Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна, про застосування наслідків недійсності нікчемності правочину. В обґрунтування позову посилалися на те, що [PERSON] будучи власником 31/100 частин будинку [ADDRESS] намагався продати свою власність. Однак, при зверненні до нотаріуса разом з покупцем, виявилось невідповідність розміру часток будинку у зв`язку з чим укладання договору купівлі-продажу неможливо. Таким чином право позивача на вільне розпорядження своєю власністю є порушеним. [PERSON] є сином та представником за довіреністю [PERSON] , яка в свою чергу є співвласником спірного будинку, розмір частки якої складає 36/100, однак відомості про право власності не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з невідповідністю зазначених у ньому часток. Право власності на 36/100 частин вказаного домоволодіння належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про спадщину за законом отримане нею 17.08.2002, однак реалізувати своє право на розпорядження майном не має можливості. Отже права позивачів порушені з однієї причини/, зайва неіснуюча частка власності в будинку [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на домоволодіння [ADDRESS] належить - 31/100 частина належить [PERSON] ; 31/100 частина належить [PERSON] , разом сума часток складає 62/100 частин, таким чином наявна невідповідність у відомостях про права власності спірного майна. Також у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності на 33/100 частин за [PERSON] . Після отримання відомостей на запит адвоката було встановлено, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] померли. Реєстрація права власності за [PERSON] на 31/100 частин на підставі Свідоцтва про право власності від 10.12.1985 не проводилась. Щодо надання інформації про наявність реєстрації прав власності за [PERSON] на 31/100 частину вказаного будинку було повідомлено, що доступ КП «ДМБТІ» ДМР з 01.01.2013 до стровеного Державного реєстру прав міністерства юстиції України припинений та відповідно повноваження щодо надання інформації про реєстрацію прав власності на нерухоме майно припинились. Тобто в КП «ДМБТІ» ДМР містяться відомості про 100/100 часток спірного будинку. Таким чином, свідоцтво про право власності [PERSON] є штучно створеним та таким, що не існує тому що не існує Рішення виконкому АНД райради народних депутатів №572/7 від 22.11.1985, на підставі якого воно видано. Також, не існує і реєстрації в КП «ДМБТІ» ДМР 10.12.1985, записаної в реєстрову книгу за реєстрованим номером 53, на існування яких посилається нотаріус в Договорі дарування в якості підтвердження права власності [PERSON] . На підставі зазначеного, позивачі вважають, що Договір дарування серія та номер - НАЕ 645697, реєстровий номер 143, виданий 02.03.2015 року приватним нотаріусом Шатковською І.Ю., відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 31/100 частину спірного будинку є нікчемним. Таким чином позивачі просять застосувати наслідки нікчемного правочину - Договору дарування частини житлового будинку (частка 31/100) [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі під 143, шляхом: скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської І.Ю. про право власності, індексний номер 19721595 від 02.03.2015 на нерухоме майно, а саме - частку 31/100 на житловий будинок літ. А-1; прибудова літ. А (1)-1; прибудова літ. А(2)-1, загальною площею 155,1 кв.м., житловою площею 101,8 кв.м.; сарай літ. Б-1; прибудова літ. б-1; сарай літ. В-1; сарай літ. Г-1; сарай літ. Д-1; гараж літ. Е-1; вбиральня літ. Ж; вбиральня літ. З; №104, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на частку 31/100 будинку, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:586926312101; номер запису про право власності/довірчої власності - 8910288, дата реєстрації права власності 02032015 о 15:25:30, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19721595 від 02.03.2015; припинити права власності [PERSON] на частку 31/100 будинку, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586926312101; номер запису про право власності/довірчої власності - 8910288, дата реєстрації права власності 02032015 о 15:25:30, рішення про державну реєстрацію пра та їх обтяжень, індексний номер 19721595 від 02.03.2015 15:33:57 та стягнути з відповідача судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 22.11.2022 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.02.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні позивачі - [PERSON] , [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна у судове засідання не з`явиася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, та підтверджується відповіддю КП «ДМЮТІ» ДМР від 22.09.2022 №7196, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. за реєстровим №4023, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 31.08.2011 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №32037011 [PERSON] належить 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.04.1986, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1079, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 23.04.1986 та записано в реєстрову книгу №327 за реєстрованим №23, [PERSON] належить 31/100 частина в зазначеному домоволодінні. [PERSON] належить 36/100 частин домоволодіння домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.08.2002, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1518, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР 12.09.2002 та записано в реєстрову книгу №327 за реєстраційним №23. Реєстрацію права власності за [PERSON] на 31/100 частин домоволодіння, на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1985 КП «ДМБТІ» ДОР не проводилось. Крім того, у відповіді КП «ДМБТІ» ДМР зазначено, що надання інформації про наявність реєстрації прав власності за [PERSON] на 31/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , згідно наданої ксерокопії договору дарування від 02.03.2015 було повідомлено, що доступ КП «ДМБТІ» ДМР з 01.01.2013 до створеного Державного реєстру прав Міністерством юстиції України припинений та відповідно повноваження щодо надання інформації про реєстрацію прав власності на нерухоме майно припинились. В силу ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Отже, обрання позивачами неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок : «Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (п.п.7.18, 7.21 постанови). Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (п.п.7.22, 7.23 постанови). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed