Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить: витребувати від відповідача на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] загальною площею 56,3 кв.м. Ухвалою суду від 08 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 23 травня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що у 2004 році будинок [ADDRESS] прийнято до комунальної власності зокрема і спірна квартира [ADDRESS] . Враховуючи, що станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на спірну квартиру не проводилася, а тому така квартира належить до комунальної власності. Однак встановлено, що 07.04.2020 проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі розпорядження від 10.04.2006 №7/4-05. Проте, спірну квартиру у власності громадянам шляхом приватизації не передавали, а розпорядження №7/4-05 видавалося 04.01.2005 на житло за іншою адресою та щодо інших осіб. У подальшому 15.07.2020 за договором про задоволення вимог іпотекодержателя №47 право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, нерухоме майно вибуло із комунальної власності поза волею дійсного власника. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин не явки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин не явки не повідомив. Обставини, встановлені судом. Згідно з інформацією КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 19.01.2022 №669, рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 №l435 будинок [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , прийнято до комунальної власності. За цією ж інформацією, станом на 31.12.2012 реєстрація прав власності на квартиру [ADDRESS] не провадилася. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 07.04.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 56,3 кв.м за [PERSON] . Підставою державної реєстрації зазначено свідоцтво про право власності від 10.04.2006, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. До реєстраційної справи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно долучено електронну копію свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2006 на ім?я [PERSON] із зазначенням як підстави видачі розпорядження від 10.04.2006 №7/4-05. Так, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/12-87 від 10.01.2022 за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] , а розпорядження органу приватизації №7/4-05 видавалося 04.01.2005 щодо права приватної власності на жито за іншою адресою та щодо інших осіб. 15.07.2020 за договором про задоволення вимог іпотекодержателя №47 від 15.07.220 право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] . Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Правилом частини першої\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Цивільним кодексом України\~передбачені засади захисту права власності.\~\~ Зокрема, відповідно до закріпленого у\~статті 387 ЦК України\~правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. Цивільним кодексом України\~передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною\~\~недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК\~України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до положень частини першої\~статті 388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій\~статті 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Відповідно до частини п`ятої\~статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п`ятою\~статті 60 цього Закону\~визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Висновки суду. Вбачається протиправність здійсненої реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , зокрема враховуючи, що розпорядження органу приватизації №7/4-05, на підстав якого видане свідоцтво про право власності [PERSON] , видавалося щодо права приватної власності на житло за іншою адресою та щодо інших осіб. Враховуючи вказане вище рішення міської ради щодо передачі будинку до комунальної власності, та враховуючи факт реєстрації права власності на таке приміщення за відповідачем, наявні підстави для витребування майна в користь позивача. Відповідач, в свою чергу, не скористався правом на подання відзиву, у судове засідання не зявився, доводи викладені в позові не спростував. Повернення у комунальну власність квартири, безпідставно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо витребування спірної квартири від [PERSON] , як останнього набувача, на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (попередня назва - прокуратура Дніпропетровської області), якою понесено судові втрати, підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 6540,65 грн.

Outcome: approved