Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У квітні 2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Схід Фінанс» та [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора та запису про таку реєстрацію (з відкриттям розділу), витребування майна з чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . 26 серпня 2008 року між нею та ПАТ «Платінум Банк» було укладено кредитний договір на отримання коштів у розмірі 54\~000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором [PERSON] було передано в іпотеку ПАТ «Платінум Банк» квартиру [ADDRESS] . 05 вересня 2019 року [PERSON] було отримано витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого позивачка дізналася, що право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за ТОВ «Схід Фінанс». Позивачка вказує, що право власності на спірну квартиру було зареєстроване за відповідачем відповідно до рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Скрипник Софії Олегівни від 04 червня 2019 року за № 47195409, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 31854367 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру [ADDRESS] . 06 лютого 2020 року позивачка отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту якого встановила, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року, реєстровий номер 1592, спірна квартира була відчужена ТОВ «Схід Фінанс» на користь [PERSON] . Позивачка вважає, що були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс», в зв`язку з чим її нерухоме майно вибуло з її власності з порушенням вимог чинного законодавства. Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що рішення державного реєстратора, на підставі якого право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ТОВ «Схід Фінанс», було прийняте з порушенням вимог законодавства та умов договору іпотеки, прийняття цього рішення порушило право власності позивачки на спірну квартиру, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Позивачка переконана, що оскільки право власності на спірну квартиру незаконно перейшло до ТОВ «Схід Фінанс», то відповідно і договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ТОВ «Схід Фінанс» та [PERSON] є недійсним. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд: 1.скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47195409, від 04 червня 2019 року, яким було здійснено державну реєстрацію прав власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Схід Фінанс»; 2.припинити право власності [PERSON] на квартиру загальною площею 45,0 кв. м., житлова площа 26,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 08 червня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. У жовтні 2020 року судом отримано відзив ТОВ «Схід Фінанс» на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки право власності на спірну квартиру ТОВ «Схід Фінанс» набуло на підставі договору іпотеки. За таких обставин вважає, що позовні вимоги стосовно скасування рішення державного реєстратора є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач зазначає, що на час розгляду цієї позовної заяви Міністерство юстиції України наказом від 05 лютого 2020 року № 395/5 скасувало рішення державного реєстратора, яке є предметом позовних вимог. Крім того, ТОВ «Схід Фінанс» подало позов до суду про скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 лютого 2020 року № 395/5 та вважає неможливим розгляд позовних вимог [PERSON] до ухвалення остаточного рішення у справі стосовно скасування вищевказаного наказу Міністерства юстиції України. У жовтні 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому останній зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ТОВ «Схід Фінанс» набуло право власності на законних підставах. Крім того, відповідач вважає себе добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, в зв`язку з чим відсутні підстави для витребування у нього спірної квартири. 28 жовтня 2020 року [PERSON] надала до суду відповідь на відзив ТОВ «Схід Фінанс», в якому наполягала на тому, що право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ТОВ «Схід Фінанс» на підставі рішення державного реєстратора, прийнятого з порушенням норм законодавства, оскільки державним реєстратором не були перевірені всі необхідні документи для вчинення такого роду юридичних дій. Крім того, ТОВ «Схід Фінанс» не мало законних підстав відчужувати на свою користь спірне нерухоме майно, оскільки такі дії суперечили вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У березні 2021 року [PERSON] надала до суду відповідь на відзив [PERSON] ,, в якому посилалася на те, що ТОВ «Схід Фінанс» незаконно набуло право власності на спірну квартиру, а тому не мало законних підстав відчужувати квартиру на користь третіх осіб. В зв`язку з чим вважає, що рішення державного реєстратора є таким, що підлягає скасуванню, а право власності [PERSON] на спірну квартиру припиненню. У квітні 2021 року [PERSON] надав до суду заперечення на відповідь [PERSON] на відзив, в якому наполягає на тому, що спірне нерухоме майно вибуло з власності позивачки на законних підставах. [PERSON] вважає, що державний реєстратор дотримав всіх передбачених законом вимог під час здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс». Крім того, відповідач вважає, що є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для витребування майна у добросовісного набувача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 26 січня 2021 року до суду надійшло клопотання ТОВ «Схід Фінанс» про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2019 року № 47195409, прийнятого державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Скрипник С. О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року заяву ТОВ «Схід Фінанс» задоволено, а провадження у справі закрито в частині позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2019 року № 47195409, прийнятого державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Скрипник С. О. Таким чином, позовна заява розглядається лише в частині вимоги про припинення права власності [PERSON] на квартиру загальною площею 45,0 кв. м., житлова площа 26,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачі ТОВ «»Схід Фінанс», [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Треті особи КП «Агенція адміністративних послуг» та державний реєстратор Скрипник С. О. в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2004 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Рішення про реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] було прийняте 21 грудня 2004 року. 26 серпня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» укладено договір про іпотечний кредит № 2.080800000299, за змістом якого [PERSON] отримала в кредит грошові кошти у розмірі 54\~000,00 дол. США зі строком кредитування на 240 місяців. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» стало ПАТ «Платинум Банк» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. За договором відступлення прав вимоги від 09 січня 2019 року № 342К ПАТ «Платинум Банк» відступило на користь ТОВ «Схід Фінанс» вимоги за кредитними договорами, зокрема, за договором про іпотечний кредит від 26 серпня 2008 року № 2.080800000299 з додатком № 1, додатковим договором від 21 лютого 2014 року до договору про іпотечний кредит від 26 серпня 2008 року № 2.080800000299 з додатком № 1, боржником за якими є [PERSON] . За іншим договором про відступлення права вимоги від 09 січня 2019 року ПАТ «Платинум Банк» відступило на користь ТОВ «Схід Фінанс», зокрема, вимоги за іпотечним договором № 2.080800000299 від 26 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н. Л. за № 970, боржником за яким є [PERSON] . На підставі вищевказаних договорів ТОВ «Схід Фінанс» як новий кредитор направило [PERSON] вимогу про виконання умов зобов`язання з повернення кредитних коштів. 02 квітня 2019 року було проведено оцінку нерухомого майна, яке було предметом іпотечного договору, за змістом якого вартість квартири [ADDRESS] , становить 672\~611 грн. 04 червня 2019 року право власності на спірну квартиру, яка була предметом іпотечного договору, було зареєстроване за ТОВ «Схід Фінанс» на підставі рішення державного реєстратора Скрипник С. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47195409 від 04 червня 2019 року 16:55:44. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року ТОВ «Схід Фінанс» відчужило на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] 17 грудня 2019 року на підставі рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Крапивницької Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50275766 від 17 грудня 2019 року 15:25:31. Наказом Міністерства юстиції України від 05 лютого 2020 року № 395/5 за скаргою [PERSON] скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47195409 від 04 червня 2019 року 16:55:44. ТОВ «Схід Фінанс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 лютого 2020 року № 395/5 та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволений повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва скасовано, а провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог віднесено до цивільної юрисдикції. Постановою Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року залишено без змін постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] вважала, що її право власності на спірну квартиру порушено шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким право власності на квартиру було зареєстроване за ТОВ «Схід Фінанс» та квартиру відчужено потім на користь іншого відповідача [PERSON] . Позивачка вважає, що поновлення її порушеного права можливе за умови скасування оспорюваного рішення про державну реєстрацію та припинення права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в\~порядку, визначеному законом.\~Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічний підхід до врегулювання правовідносин у сфері володіння власністю демонструє цивільне законодавство. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частино першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями частин першої та другої та третьої статті 319 ЦК України передбачено, шо власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~чи необґрунтованість\~активів,\~які перебувають\~у власності,\~не встановлені\~судом. Згідно з положеннями частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так судом встановлено, що позивачка [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно було передане в іпотеку на підставі іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» на забезпечення виконання договору про іпотечний кредит № 2.080800000299, за змістом якого [PERSON] отримала в кредит грошові кошти у розмірі 54\~000,00 дол. США зі строком кредитування на 240 місяців. Право власності на зазначене майно було зареєстроване за новим кредитором за вищевказаними договором про іпотечний кредит та за договором іпотеки ТОВ «Схід Фінанс» та майно в подальшому було відчужене на користь іншого відповідача [PERSON] , шляхом укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог. У частині другій статті\~16 ЦК України законодавець\~визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від\~19 лютого 2009 року\~у справі «Марченко М. В. проти України»,\~заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі. Спірні правовідносини виникли з приводу того,\~що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором новий кредитор ТОВ «Схід Фінанс» звернуло стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за новим кредитором зареєстроване державним реєстратором. Як наслідок, спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки, було відчужене новим власником на користь іншого відповідача у справі [PERSON] . Провадження у справі закрите в частині позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а отже підлягає аналізу позовна вимога про припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру, яку [PERSON] вважає своєю власністю. З матеріалів справи вбачається, що право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно виникло 21 грудня 2004 року з моменту прийняття рішення про реєстрацію права власності. На час розгляду цієї позовної заяви право власності зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Таким чином, порушене цивільне право позивача може бути поновлене шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації\~права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили,\~щодо\~права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).\~Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до\~Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У\~разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.\~Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках\~(частина третя статті 388 ЦК України).\~Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Позивачкою не заявлено вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість заявлено вимогу про припинення права власності [PERSON] на нерухоме майно. Проте, такий спосіб захисту порушеного права не є належним та ефективним, оскільки не спрямований на відновлення порушеного права позивачки на спірну квартиру, власником якої вона себе вважає. Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно. Водночас вимога про припинення права власності відповідача на спірне нерухоме майно не призведе до відновлення порушеного права Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed