Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

13.01.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 19.11.1989 Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького райвиконкому Вінницької області, актовий запис №62. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу діти уже дорослі. Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що у них відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляд на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я фактично розпалась. Протягом досить тривалого часу вони проживають окремо, склалась інша сім`я, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та недоцільним, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.01.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Відповідач у визначений судом строк подала відзив на позов, в якому просила суд не розривати шлюб між нею та позивачем, а також просила зупинити розгляд справи, призначивши строк для примирення їхньому подружжю терміном 6 місяців. Відзив мотивований тим, що відповідач вважає, що їхній з позивачем шлюб ще можна врятувати, сім`я переживає важкий кризовий період, який на її думку може минути. Сторони мають двох дітей, які на даний час уже дорослі. На її глибоке переконання, ті непорозуміння, які стали між нею та позивачем, також можуть вирішитись, а сім`я зберегтися. Тому відповідач має бажання налагодити з чоловіком шлюбні відносини. Ухвалою суду від 17.03.2023 провадження у даній справі було зупинено та призначено тримісячний строк для примирення. Утім, у наданий строк сторони не примирились, тому ухвалою суду від 20.06.203 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 26.07.2023 о 10:30 год. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з позовної заяви, сторони між собою уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , шлюб зареєстровано 19.11.1989 Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовнцького райвиконкому Вінницької області, актовий запис №62 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які на даний час уже дорослі. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, позивач з відповідачем проживають як чужі люди. Спроби налагодити шлюбні відносини, позитивних результатів не дали та навпаки позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейні стосунки із відповідачем він не бажає та дійшов виваженого висновку, що це зробити неможливо. Згідно ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, сторонам надавався строк для примирення, утім сторони так і не примирились, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення дієвих заходів спрямованих на примирення сторін. Утім надано відзив, в якому вказано, що сім`я переживає важкий кризовий період, який на її думку може минути. Однак, позивачем даний відзив на позов було проігноровано і очевидним стало те, що позивач не бажає відновлювати шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намірів зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому він повинен бути розірваний. Суд, вирішуючи питання судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом було встановлено, що у трьох різних частинах позовної заяви вказано різні суми понесених судових витрат. Спочатку мова йде про 768, 40 грн. судового збору та 5000 грн. за надання правової допомоги, при необхідності доставки свідка ще 850 грн., а разом на загальну суму 6 618,40 грн. У іншій частині позовної заяви вказана інша інформація з приводу судових витрат. Оплата правової допомоги адвоката - 3000 грн., судовий збір 1073,60 грн., а разом 4 073,60 грн. Перед датою та підписом у позовній заяві вказана третя сума, яка не відповідає двом попереднім, а саме 4 973,60 грн. Таким чином, судові витрати позивача в частині компенсації йому витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки неконкретизовані та не підтверджені відповідними документами та належними доказами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Згідно договору про надання правової допомоги від 02.01.2023, що міститься серед матеріалів, доданих до позовної заяви у розділі 4.2 «Гонорар адвоката» щодо загальної суми гонорару - будь яка інформація відсутня, графа незаповнена. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таких документів серед матеріалів, доданих до позовної заяви, немає. Що в свою чергу робить неможливим перевірку співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому з огляду на те, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved