Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.04.2022року звернулася до суду з позовом до Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.О., ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в якому прохала (згідно уточненої позовної заяви) (а.с.88-94): - визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31 січня 2022 року в частині відсторонення [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення; - зобов?язати генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. поновити [PERSON] на роботі на посаді секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 31 січня 2022 року; - стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь [PERSON] середню заробітну плату за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до дати набрання законної сили рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] , що станом на 24.05. 2022 року становить 68246 грн. 55 коп. В обґрунтування позову вказала, що з 22.06.2010 року прийнята на посаду секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Наказом №40 від 31.01.2022 року виданого та підписаного генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, через її незгоду і відмову приймати участь у експериментальному медичному втручанні та клінічних випробуваннях лікарських засобів та препаратів, шляхом проходження примусової вакцинації від так званої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАРS-СоV-2, про що 14.01.2022року вх. №М-29 письмово повідомила відповідача. Повідомленням від 24.02.2022 року № 26 до неї було доведено обставини, в яких викладено попередження про відсторонення від роботи з 31.01.2022року, в разі якщо не буде надано документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань проти такого щеплення. Після ознайомлення з повідомленням відповідача письмово надала заперечення за вх. № М-76 від 24.01.2022. 28.01.2022 року нею було подано заяву, реєстраційний № М-141 через канцелярію відповідачу щодо заборони передачі конфіденційних персональних даних у тому числі медичного характеру. 31.01.2022 року її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, у зв?язку із ненаданням документу про щеплення проти COVID-19, строком до усунення причин такого відсторонення. Копію наказу отримала завдяки виклику нею працівників поліції - представники відповідача перешкоджали ознайомленню нею з наказом. В своєму наказі відповідач посилається на п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» (із змінами), наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 (із змінами внесеними наказом МОЗ № 2664 від 30.11.2021 року) та ст. 46 КЗпП України, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Вважає своє відсторонення від роботи неприпустимим та таким, що порушує її права як громадянина України та працівника, а дії роботодавця незаконними та такими, що порушують низку нормативно-правових актів та Конституцію України. Відповідач поставив її у скрутне становище, оскільки залишив без засобів існування, при цьому вона не може влаштуватися на іншу роботу для забезпечення свого фінансового становища. Крім того, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» щеплення від COVID-19 не встановлено як обов?язкове, а тому відсторонення працівника з підстав ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. Звертає увагу, що на сьогодні не встановлено окремого порядку Законом про відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19. Таким чином, наказ відповідача про відсторонення № 40 від 31.01.2022 року є протиправним і підлягає скасуванню. Оскільки середньомісячна заробітна плата позивача склала 16850 грн. 99коп., що підтверджується довідкою, наданою відповідачем, то відповідно за один робочий день 842 грн. 55коп. Через незаконне відсторонення від роботи, вимушений прогул, станом на 24.05.2022року склав 81 робочий день, а тому борг за час вимушеного прогулу складає 68246грн. 55коп. Заперечення позивача на повідомлення про відсторонення враховані не були, її було відсторонено від посади незаконно, а тому звернулася до суду з позовом. Позивач [PERSON] 04.04.2022року звернулася до суду з позовом до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави під головуванням судді Блажко І.О. від 05.04.2022 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Позивач на виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 05.04.2022 року подала уточнену позовну заяву 06.04.2022 року, в якій пред?явила позовні вимоги до відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в особі генерального директора Олексенка О.С. з аналогічних підстав. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Блажко І.О. від 07.04.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У межах строку визначеного ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Блажко І.О. від 07.04.2022 року, а саме 02.05.2022року від представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. до суду надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позову прохає відмовити у повному обсязі. Вказує, що у своїй діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» керується вимогами чинних нормативно-правових актів та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України. 31 січня 2022 року генеральним директором винесено наказ № 40 «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19». Позивача було відсторонено від роботи з 31 січня 2022 року на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили. Виданню вказаного наказу передувало вручення позивачу повідомлення про відсторонення від роботи в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 № 26 від 24.01.2022року, із зазначенням правових підстав. Із вказаним повідомленням позивачка була ознайомлена під розписку 24.01.2022року. Видаючи оспорюваний наказ, генеральний директор застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 розширено вищевказаний перелік № 2153 та затверджено, що обов?язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 на період дії карантину, встановленого КМУ, підлягають працівники, в тому числі комунальних підприємств, установ та організацій. Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено Постанову КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, згідно якої керівникам підприємств необхідно забезпечити контроль та проведенням обов?язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відсторонення працівників від роботи, обов?язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов?язкових щеплень, взяти до відому порядок оплати праці відповідно до норм законодавства, порядок та строк відсторонення та порядок. Таким чином, відсторонення позивача від роботи грунтувалось на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом та існування правових та фактичних підстав. Генеральний директор ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Зазначила, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача щодо відсторонення позивача від роботи, то і правові підстави для поновлення її права відсутні. Також вказала, що відповідач вважає вимогу позивача про поновлення на роботі на посаді секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 31.01.2022року безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Окрім цього, оскільки позивачем не доведено протиправності дій генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» при винесенні наказу №40 «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», вважають вимоги позивача про стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заробітної плати за період відсторонення безпідставною. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави під головуванням судді Блажко І.О. від 11.05.2022 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Позивач на виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 11.05.2022 року подала уточнену позовну заяву 24.05.2022 року, в якій пред?явила позовні вимоги до відповідачів Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», з аналогічних підстав. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави під головуванням судді Блажко І.О. від 25.05. 2022 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.08.2022 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 25.05.2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02.09.2022 року задоволено заяву про самовідвід судді Блажко І.О. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022 року головуючим суддею визначено Материнко М.О. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Материнко М.О. від 07.09.2022 року справу прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.10.2022 року від представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. 27.10.2022 року від представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивач в уточненій позовній заяві від 24.05.2022року пред?явив позовні вимоги до генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С., як до посадової особи. Водночас жодних позовних вимог до Олексенка О.С. , як до фізичної особи, позовна заява не містить. Враховуючи, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є юридичною особою - самостійним суб?єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги пред?явлені до посадової особи, то саме юридична особа має відповідати за цим позовом. Таким чином, позовні вимоги до генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. є необґрунтованими. Також зазначає, що з 01 березня 2022 року набрав чинності наказ МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який до завершення воєнного стану зупинив дію наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2135, що передбачав відсторонення не щеплених працівників від роботи. Тобто на день звернення позивача до суду із позовом 04.04.2022року предмет спору в частині позовних вимог: «зобов?язати генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. поновити на роботі на посаді секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь [PERSON] середню заробітну плату за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до дати набрання законної сили рішення суду про поновлення на роботі» вже був відсутній у зв?язку із зупиненням з 01.03.2022року наказу генерального директора № 40 від 31 січня 2022 року відповідним наказом генерального директора № 115 від 01 березня 2022 року. Відсторонені особи були допущені до роботи, про що її неодноразово було повідомлено поштовою кореспонденцією простою та з рекомендованим повідомленням, яке позивачка отримала, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу 20.05.2022року. [PERSON] із 01 березня 2022 року була допущена до роботи, проте на роботу не з?явилася, про причини відсутності на роботі не повідомила, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати за січень-жовтень 2022року. Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про скасування наказу про відсторонення і поновлення на роботі та її вирішення напрямку залежить від вирішення вимоги про скасування наказу про відсторонення і поновлення на роботі. Вважають, права позивача як громадянина та працівника з боку відповідача не порушено; жодним чином відповідач не перешкоджає [PERSON] приступити до своїх посадових обов?язків, а навпаки наполегливо повідомляє останній про таку можливість. Натомість позивач добровільно, всупереч власним інтересам поставила себе у скрутне становище та маючи можливість його покращити, не приступила до своїх посадових обов?язків, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави під головуванням судді Материнко М.О. від 08.12.2022 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2023 року відновлено провадження по справі. 10.04.2023 року від представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що у зв?язку із винесенням Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, виникла необхідність надання додаткових пояснень, оскільки зміст вказаної постанови свідчить неоднозначне застосування норм трудового законодавства, яке ґрунтується виключно на індивідуальному підході до конкретного випадку відсторонення працівника. Так, позивач відповідно до пункту 1.3 Посадової інструкції, робоче місце секретаря керівника - це приймальня генерального директора, яка розташована в офісному приміщенні за адресою: м.Полтава, вул. Комарова, 2а, де також розміщуються 249 співробітників ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», що підтверджується довідкою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 14.03.2023 вих. № 02-09/314. Безперечно, така кількість працівників передбачає як прямі, так і не прямі контакти, обмежити які неможливо через постійне перебування в одному приміщенні протягом всього робочого дня, що передбачено Правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3.1). При цьому, будь-які обмеження не сприятимуть виконанню функцій секретаря керівника, визначених пунктом 2.1 Посадової інструкції, які включають забезпечення і обслуговування керівника інформацією, а також створення умов, що забезпечують максимальну ефективність його праці. Зокрема, з метою їх реалізації секретар одержує необхідні керівникові відомості, а також викликає за його дорученням працівників (пункт 2.3 Інструкції), що безперечно свідчить про важливість комунікації та постійної взаємодії з усіма структурними підрозділами підприємства, як передбачено пунктом 7.2 Положення про канцелярію. Отже кожне навмисне обмеження кількості контактів секретаря керівника може привести до негативних наслідків та позначитися на якості виконання безпосередніх обов`язків, які згідно пункту 3.1 Посадової інструкції та пункту 5.1 Положення про канцелярію полягають у забезпеченні керівника інформацією, яку має право запитувати (вимагати) та отримувати від структурних підрозділів підприємства, а також інших організацій. Також особливості виконання обов`язків секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» передбачають безпосереднє перебування на робочому місці, де створено відповідні умови для їх реалізації, що вже само по собі виключає можливість дистанційної організації праці. Також завдання щодо здійснення підготовки до нарад (збирання необхідних матеріалів, повідомлення учасників про час, місце і порядок денний засідання), організацію телефонних переговорів, приймання та передача телефонограм, робота з документальною інформацією, необхідною для керівника, визначені пунктами 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 Посадової інструкції секретаря, неможливо виконати віддалено, оскільки саме перебування на робочому місці, що передбачає пункт 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, є основою своєчасного і якісного виконання обов`язків, задач і вказівок керівника, за яку працівники канцелярії несуть відповідальність (пункти 6.2.1 та 6.2.2 Положення про канцелярію). Будь-яка зміна форми організації праці неминуче негативно відобразиться на якості виконання посадових обов`язків та ускладнить реалізацію поставлених завдань та функцій, визначених Розділами III та IV Положення про канцелярію, особливо враховуючи невизначеність терміну такого встановлення. Пунктами 5.1, 5.2 та 7.2 Положення про канцелярію передбачено, що у межах своїх виробничих обов`язків, канцелярія взаємодіє з усіма відділами та підрозділами підприємства, зокрема, щодо отримання інформації та перевірки ведення діловодства, що в свою чергу, зумовлюється необхідністю своєчасного вирішення нагальних робочих питань, що відповідають основним завданням та функціям відділу. Відповідно до пунктів 2.3, 2.9 та 3.4 Посадової інструкції секретар викликає за дорученням керівника працівників, а також організовує прийом відвідувачів, в тому числі особистий прийом до керівника, що безперечно свідчить про доцільність та ефективність перебування секретаря керівника безпосередньо на робочому місці. Отже, особливості обов`язків виконуваних секретарем керівника вказують на низьку ймовірність відбувати у відрядження, разом з тим, значно розширюють кількість контактних осіб, обмежити які не представляється можливим. Також згідно пункту 2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі. Умови праці, що пов`язані з посадовими обов`язками секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», свідчать про певні ризики, які збільшують імовірність зараження COVID-19. Вказує, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не є виробником продукції, яка використовується населенням, однак діяльність підприємства передбачає безпосередній прийом споживачів. Тому невакцинований працівник несе потенційну загрозу не тільки для всього колективу, але і для відвідувачів. Таким чином, беззастережне застосування правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року неможливе, оскільки у вказаній справі та справі, яка переглядалася, мають місце розбіжності у посадових обов?язках працівників. Таким чином, роботодавець правомірно тимчасово відсторонив позивача від роботи, а обставин, які б давали підстави для висновку про непропорційне втручання в приватне життя [PERSON] , не встановлено. Зважаючи, на позицію Верховного Суду, важливо застосувати індивідуальний підхід, акцентувавши увагу на правах і обов?язках позивача, визначених посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Слід також врахувати, що [PERSON] відмовилася від щеплення та не збиралася його проводити, а тому після попередження про необхідність його проведення, вона була відсторонена правомірно. Крім того, зазначає, що в задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу Олексенка О.С. генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» № 40 від 31.01.2022, в частині її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати за час відсторонення, зобов`язання генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» поновити на посаді секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 31.01.2022 та стягнення середньої плати за кожен день вимушеного прогулу, слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2023року у справі підготовче провадження закрито, та призначено розгляд по суті. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24.07.2023 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито. Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися. До суду представник [PERSON] - адвокат Семеха Д.С. надіслав клопотання про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову прохали задовольнити. Представник відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у судове засідання не з?явилася, до суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийнята на посаду секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 22.06.2010 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та наказом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» № 99 від 22.06.2010 року. (том 1 а.с.95-100). 14.01.2022року [PERSON] , надіслала на ім?я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. заяву, яка надійшла до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 14.01.2022року №М-29 про її незгоду і відмову приймати участь у експериментальному медичному втручанні та клінічних випробуваннях лікарських засобів та препаратів, шляхом проходження примусової вакцинації від так званої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАРS-СоV-2. (том 1 а.с.101-103). 24.01.2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надіслав [PERSON] повідомлення за № 26 «Про відсторонення від роботи в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19». У повідомленні вказано, що з 31 січня 2022 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов?язкове для працівників підприємства. На підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» від 30 листопада 2021 року № 2664 та пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 прохають до 30 січня 2022 року включно надати один з таких документів: -документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; -міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; -довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. Також попереджено [PERSON] , що в разі не надання одного із зазначених документів, 31 січня 2022 року її буде відсторонено від роботи, на підставі ст. 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили. Зазначено, що на час відсторонення з урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата такому працівнику не виплачується. (том 1 а.с.104). 24 січня 2022 року [PERSON] , надіслала на ім?я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. заперечення на повідомлення № 26 від 24.01.2022 року, яке надійшло до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 24.01.2022 за вх. М-76, в яких з посиланням на неможливість застосування п.41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, оскільки він суперечить положенням ст.ст.8, 19, 43, 64 Конституції (неможливість обмеження права на працю в умовах воєнного стану, прохав не відстороняти її від роботи із вказаних у повідомленні № 26 від 24.01.2022 року підстав (том 1 а.с.105-108). 28 січня 2022 року [PERSON] надіслала на ім?я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. заяву, яка отримана ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 28.01.2022року за вх. М-141. У заяві вказала на недопустимість розголошення конфіденційних персональних даних та лікарської таємниці, що передбачено ст. 40 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров?я».(том 1 а.с.112). Наказом генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022року, на підставі ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 (із змінами внесеними наказом МОЗ № 2664 від 30.11.2021), пункту 41-6 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 із змінами, [PERSON] , секретаря керівника, з 31 січня 2022 року відсторонено від роботи на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили (допоки не нададуть документ про щеплення проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 за формою № 028/1, або до закінчення карантину, визначеного Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 із змінами. З урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», оплату праці відстороненим працівникам не проводити (том 1 а.с.110-111). Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується . Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч.1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини). Відповідно до абз.2 ч.4 ст. 4 ЦК України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб. За статтею 1 Закону № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій. Стаття 11 цього Закону визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян. Частиною 1 cт. 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Згідно ч.2 ст. 12 Закону № 1645-ІІІ Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що слідує зі змісту ч.2 ст.12 Закону № 1645-ІІІ. Зі змісту ч.ч.3,4 ст. 12 Закону № 1645-ІІІ У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань, що слідує зі змісту ч.6 ст. 12 Закону № 1645-ІІІ. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі - Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань. Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення). Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій. Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: - на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; - строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану: - фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19; - фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану; - пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану». Зазначене вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» № 4004-XII та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності № 66 від 14.04.1995. Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII). Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб. Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897. Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб. Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції. Положення абз.6 ч.1 ст.7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу». Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19. 11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19. Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211) Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників). Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції. У подальшому з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423, від 25 квітня 2023 № 383 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 червня 2023 року). Вказані постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах. 24 грудня 2020 року МОЗ видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках» (далі - Дорожня карта). Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні. Виконання заходів Дорожньої карти мало на меті досягнення таких цілей: скоротити тягар смертей, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19; скоротити тягар ускладнень для здоров`я, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19. Основним завданням Дорожньої карти протягом 2021-2022 років стало охоплення вакцинацією проти коронавірусної хвороби COVID-19 не менше 50 % населення України. Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп (згідно з наказом МОЗ № 2362 від 27 жовтня 2021 року абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено). У пункті 7.3 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 2361 (2021) від 27 січня 2021 року «Вакцини проти COVID-19: етичні, правові та практичні міркування» Асамблея закликала держави-члени Ради Європи і Європейський Союз інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою, і ніхто не здійснює політичного, соціального чи іншого тиску для того, щоб провести щеплення тим, хто сам цього не бажає; переконатись, що ніхто не зазнає дискримінації за те, що він не був вакцинований через можливі ризики для здоров`я або не бажає вакцинуватися. Вакцинація проти COVID-19 в Україні розпочалася 24 лютого 2021 року вакциною «AstraZeneca». Згодом почали застосовувати інші вакцини: «CoronaVac» (з 13 квітня), «Pfizer» (з 19 квітня), «Moderna» (з 20 липня). За змістом абз.3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення - це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами. Незважаючи на попередньо задекларовану добровільність вакцинації для всіх професійних груп, відповідно до статті 10 Закону № 2801-XII, статті 12 Закону № 1645-ІІІ, пункту 8 Положення про МОЗ та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, 04 жовтня 2021 року МОЗ затвердило Перелік № 2153, який передбачав обов`язкове профілактичне щеплення для окремих категорій працівників проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цього захворювання (вказаний Перелік доповнений наказами МОЗ від 01 та 30 листопада 2021 року № 2393 і № 2664 відповідно). А 27 жовтня 2021 року МОЗ видало наказ № 2362, згідно з яким із Дорожньої карти виключено абзац про добровільність щеплення від COVID-19. Враховуючи ситуацію, яка склалася в Україні, держава вжила певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим. Нагальна необхідність вжиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. При вирішенні спору суд з?ясовує, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Суд вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності переконливих підстав. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що у кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. Судом встановлено, що [PERSON] є працівником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 22.06.2010 року та обіймає посаду секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Таким чином, вона відносився до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 14.01.2022року [PERSON] , надіслала на ім?я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. заяву про неприпустимість примусу до участі в експериментальному втручанні. 24.01.2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надіслало [PERSON] повідомлення за № 26 «Про відсторонення від роботи в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19». Також її попереджено, що в разі не надання одного із зазначених у повідомленні документів, 31 січня 2022 року її буде відсторонено від роботи, на підставі ст. 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили. Із вказаним повідомленням [PERSON] ознайомлена, другий примірник отримала під особистий підпис 24.01.2022 року. 24 січня 2022 року [PERSON] надіслала на ім?я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. заперечення на повідомлення № 26 від 24.01.2022 року, а 28 січня 2022 року - заяву про заборону передачі конфідеційних персональних даних у тому числі медичного характеру. Наказом генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», [PERSON] з 31 січня 2022 року відсторонено від роботи на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили (допоки не нададуть документ про щеплення проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 за формою № 028/1, або до закінчення карантину, визначеного Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 із змінами. З урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», оплату праці відстороненим працівникам не проводити. Зі змісту наказу № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022, не вбачається, що роботодавцем застосовано індивідуальний підхід при вирішення питання про відсторонення [PERSON] від роботи. Так, наказ стосується кола працівників, зазначених у Додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022, в якому [PERSON] значиться під номером п/п 5. У наказі № 40 не надана оцінка виконуваним трудовим обов?язкам позивача, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади секретаря керівника, неможливість організації дистанційної чи надомної роботи. Також у наказі не обгрунтовано нагальної потреби у відстороненні саме [PERSON] від роботи, а також того, що обіймаючи посаду секретаря керівника, вона могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства та споживачів послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Позивача відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 . Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої [PERSON] . Суд вважає, що надані представником відповідача обґрунтування щодо правомірності винесення наказу про відсторонення вже після винесення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 14.12.2022 року № 130/3548/21, про що зазначено і самим представником у додаткових поясненнях від 10.04.2023 року, не спростовують того факту, що індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення [PERSON] від роботи не застосовувався. Зокрема, наказ № 40 від 31.01.2022року не містить посилання на покладені на позивача Посадовою інструкцією обов?язки, порядок їх реалізації, кількість контактів, які передбачають з метою належного виконання своїх обов?язків секретарем керівника, неможливість застосування іншої форми роботи, аніж безпосередньої. Згідно ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31 січня 2022 року в частині відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача, що позов пред?явлений до неналежного відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. , а тому у його задоволенні необхідно відмовити, судом спростовуються, оскільки в остаточній редакції позовні вимоги про визнання наказу незаконним та скасування наказу були пред?явлено до двох відповідачів, зокрема, і до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який є належним відповідачем, а тому з цих підстав у задоволенні позову відмовлено бути не може. Крім того, клопотання щодо закриття провадження по справі з цих підстав було судом вирішено ухвалою від 24.07. 2023 року. Щодо позовних вимог про зобов?язання генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. поновити [PERSON] на роботі суд зазначає наступне. Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану: - фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19; - фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану; - пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану». Зазначене вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Наказом генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 115 від 01.03.2022 року «Про зупинення дії наказу від 31.01.2022 № 40», на підставі наказу МОЗ № 380 від 25.02.2022, яким зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням», зупинено з 01.03.2022 дію наказу № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» до завершення воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року (том 1 а.с.220). 01.03.2022 за вих. № 02-09/347, 31.03.2022 за вих. №08-09/498, 18.05.2022 за вих. № 02-09/770 повідомлено [PERSON] , що наказом МОЗ № 380 від 25.02.2022 зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року; що постановою КМУ № 372 від 26.03.2022 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09 грудня 2020 № 1236» визначено, що п.41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» не застосовується на період воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року; що дію наказу генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. від 31.01.2022 № 40 «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», на підставі якого вона була відсторонена від роботи, призупинено на період воєнного стану та вона має приступити до виконання своїх трудових обов?язків. Вказані повідомлення направлені [PERSON] за адресою: [ADDRESS] простою та рекомендованими листами з повідомленнями про вручення. 20.05.2022року під особистий підпис [PERSON] отримала лист від 18.05.2022року (а.с.221-229). Таким чином, наказ генерального директора № 40 від 31 січня 2022 року № 40 був зупинений відповідним наказом генерального директора № 115 від 01 березня 2022 року. Відсторонені особи були допущені до роботи, про що її неодноразово було повідомлено поштовою кореспонденцією, а тому додаткового поновлення на роботі [PERSON] не потребується. Крім того, суд зазначає, що поновлення на роботі можливе лише у разі незаконного звільнення працівника або переведення його на іншу роботу, що слідує зі змісту ст. 235 КЗпП України. Оскільки відсторонення від роботи не передбачає остаточне припинення попередніх трудових обов?язків працівником, а передбачає лише тимчасове припинення виконання ним трудових обов?язків без позбавлення займання попередньої посади, то вимога про поновлення її на роботі є безпідставною. З огляду на викладене, позовні вимоги про поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до дати набрання законної сили рішення суду про поновлення на роботі, суд виходить з наступного. Частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. Аналогічне визначення заробітної плати викладене у ст. 94 КЗпП України. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Разом з тим, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати. Враховуючи, що суд визнав незаконним та скасував наказ про відсторонення позивача, то за період з 31 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року включно (з 01 березня 2023 року [PERSON] була допущена до роботи) із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 32134,65 грн. (за листопад 2021 року - 14420 грн. 77 коп., за грудень 2021 року - 17713 грн. 38 коп.), середньоденна заробітна плата складає 730 грн. 33 коп., виходячи із 44 відпрацьованих робочих днів за цей період), що підтверджується довідкою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (том 1 а.с.109). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин, середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 31 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року включно (21 робочий день (січень 2022 року - 1 день, лютий 2022 року - 20 днів) х 730 грн. 33 коп. середньоденної заробітної плати) становить 15336 грн. 93 коп. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову доведеність позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 15336 грн. 93 коп. Щодо доводів відповідача щодо відсутності предмету спору в частині позовних вимог про поновлення на роботі, то суд зазначає, що позивач зазначав вказані позовні вимоги похідними від вимог про визнання незаконним наказу про відсторонення та скасування його, а тому суд розглядає вказані вимоги по суті та відмовив у задоволенні вимог про поновлення на роботі за наведених вище підстав, оскільки позивач вважав своє право порушеним на час звернення до суду з позовом та із відстороненням не погоджувався навіть після зупинення дії цього наказу (мав місце спір). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь держави судовий збір у сумі 1 984 грн. 80 коп. за дві задоволені позовні вимоги ( по 992 грн. 40 коп.за кожну вимогу), оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial