-488, виданою 09.08.2022 Поточищеським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 6 від 07.11.1999, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 07.11.1999 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Копією свідоцтва про шлюб, виданого 11.06.2005 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 3 від 11.06.2005. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с.Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 01.03.1993, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.02.2023 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею проживали і були зареєстровані: невістка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , правнучка [PERSON] , [INFO] , правнучка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-734, виданою 27.12.2022 Поточищенськимстаростинським округом Городенківської міської ради. Факт родинних відносин між позивачкою-відповідачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , як онукою та бабою, підтверджується наступним. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 12 травня 1979 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що дошлюбне прізвище позивачки-відповідачки [PERSON] , 1957 року народження, - « [PERSON] », запис за № 8 від 12.05.1979 в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Із копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 10 липня 1964 р., вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 40 від 14 вересня 1957 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Згідно словника власних імен людей жіноче ім?я «[PERSON]» є похідною формою імені «[PERSON]», що дає суду підстави вважати, що саме [PERSON] є матір`ю позивачки-відповідачки [PERSON] . Батько позивачки-відповідачки [PERSON] помер [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 16 від 10.05.1988, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 р. по справі № 342/265/23 (провадження № 2-о/342/39/2023), що набрало законної сили 26.05.2022, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як сином та матір?ю. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наведеного слідує, що позивачка-відповідачка [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Частина 2 ст.529 ЦК УРСР визначає, що онуки i правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час вiдкриття спадщини немає в живих того з їх батькiв, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порiвну в тiй частцi, яка належала б при спадкоємствi за законом їх померлому родителю. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був би її син - батько позивачки-відповідачки [PERSON] - [PERSON] , однак на час відкриття спадщини його не було в живих. Позивачка-відповідачка [PERSON] , будучи відповідно до ч.2 ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном,однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно баби. Повідомленням завідувача Городенківської державної нотаріальної контори № 37/01-16 від 19 січня 2023 р. та Інформаційною довідкою № 7120883 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.01.2023 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. За заповітом, посвідченим 12.05.2008 секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 224, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46466616 (номер в реєстрі нотаріальних дій 224), що стверджується копією Інформаційної довідки № 69700770 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 23.08.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 88 років у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 від 14.06.2019, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.06.2019 виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею проживали і були зареєстровані: дочка [PERSON] , 1957 р.н., зять [PERSON] , 1958 р.н., внучка [PERSON] , 1983 р.н., правнучка [PERSON] , 2005 р.н., правнучка [PERSON] , 2007 р.н., що стверджується довідкою № 12-642, виданою 11.10.2022 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 292/20219 наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (23.08.2019). Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка-відповідачка, прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 29.07.2021 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно матері. Їй 29.07.2021 державним нотаріусом Городенківської районної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 987, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621683400:06:001:0202, загальною площею 0,7313 га, що розташована на території Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 063493. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 927/02-31 від 07 жовтня 2022 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого була [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 17.08.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1964, 1965, 1975, 1980, 1990 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 26.12.2022 становить 124800 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,06 га, що стверджується довідкою № 12-643, виданою 11.10.2022 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 318985513, сформованої 27.12.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 08.03.1990 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, [PERSON] , позивачці-відповідачці [PERSON] , відповідачам-позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті баби [PERSON] 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак документи на дану частку спадкового майна не оформила. Як спадкоємець за заповітом, позивачка-відповідачка [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлої у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/6 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/6 (1/2) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial