Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

11.12.2018 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: - визнати недійсним свідоцтво про право власності № 48 Б-18 від 10.05.2018 на ім`я [PERSON] , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також реєстраційний запис про право власності за таким свідоцтвом; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 26.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] , скасувати рішення державного реєстратора та реєстраційний запис про право власності за вказаним договором; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 14.06.2011 між [PERSON] та [PERSON] , скасувати рішення державного реєстратора та реєстраційний запис про право власності за вказаним договором; - вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.01.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 28.10.2020 праву прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 12.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він був наймачем, зареєстрований та проживавав у квартирі [ADDRESS] з моменту народження. Він набув право на приватизації вказаної квартири. Проте позивач з`ясував, що квартира була приватизована на його ім`я та в подальшому відчужена два рази. Позивач вказує, що він не брав участь ані у приватизації квартири ані у її відчуженні. Рішення органу приватизації щодо квартири не виносилось. Також зазначає, що приблизно 19.10.2018 мав розмову із [PERSON] та повідомляв їй про незаконне отримання нею квартири. Також зазначає, що звертався із заявою про вчинення злочину із цього приводу. На даний час триває досудове розслідування, позивача залучено до кримінального провадження у якості потерпілого. Позивач має право на позов, оскільки має юридичну заінтересованість у користуванні квартирою та її приватизації. В обґрунтування\~відзиву Департамент\~жилавого господарства зазначає, що квартира вибула із комунальної власності за відсутності волі органу приватизації. Разом із тим, позивач не довів того, що він не втратив позивач право користування квартирою, тому позов не підлягає до задоволення. У відповіді\~на відзив\~Департаменту позивач вказує, що він проживав у спірній квартирі доти, доки у ню вселилися сторонні особи та почали чинити йому перешкоди у користуванні нею. В обґрунтування\~відзиву [PERSON] зазначає, що позивачем не надано достовірних доказів підробки оскаржуваного свідоцтва, [PERSON] була добросовісним набувачем квартири, позивачем не вказано які позовні вимоги до яких відповідачів спрямовані. У відповіді\~на відзив\~ [PERSON] \~позивач вказує, що доведеним є факт протиправного заволодіння квартирою без згоди органу приватизації та за паспортом позивача, який йому не належить. Позивач особисто повідомляв [PERSON] про неправомірність набуття нею права на квартиру. В запереченнях на відповідь на відзив [PERSON] наводить доводи, аналогічні наведеним у відзиві. Згідно пояснень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., при посвідченні договору між [PERSON] та [PERSON] було дотримано вимог законодавства, сторони та надані документи не викликали жодних сумнівів. Згідно пояснень Дніпровської міської ради, останнім наймачем спірної квартири визначено позивача. Квартира вибула із комунальної власності за відсутності волі органу приватизації. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, навів обґрунтування, аналогічне позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, навів обґрунтування, аналогічне відзиву. Представник [PERSON] зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем, який сплатив за квартиру грошові кошти. Кримінальне провадження за заявою позивача закрито. Просив відмовити у задоволенні позову. Інші особи в судове засідання не з`явилися. Обставини, встановлені судом. Згідно Інформації від 14.11.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] вчинено наступні записи: 1) від 10.11.2018, на підставі договору купівлі-продажу №5209, від 10.11.2018 за [PERSON] ; 2) від 09.07.2018, на підставі договору купівлі-продажу №947 від 09.07.2018 за [PERSON] ; 3) від 15.06.2018, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 10.05.2018 Департаментом житлового господарства ДМР за [PERSON] . Щодо першого запису, на ухвалу суд нотаріусом, надано копії документів щодо укладення договору купівлі-продажу від 10.11.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Ціна договору визначено сторонами у 437\~830 грн. та вказано, що покупець отримав грошові кошти до підписання договору. У справі містяться правовстановлюючий документ продавця, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у якому міститься запис про реєстрацію права власності за продавцем та відсутні записи про обтяження нерухомого майна, а також довідка №20122 від 09.11.2018 згідно якої у квартирі зареєстровано місце проживання лише продавця. Щодо другого запису то, на ухвалу суду, нотаріусом надано копії документів щодо укладення договору купівлі-продажу від 09.07.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (продавець). Оригінали таких документів містяться в матеріалах кримінального провадження №12018040640002847, які долучено до матеріалів даної справи. Ціна договору визначено сторонами у 119\~619 грн. Серед таких матеріалів наявні зокрема: свідоцтво про право власності на житло від 10.05.2018 реєстраційний №48 Б-18 на [PERSON] , видане Департаментом житлового господарства ДМР на підставі розпорядження від 10.05.2018 №2/48-18; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у якому міститься запис про реєстрацію права власності за продавцем та відсутні записи про обтяження нерухомого майна; довідка про відсутність у квартирі зареєстрованих осіб; паспорт продавця [PERSON] серія [NUMBER] , виданий Бабушкінським РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України Дніпропетровської області 26.03.2013 та картка його платника податків [NUMBER] . Щодо останнього запису, в матеріалах кримінального №12018040640002847 наявні документи, подані для його вчинення, а саме: паспорт [PERSON] серія [NUMBER] , виданий Бабушкінсьтким РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України Дніпропетровської області 26.03.2013 (відмітка про зняття з реєстрації місця проживання за спірною адресою з 04.07.2018) та картка його платника податків [NUMBER] ; свідоцтво про право власності на житло від 10.05.2018 реєстраційний №48 Б-18 на [PERSON] , видане Департаментом житлового господарства ДМР на підставі розпорядження від 10.05.2018 №2/48-18. Згідно відповідей Департаменту житлового господарства ДМР від 05.11.2018 та 14.11.2018 за даними електронної бази, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам квартири [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на квартиру не видавалося, приватизація квартири не проводилася, у книзі реєстрації свідоцтв про право власності під №48Б-18 від 03.09.2018 зареєстровано свідоцтвом про право власності на квартиру за іншою адресою та іншою фізичною особою. На підтвердження порушеного права позивачем долучено копію ордеру на вселення №746 від 02.04.1981 на квартиру [ADDRESS] надано [PERSON] та членам її сім`ї. Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 27.01.2017 переоформлено особові рахунки на вказану квартиру з [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження особи позивачем подано копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 22.05.2009. Згідно відмітки місце проживання позивача зареєстровано 11.06.2008 у квартирі [ADDRESS] . Згідно наданої картки ФОПП ідентифікаційний номер позивача [NUMBER] . Також позивачем долучено квитанції про оплату житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] за період з 01.12.2016 - 18.10.2018. В свою чергу представником [PERSON] надано копію довідки від 09.11.2018 про заборгованість по квартирі перед КП «Теплоенерго» ДМР в сумі 27\~366,70 грн. та її погашення [PERSON] 07.11.2018. За заявою позивача про заволодіння його майном, 07.11.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.356 КК України, №12018040640002847. В межах цього провадження позивача залучено у якості потерпілого. Із матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що воно закрито 10.07.2019. В матеріалах вказаного провадження наявний протокол допиту потерпілого від 20.11.2018 у якому [PERSON] вказує, що 27.01.2017 отримав рішення яким було переоформлено всі необхідні умови договору на себе … згодом, він був вимушений тимчасово проживати за іншою адресою … коли прийшов до квартири 15.10.2018. Допитаний у якості свідка позивач зазначив, що він проживав у квартирі з 1993 року. З початку 2017 року почав збирати документи, погашати борги по квартирі, займався ремонтом, мав намір її приватизувати. Постійно у квартирі не проживав, оскільки часто їзди у відрядження та доглядав за дідом. Зокрема взимку 2018 року почав робити ремонт та проживав деякий час із бабусею, у вересні 2018 року переїхав жити до бабусі та дідуся, у квартиру навідувався. У вересні 2018 року він приїхав до квартири проте не зміг зайти, оскільки було замінено замок. Він викликав слюсарю та зайшов до квартири. Через деякий час замок знову замінили. Він розмовляв із [PERSON] , яка повідомила, що вона купила квартиру. Допитана у якості свідка [PERSON] підтвердила факт розмови позивача та відповідача [PERSON] . Зазначила, що у квартирі проживав позивач та його родина. Після смерті матері позивача у 2016 році квартира була зачинена, позивач іноді до неї навідувався. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~819,20 грн. та 704,80 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~частин 4\~та 5\~ст.5\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»,\~право на\~приватизацію квартир\~(будинків)\~державного житлового\~фонду з\~використанням житлових\~чеків одержують\~громадяни України,\~які постійно\~проживають в\~цих квартирах\~(будинках)\~або перебували\~на обліку\~потребуючих поліпшення\~житлових умов\~до введення\~в дію\~цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За приписами ч.1 ст.4 вказаного закону, житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при\~приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. За приписами п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, громадянин подає до органів приватизації такі документи, зокрема: документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Положеннями\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенція передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується (постанова Верховного суд від 02.05.2023 у справі №522/8398/17). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 в справі №461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. При вирішення справи першочерговим є з`ясування обставини існування порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача. Підчас розгляду справи встановлено що позивач проживав у квартирі до початку 2017 року, після чого проживав за іншою адресою, аж поки 15.10.2018 не встановив, що квартира зайнята іншими особами. Викладене вбачається як з пояснень позивача як потерпілого від 20.11.2018 в межах кримінального провадження, показань свідка [PERSON] , наданих у даній справі. Також цей факт частково визнав позивач, який також допитувався у якості свідка. Звертає на себе увагу також факт, що позивач ні в межах кримінального провадження, ні в межах цивільної справи не вказує на те, що із квартири були винесені чи викрадені його особисті речі. За вказаних обставин встановленою вбачається обставина, що позивач підпадає під ознаки ч.1 ст.71 ЖК України, а отже може вважатися таким, що втратив право на проживання у квартирі. Доводи позивача про намір приватизувати квартиру суд не бере до уваги, адже позивачем не доведено наявності у нього права на приватизацію. Встановлення відсутності порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові. Встановлення інших обставин справи у даному випадку не є потрібним. Разом із тим, суд вбачає доцільним також зазначити наступне. У будь-якому випадку, [PERSON] є добросовісним набувачем квартири, який придбав її за відплатним договором. Жодного обґрунтування та доказів зворотного позивачем не наведено та не надано. У випадку задоволення позову останнього буде позбавлено майна без компенсації витрат на його придбання. В свою чергу, позивач, за умови доведення порушеного права та інтересу, може захищати лише право на безплатне проживання та інтерес до безоплатного набуття майна у власність. За вказаних обставин, задоволення позову покладе на [PERSON] індивідуальний і надмірний тягар та буде суперечити вимозі «справедливого балансу», як необхідній умові для втручання у право власності. При цьому, територіальна громада, яка могла б заявляти віндикаційний позов, із самостійними позовом до суду не зверталася. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат не заявлено.

Outcome: dismissed