Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, просив визнати за [PERSON] права приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме 1/5 частки домоволодіння [ADDRESS] , яка складається з частини не роздільної маси в житловому будинку літ.А з прибудовою літ. А1 приміщень (квартира №1 ) загальною площею 43,05 м.2 в тому числі житловою 34,58 м., літньої кухні літ. Л з сараєм літ Л, погребу літ. Н, убиральні літ. Т, воріт літ И2, огорожі літ. И5, що складається 2/5 частини домоволодіння Позовні вимоги мотивує тим, що 17.06.1966 року [PERSON] , одружився із [PERSON] та після укладення шлюбу [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 листопада 1983 року спадкоємцем є [PERSON] , який успадкував -1/5 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером сорок шість, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на побудову, від 22.01.68року. Вказує, що [PERSON] запропонував позивачу викупити 1/5 частки, яку він успадкував після смерті [PERSON] , на що позивач погодився. [PERSON] , яка померла [INFO] - була власником 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.05.1987 р. №1223,. Вказує, що оскільки [PERSON] , є власником 1/5 частки домоволодіння та його мати [PERSON] , здійснювала догляд за [PERSON] , [PERSON] уповноважив [PERSON] прийняти спадщину по закону або по заповіту та оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] та продажі належної частки на праві загальної власності на житловий будинок. 25.12.2012 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка складається з 1/5 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Крім того, власниками житлового будинку по [ADDRESS] є : 9/50 частини житлового будинку - [PERSON] , 21/100 частини житлового будинку, [PERSON] та 21/100 частини житлового будинку - [PERSON] . Позивач зазначає, що добросовісно заволодів 1/5 частки домоволодіння [ADDRESS] , яка складається з 1/2 частини нероздільної маси в житловому будинку літ. А з прибудовою літ. А1 приміщень (квартира №1 ) загальною площею -43,05 м2 в тому числі житловою 34,58 м", літньої кухні літ. Л з сараєм літ. Л,. погребу літ. Н, убиральні літ. Т, воріт літ. И2, огорожі літ. И5, що складається 2/5 частини домоволодіння та безперервно з 2006 року, відкрито проживав та здійснював його покращення, утеплення даної частки житлового будинку, внутрішнє підключення світла до даної частки домоволодіння, сплачував за послуги централізованого водопостачання та водовідведення здійснював заміну лічильника на воду, відкрито користується та продовжує проживати в даній частині житлового будинку а тому за позивачем може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.3 ст.344 ЦК України. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які представником позивача усунуто. 20.10.2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2023року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом вставлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.12.1941 року. Як вбачається із свідоцтва про одруження [PERSON] , [INFO] одружилася з [PERSON] , [INFO] , виданого міськбюро ЗАГС 17.06.1966 року, актовий запис 820 та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 листопада 1983 року, виданого старшим державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тюртюбек О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3820 спадкоємцями після смерті. [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] , В свідоцтві зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з -1/5 (однієї п`ятої) частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером сорок шість, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на побудову, від 22.01.68року Кіровоградським міськкомунвідділом та зареєстрованого в Кіровоградському бюро техінветаризації 22 січня 1968 року за № 7222/24. Домоволодіння складається із двох житлових будинків, дерев. обл., загальною житловою площею 84,51 кв.м.. розташованих на земельній ділянці 1077,7 кв. м.. до яких примикають такі споруди: сараї - Г Е К Л М Н, погріба - Д Н, літні кухні Л В, вбиральні Ж 3, душ С, сараї О П И, замощення І, огородження № та водопровід, номер спадкової справи № 238 та зареєстровано в реєстрі за № 1-1793. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 15.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О.В., [PERSON] купив у [PERSON] 1/5 частки домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. "'АА2аа1а2'" -д/мазан., обкл. 0,5 цегл. та житлового будинку, зазначеного на плані літ. "Бб" - д/мазан., обкл. 0,5., загальною площею 117,18 кв. м., житловою площею 84,31 кв. м., має надвірні будівлі та споруди, що до нього прилягають: погріб (літ. Д), погріб (літ. Н), сарай (літ. Є), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), вбиральня (літ. Ж), сарай (літ. И), сарай (літ. К), літня кухня (літ. Л), сарай ( літ.М), сарай (літ. О), сарай )(літ. П), вбиральня (літ. Т), сарай (літ. л), водопровід (лит. +), замощення (літ. І), огорожа (літ. №4), козирок (літ. кз), ґанок (літ. кр), ґанок (літ. кр.1), вигрібна яма (літ. Ф) огорожа (літ. №5), хвіртка (літ. №3), ворота (літ. №2), ворота (літ. №1), хвіртка (літ. №), колонка питна (літ.++),. розташоване на земельній ділянці згідно даних ОКП "КООБТ1" площею 1085,2 кв. м. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . 25.12.2012 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 1-3416, державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори, [PERSON] , спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 1/5 частки домоволодіння з господарсько - побутовими будівлями в [ADDRESS] належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою 29.05.1987 року за реєстром № 1223, зареєстрованого Кіровоградським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.08.1987 року та записаного в реєстрову книгу за №7222/24. Реєстраційний номер майна : 19237555. Як вбачається з висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ОКП «КООБТІ» від 02.074.2021 року № 20 виданого [PERSON] про те що, на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2011 року № 1382 - 1/5 частина будинку належить [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.05.1987 року № 1223 - 1/5 частина домоволодіння належить [PERSON] , на підставі рішення Третейського суду від 17.05.2008 року - 9/50 частина належать [PERSON] , згідно рішення Кіровоградського районного суду від 03.12.2010 року - 21/100 частина належить [PERSON] , згідно рішення Кіровоградського районного суду від 03.12.2010 року - 21/100 частина належить [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 25 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому, в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Як слідує із роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до правового висновку Великої палати ВС у постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх умов, визначених ч. 1 ст. 344 ЦК України у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. За змістом ч. 1 ст.344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.2018р., по справі № 683/2047/16-ц. Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. До цього висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц. Зазначене тлумачення норм права щодо інституту набувальної давності є усталеним у судовій практиці. У постанові від 06.06.2018 року по справі № 703/6177/15-ц Верховний Суд висловив аналогічну правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В даному випадку власники домоволодіння відомі, які не відмовлялися від свого права власності на належне їм майно, а тому підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 344 ЦК України немає. Окрім того, слід зазначити що володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що річ належить іншій особі. Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу відомо хто є співвласниками домоволодіння. Посилання на той факт, що позивач продовжує постійно проживати у зазначеному домоволодінні, добросовісно, безперервно та відкрито ним користується; доглядає за будинком та утримує його в належному стані, сплачує всі комунальні послуги; проводить поточні та капітальні роботи не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed