Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 1,02 га., із присвоєним кадастровим номером 2121281800:01:007:008, із вказаним власником [PERSON] (колишня мешканка [ADDRESS] ), що розташована на території Вербовецької сільської ради, Виноградівського району, Закарпатської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І -ЗК №020382 від 01.11.2000 року. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 663. За час свого життя померла заповіту не залишила. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач спадщину після смерті своєї дружини прийняв. Відповідачем по справі є син спадкодавця, який не претендує на спадкове майно. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернулав до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.4.15 та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та в разі відсутності вказаних документів позивачу було рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати за ним право власності спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач про день, час та місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленим своєчасно, у судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та визнання заявлених позивачем позовних вимог. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла дружина позивача -[PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2019 року. Той факт, що [PERSON] , була дружиною [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1980 року. На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] що підтверджується довідкою старости за №83 від 29.03.2023 року. Місцем відкриття спадщини є с.Чорний Потік, Закарпатської області. За час свого життя померла заповіту не залишила. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 1,02 га., із присвоєним кадастровим номером 2121281800:01:007:008, із вказаним власником [PERSON] (колишня мешканка [ADDRESS] ), що розташована на території Вербовецької сільської ради, Виноградівського району, Закарпатської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І -ЗК №020382 від 01.11.2000 року. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 663. Нормативна грошова оцінка земельної частки станом на 13.06.2023 р. становить 31494,06 гривень. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину після смерті своєї дружини прийняв, оскільки вступив у фактичне володіння спадковим майном з моменту відкриття спадщини та проживав із спадкодавцем на час її смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім позивача, спадкоємцем першої черги до спадкового майна є син спадкодавця, відповідач по справі [PERSON] який на спадкове майно не претендує та не заперечує проти визнання права власності на таке за позивачем. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За прийняттям спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. Однак державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Разом з тим, правовстановлюючі документи втрачено, у позивача наявна тільки копія державного акта про право приватної власності на землю. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав позивач змушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Відповідно до положень п.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець за законом після смерті дружини [PERSON] має законне право на визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved