Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

в позові вказано, що «… 27 липня 2001 року між моєю мамою [PERSON] та моїм батьком [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON] [INFO] . Рішенням Рожнятівського районного суд від 8.04.2010 року справа № 2- 19 шлюб між ними було розірвано, дочку [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Згідно рішення суду від 02.04.2012 року по справі № 913/631/2012 на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття з Відповідача стягувалися аліменти в розмірі 1\\4 всіх видів його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму, до досягнення дочкою повноліття, починаючи з 24 лютого 2012 року. На даний час стягнення не відбувається у зв`язку з досягненням дитиною повнолітнього віку, а саме з 18.03.2023 року. Слід зазначити, що я [PERSON] навчаюся на денній формі навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка та проживаю в гуртожитку Львівського національного університету імені Івана Франка, не маю ніякого джерела доходів, а знаходжуся на утриманні матері, яка мене утримує та здійснює оплату за навчання та проживання в гуртожитку. Відповідач є інвалідом 3 групи, отримує пенсію, водночас знаходиться у працездатному віці, а тому зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню дитину - доньку, яка продовжує навчання та потребує допомоги». Тому позивач просила суду присудити стягувати з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] в розмірі 5 000 грн. щомісячно, до закінчення навчання у Львівському національному університеті імені Івана-Франка, або до досягнення двадцяти трьох років. Відповідач подав суду заяву в якій частково визнав позовні вимоги, згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання [PERSON] , однак не згідний із розміром аліментів та просив суд присудити аліменти в сумі 4000 гривень та просив суд розглянути спір без його участі. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суд враховує при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 4000 гривень щомісячно. Разом з цим позивачем не доведено правових підстав для стягнення виключно з відповідача аліментів в сумі, що перевищує 4000 гривень. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial