Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] , який діє через свого представника Батуру П.О. , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 453 000,00 грн., а також три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 15 412,59 грн, інфляційні втрати в розмірі 106 328,64 грн, судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 16/21, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошову позику у розмірі 250.000,00 грн, строком до 28.12.2021 без нарахування відсотків, про що власноруч написав розписку. Крім того, 04.02.2022 року позивач надав відповідачу грошову позику у розмірі 250 000,00 грн., строком до 04.04.2022 без нарахування відсотків, згідно договору позики №04/02 від 04.02.2022 року. Позивач виконав умови договору, однак відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув грошову позику в повному обсязі у встановлений строк, а лише частково у розмірі 47 000,00грн. Внаслідок чого, станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики складає 453 000,00 грн. Представник позивача, посилаючись на ст. 625 ЦК України, здійснив нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних в сумі - 15 412,59грн. та інфляційних втрат у сумі - 106 328,64 грн. Ухвалою суду від 31.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 73). В судовому засіданні представник позивача Батура П.О. підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подав та відповідно до положень ч.6 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 16/21, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 250 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику у строк до 28.12.2021 року . Наведене підтверджено договором позики та власноручною розпискою відповідача, оригінали яких оглянуто судом, а копії приєднано до матеріалів справи (а.с. 17,18). Встановлено, що 04.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 04/02, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 250 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику у строк до 04.04.2022 року. Наведене підтверджено договором позики та власноручною розпискою відповідача, оригінали яких оглянуто судом, а копії приєднано до матеріалів справи (а.с. 19, 20). Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що договори позики не передбачали нарахування відсотків. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й оглянуті судом договори та розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Як встановлено судом, [PERSON] повернув борг частково у розмірі 47 000,00 грн, про що стороною позивача надано виписку по картці позивача, а також відповідні квитанції (а.с. 23-46). Також, стороною позивача здійснено нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних в сумі - 15 412,59грн. та інфляційних втрат у сумі - 106 328,64 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановленим є порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення боргу. А також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договорів позики, чи окремих його умов. Отже, заборгованість виникла з вини відповідача. Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо нарахованої позивачем суми інфляційних втрат, то суд не може погодитися з періодом такого нарахування, оскільки позивач нарахував інфляційні збитки станом на 18.04.2022 року, однак згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних Положень Цивільного Кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу за договором позики № 16/21 від 16.12.2021 року та договором позики № 04/02 від 04.02.2022 року в розмірі 453 000,00 грн., а також три відсотки річних в сумі 1191,78 грн. (за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року), інфляційні втрати в розмірі 7302,00 грн (за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року), всього підлягає стягненню 461 493,78 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 80,30 % (461 493,78 х 100 : 574 741,23 ), судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 4615 грн. 17 коп. ( 5747,41 х 80,30 % : 100), а також 536,80 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, 1500,00 грн - витрати з виготовлення звіту про оцінку майна відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач до позовної заяви надав договір №40/ЦС про надання правничої допомоги від 05.04.2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери», в особі керуючого партнера Батури Павла Олександровича та [PERSON] , згідно п. 1 якого клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов'1язання надавати правничу допомогу (а.с. 47). Згідно пункту 3 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № 40/ЦС від 05.04.2023 року сторони домовились, що вартість правничої допомоги за догвоором складає 15 000,00 грн та є фіксованою сумою і не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань. Витрати на правничу допомогу сплачуються клієнтом на підставі встановленого рахунку наступним чином: 7500,00 грн - протягом двох днів з моменту підписання договору; наступні 7500,00 грн - через тридцять днів після підписання договору. Встановлено, що [PERSON] сплатив на рахунок Адвокатського об`єднання «Компаньйон та партнери» 7500,00 грн. що підтверджено платіжною інструкцією № 66 від 10.04.2023 року. Під час розгляду справи доказів про сплату іншої частини коштів (7500,00 грн), передбачених договором про надання правничої допомоги № 40/ЦС від 05.04.2023 до суду не надано. При винесенні рішення, суд керується практикою Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7500,00 грн. як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, які документально підтверджені. Враховуючи наведене та

Outcome: partial