Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2021 року\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 70\~000 грн., а відповідач зобов`язався повернути ці грошові кошти у строк до 01 липня 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою від 17 січня 2018 року. Однак, до визначеної сторонами дати відповідач отримані у позику кошти не повернув. В позові зазначено, що розмір боргу відповідача згідно з вказаною розпискою станом на 01 липня 2018 року складав 70 000 грн., розмір трьох відсотків річних за період з 01 липня 2018 року до 30 червня 2021 року 6\~305 грн. 74 коп.; розмір інфляційних втрат за період цей же період 15\~414 грн., а всього 91\~719 грн. 74 коп., тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказаний розмір заборгованості. В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання вказаного договору позики недійсним. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він у період з серпня 2016 року до березня 2018 року неофіційно працював торговим представником фірми «Продмакс». Розписку про, начебто, отримання грошей у позику разом з іншими працівниками фірми він написав саме на вимогу керівника фірми, оскільки торгові представники отримували матеріальні цінності, а тому розписка мала слугувати гарантією їх повернення. Вказував, що грошових коштів ні він, ні інші працівники не отримували. Крім того, після звільнення з роботи розписки йому розписка була повернута і будь-яких претензій керівник фірми не висував. Вважає, що відповідно до статті 640 ЦК України договір позики укладений не був, оскільки гроші за розпискою не передавалися. Позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмового відзиву та будь-яких пояснень по суті зустрічного позову не подав, у своїй позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в суді проти позову [PERSON] заперечили, підтримавши зустрічний позов [PERSON] . [PERSON] , допитаний за його клопотанням у якості свідка, в суді пояснив, що працював у фірмі [PERSON] «Продмакс» торговим представником з кінця 2016 року до початку 2019 року. 17 січня 2018 року він та інші працівники фірми під диктовку написали за певним зразком розписки про отримання коштів в борг від [PERSON] . Це була звичайна практика, розписки зібрав [PERSON] у всіх, кошти при цьому нікому не передавав. При звільненні [PERSON] віддали розписку (як він думав, це був оригінал), він її порвав та викинув. Жодних претензій від керівника не було. Допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, в суді показали, що працювали разом з [PERSON] у фірмі [PERSON] « [PERSON] » та разом з [PERSON] за вказівкою [PERSON] писали розписки про отримання в борг від [PERSON] коштів, як гарантію збереження матеріальних цінностей. Кошти при цьому ніхто з них не отримував. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18\~вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 70\~000 грн. із зобов`язанням повернути вказані кошти до 01 липня 2018 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 17 січня 2018 року (а.с. 36). Факт написання розписки та її зміст сторонами не оспорюється. Умов укладеного договору позики [PERSON] не виконав та борг позивачу-відповідачу не повернув. Суд відхиляє посилання відповідача-позивача на те, що він не отримував коштів від [PERSON] , оскільки встановлено факт укладення договору позики між сторонами і факт невиконання його умов [PERSON] (наявність оригіналу розписки у [PERSON] і неповернення коштів). Показання свідків в частині не передачі коштів є недопустимими доказами та судом до уваги не беруться, адже обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 70\~000 грн., 6305 грн. 74 коп. 3 % річних (за період з 01\~липня 2018 року по 30 червня 2021 року) та 15\~414 грн. інфляційних втрат, підтверджених наданим розрахунком, а всього 91\~719 грн. 74 коп. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача підлягають стягненню: судовий збір в сумі 917 грн. 20 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн., які підтверджується договором від 29 червня 2021 року та актом-приймання передачі виконаних робіт від 30 червня 2021 року. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved