Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області 12.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків, які були виправлені в наданий строк. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, не з`явилися, однак звернулися до суду з заявою, якою підтримали заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач не з`явився у судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду не подала, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи від відповідача до суду не надходили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 02.06.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який 12.11.2019 року був розірваний, про що складено відповідний актовий запис №24 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] . В позивача та відповідача є спільні діти: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] . В період проживання однією сім`єю в 2006 р. позивач та відповідач набули спільне майно, а саме: купили недобудований садовий будинок, розташований на території Одеської обл., Лиманського р-н, територія Візирської сільської ради (колишня Любопільська сільська рада) СМ «Южне, СТ «Портовик», вул. Тиха, ділянка №1769; 1770, який добудовували в період проживання в шлюбі. Фактично будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача. Будинок було придбано у [PERSON] в жовтні 2006 року. Колишній голова садового товариства «Портовик» [PERSON] заднім числом, а саме від 05.04.1989 року видав рішення адміністрації та профкому ДП «МТП «Южний», яким було виділено садові ділянки № [NUMBER] ; 1770 [PERSON] для будівництва садового будинку. Довідкою ГО «СТ «Портовик» від 15.03.2023 р. підтверджується, що за адресою: ГО СТ «Портовик», Визирська сільська рада, Лиманського району, Одеської області на вулиці Тихій є ділянки за номерами № [NUMBER] ; 1770. Копією членської книжки садовода №1151 СТ «Портовик» підтверджується, що належать земельні ділянки площею по 0,06 га по [ADDRESS] за номерами №1769; 1770 [PERSON] . Експертним висновком № 03\\12 судово будівельно-технічної експертизи складеного від 30.07.2021 р. судовим експертом Накул Оленою Миколаївною підтверджується, що на земельній ділянці [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: садовий будинок, тамбур, навіс, убиральня, сарай, огорожа, ворота, вимощення, колодязь питний, водопровідна шахта, металеві баки для води; на момент обстеження садовий будинок [ADDRESS] знаходиться в доброму технічному стані; готовність садового будинку, який розташований по [ADDRESS] становить 100 %; вартість садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] станом на 30.07.2021р. становить 389124 грн. Загальна площа будинку складає 94,6 м2 Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що спірний будинок, був побудований та набутий сторонами за час шлюбу, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а отже виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні за позивачем повинно бути визнано право власності на 1/2 його частини. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом чоловіка, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року №6-47цс16. Згідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1.ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. З урахуванням вимог\~ст. 141 ЦПК України\~та задоволення позову, з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 454 грн. та 3500 грн, як 1\\2 частина витрат за сплату послуг виготовлення експертного висновку № 03\\12, витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн., які були підтверджені позивачем документально та в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved