Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. У прохальній частині позовної заяви, сторона просить стягнути з Державного бюджету України на її користь грошові кошти за завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 1511855 гривень та кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 24600 гривень. Обґрунтовуючи\~заявлені\~вимоги, позивач, вказує, що 14 квітня 2010 року відносно нього порушено кримінальну справу та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 26 квітня 2010 року відносно позивача складено обвинувальний висновок, відповідно до якого [PERSON] 31.12.2009 року о 16.15 год., керуючи автобусом марки ЛАЗ 52523, р.н. [NUMBER] , виконуючи свої функціональні обов`язки по перевезенню пасажирів на вул. Шота Руставелі у м. Львові, грубо порушив вимоги розділу 1 п.1.5, розділу 2 п.2.3. «б», «д», розділу 12 п. 12.1, розділу 13 п. 13.1. ПДР України, створив загрозу для життя і здоров`я громадян та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження. Постановами слідчого СЧ СУ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 14 квітня 2010 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на усе належне йому майно. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2013 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід скасовано. Не погоджуючись з даним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2013 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2018 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України направлено прокурору Львівської місцевої прокуратури №3 для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.10.2019 року вищевказану постанову Галицького районного суду м. Львова скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За наслідками нового розгляду в суді першої інстанції вироком Галицького районного суду м. Львова [PERSON] 14 травня 2021 року визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляцію прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова - без задоволення. Позивач вказує, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, він у період з 14.04.2010 року до 27.10.2022 року незаконно перебував під слідством і судом, що у загальному становить 150 місяців та 13 днів. Таким чином, позивач стверджує, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури йому було завдано значної моральної та матеріальної шкоди, яка полягає у наступному. У зв`язку з явно незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, для надання правової допомоги у кримінальній справі за ч. 2 ст. 286 КК України було укладено договір про надання правової допомоги № 25 від 25.03.2013 року між [PERSON] та АО «Мицик і Партнери». В період з 19.03.2021 року по 23.03.2023 року за надання правової допомоги [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 24 600 грн. Також, позивач вказує, що у зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину йому довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, колегами та в подальшому й військовослужбовцями з якими він проходить службу, яким стало відомо про порушення відносно нього кримінальної справи, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у нього додаткові хвилювання та страждання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка до того була позитивною та склалася впродовж тривалих років. За час незаконного перебування під слідством і судом [PERSON] зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу, внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через абсолютну надуманість обвинувачення. Позивач зазнав значних психічних страждань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання прокуратурою будь-якими засобами визнати його винним значно впливало на його нервову систему та сприяло її істотному розладу. Так, внаслідок порушення кримінальної справи відносно позивача та притягнення його до відповідальності, як обвинуваченого, позивач був змушений звільнитися з посади водія з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1. Окрім цього, позивач не мав можливості знайти роботу у зв`язку з розглядом його справи у судах, з огляду на неможливість отримати довідку про відсутність судимості. Лише зважаючи на військову агресію російської федерації у 2014 році та початок АТО, позивач був прийнятий на військову службу. 13.06.2022 року [PERSON] під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Луганській області, поблизу м. Сєвєродонецьк, отримав поранення, а саме вибухову травму; вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин правого плеча та лівого стегна; вогнепальний перелом правої п`яткової кістки. Незважаючи на те, що позивач впродовж тривалого часу після поранення був змушений пересуватися за допомогою милиць, він був змушений прибувати у судові засідання, що спричиняло позивачу нестерпний фізичний біль та страждання. При цьому, окремі судові засідання відкладалися саме за клопотанням сторони обвинувачення безпосередньо перед судовим засіданням без жодного попередження сторони захисту, яка на той момент вже прибула до суду. Окрім цього, у зв`язку з тривалим розглядом кримінальної справи позивач був змушений звернутися до Європейського суду з прав людини. 10.12.2020 року рішенням ЄСПЛ у справі «Valeriy Anatoliyovych TESLYA against Ukraine and 9 other applications» від 10 грудня 2020 року (заява №38110/19 та 9 інших заяв) встановлено порушеннями національними органами держави України ст. 6 Конвенції, а саме порушення права позивача на розгляд справи упродовж розумного строку. Враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що стягненню на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 1 511 855 грн, що відповідає особі позивача та моральним стражданням, які були завдані йому протягом періоду перебування під слідством та судом. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги просить задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 20 квітня 2023 року від представника Львівської обласної прокуратури надійшла заява про продовження процесуального строку подачі відзиву. 25 квітня 2023 року від представника Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву. На переконання відповідача, у матеріалах справи в недостатній мірі наведені докази для критичної оцінки того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану його здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках та у стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення відносин з оточуючими людьми, а також, суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Також, відповідач вказує, що обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування . Крім цього, представник відповідача вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальній справі. 26 квітня 2023 року від представника позивача Мицика О.В. надійшла відповідь на відзив. Зокрема, спростовуючи доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, представник наголошує на тому, що позивачем належним чином обґрунтовано заявлені вимоги. В судовому засіданні 26 квітня 2023 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі в якості третьої особи Державну казначейську службу України. 23 травня 2023 року від представника Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення, у яких наведено нормативно-правову базу, що регулює спірні правовідносини, а також заначено про те, що третя особа просить врахувати ці пояснення та ухвалити справедливе, законне і обґрунтоване рішення у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мицик О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Львівської обласної прокуратури позов заперечив з мотивів наведених у відзиві. Представники Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд відкладає розгляд справи в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представника третьої особи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, врахувавши пояснення та заперечення учасників справи у процесі її розгляду, суд прийшов до наступних висновків.\~\~ Судом встановлено, що 14 квітня 2010 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 26 квітня 2010 року відносно позивача складено обвинувальний висновок, відповідно до якого [PERSON] 31.12.2009 року о 16.15 год., керуючи автобусом марки ЛАЗ 52523, р.н. [NUMBER] , виконуючи свої функціональні обов`язки по перевезенню пасажирів на вул. Шота Руставелі у м. Львові, грубо порушив вимоги розділу 1 п.1.5, розділу 2 п.2.3. «б», «д», розділу 12 п. 12.1, розділу 13 п. 13.1. ПДР України, створив загрозу для життя і здоров`я громадян та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження. Постановами слідчого СЧ СУ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 14 квітня 2010 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на усе належне йому майно. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2013 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід скасовано. Не погоджуючись з даним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2013 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2018 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України направлено прокурору Львівської місцевої прокуратури №3 для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.10.2019 року вищевказану постанову Галицького районного суду м. Львова скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції. За наслідками нового розгляду в суді першої інстанції вироком Галицького районного суду м. Львова [PERSON] 14 травня 2021 року визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляцію прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова - без задоволення. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що [PERSON] у період з 14.04.2010 року, тобто з дня коли щодо нього була порушена кримінальна справа та вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченого, і до 17.10.2022 року дня набрання законної сили вироком та проголошення ухвали Львівського апеляційного суду про залишення без змін вироку Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, позивач безпідставно притягався до кримінальної відповідальності, підозрювався та обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Галицький районний суд міста Львова. Стосовно [PERSON] не виконано передбаченого статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав, та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак, зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. З аналізу положень статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України,\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7\~ст.1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Згідно пункту четвертого та п`ятого\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~відшкодуванню громадянинові підлягають, зокрема:\~суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; та моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч. 5\~ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до\~\~чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування\~\~під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно мотивами, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9\~постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. \~Крім того, у абзаці 2 п.14 згаданої постанови судам роз`яснено те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. \~З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» встановлено, що у 2023 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 6700 грн. З вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON] у період з 14.04.2010 року і до 27.10.2022 року, безпідставно притягався до кримінальної відповідальності, зокрема підозрювався та обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на момент звернення з даною позовною заявою, розмір відшкодування не може бути меншим 1 007 903, 33 коп = 6700 грн (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) х 150 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 2903,33 грн. (сума моральної шкоди за 13 днів перебування під слідством та судом понад 150 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 х 13). Однак, вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, тобто таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченого. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено (постанова від 12.02.2020 року у справі №295/692/17). Так, при визначенні розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги його доводи про те, що у зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину йому довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, колегами та в подальшому й військовослужбовцями з якими він проходив службу, яким стало відомо про порушення відносно нього кримінальної справи, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у нього додаткові хвилювання і страждання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка до цього була позитивною та склалася впродовж тривалих років. За час незаконного перебування під слідством і судом позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через абсолютну надуманість обвинувачення. Фактично позивач зазнав моральних страждань від демонстрації правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання прокуратурою будь-якими засобами визнати позивача винним значно впливало на його нервову систему та очевидно не сприяло покращенню її функціонування, внаслідок стійкої та тривалої наявності негативних емоцій пов`язаних із безперервним перебування у статусі підозрюваного чи обвинуваченого. Також, не може залишити поза увагою суд доводи позивача про те, що внаслідок порушення кримінальної справи відносно позивача та притягнення його до відповідальності, як обвинуваченого, позивач був змушений звільнитися з посади водія в Львівського комунального автотранспортного підприємства №1. При цьому очевидним є те, що інкримінований позивачу злочин прямо пов`язаний із виконанням ним службових обов`язків водія, а отже в цьому контексті доводи позивача є цілком логічними. Окрім цього, позивач вказує, що він не мав можливості знайти роботу у зв`язку з розглядом його справи в судах, з огляду на неможливість отримати довідку про відсутність судимості. З 19.11.2015 року позивач був призваний під час мобілізації до Збройних Сил України та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. В подальшому, у період з 2017 року по 2019 рік, з 2021 року по даний момент позивачем було укладено контракти для проходження військової служби у Збройних Силах України. 13.06.2022 року [PERSON] під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Луганській області, поблизу м. Сєвєродонецьк отримав поранення, а саме вибухову травму; вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин правого плеча та лівого стегна; вогнепальний перелом правої п`яткової кістки. Незважаючи на те, що позивач впродовж тривалого часу після поранення був змушений пересуватися за допомогою милиць, останній був змушений прибувати в судові засідання, що спричиняло позивачу нестерпний фізичний біль та страждання. Окрім цього, у зв`язку з тривалим розглядом кримінальної справи позивач був змушений звернутися до Європейського суду з прав людини. 10.12.2020 року рішенням ЄСПЛ у справі «Valeriy Anatoliyovych TESLYA against Ukraine and 9 other applications» від 10 грудня 2020 року (заява №38110/19 та 9 інших заяв) встановлено порушеннями національними органами держави України ст. 6 Конвенції, а саме порушення права позивача на розгляд справи упродовж розумного строку. Суд вважає вищенаведені доводи позивача обґрунтованими та такими, що свідчать про необхідність відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі більшому ніж мінімально гарантований законом. При цьому, суд також враховує, що незважаючи на очевидний факт безпідставного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, за наявності судового рішення яким позивача визнано невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину, яке набрало законної сили, представник відповідача Львівської обласної прокуратури наголошує на недоведеності спричинення моральної шкоди позивачу. Крім того, суд відхиляє доводи прокурора про те, що кілька судових засідань у кримінальній справі було відкладено внаслідок неявки саме обвинуваченого позивача у цій справі [PERSON] чи його захисників, адже суду не надано жодного доказу який встановлює неналежне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим чи його захисниками або відсутності поважних причин такої неявки під час кримінального провадження. У будь-якому випадку необхідність явки в судове засідання на розгляд кримінального провадження для позивача є прямим наслідком безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності, адже за відсутності даної обставини такого обов`язку у позивача не було б. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що визначена позивачем сума у розмірі 1511855 грн відповідає моральним стражданням, які були завдані позивачу протягом періоду перебування під слідством та судом, є обґрунтованою та відповідає засадам справедливості. Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України на його користь коштів, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі, суд виходить з наступних доводів та мотивів. Згідно з пунктом 4\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, зокрема сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. Внаслідок закриття кримінального провадження позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає згідно прямої вказівки закону. Аналогічні висновки стосовно стягнення майнової шкоди у розмірі витрат\~громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 452/635/19 (провадження № 61-1369св20). Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Як вбачається з рішення Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 року, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: -надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; -складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; -захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого; -представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Судом встановлено, що у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, для надання правової допомоги у кримінальній справі за його обвинувачення по ч. 2 ст. 286 КК України було укладено договір про надання правової допомоги № 25 від 25.03.2013 року між [PERSON] та АО «Мицик і Партнери». Відповідно до п. 3.1. даного Договору правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується Клієнтом Виконавцю у відповідності до актів виконаних робіт. Згідно п.3.5 Договору, надання Виконавцем Послуг та прийняття їх Замовником підтверджується підписаними Сторонами Актами виконаних робіт. У період з 19.03.2021 року по 23.03.2023 року за надання правової допомоги [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 24 600 грн. В актах виконаних робіт від 16 серпня 2016 року, 16 липня 2020 року, 31 жовтня 2022 року деталізовано, які послуги надавались адвокатом, їх вартість та час, затрачений на їх виконання. Зокрема, загальна кількість часу, відпрацьованого адвокатами АО «Мицик і Партнери» за даним Договором, становить 27,5 год. При цьому, надаючи правову допомогу, адвокатами було складено 8 процесуальних документів та взято участь у 19 судових засіданнях. Внесення коштів за надані послуги підтверджується меморіальними ордерами, зокрема, позивачем 19.03.2021 року було внесено кошти в сумі 14 700 грн та 23.03.2023 року - в сумі 9 900 грн. Суд враховує, що відповідно до п. 3.3 Договору, Гонорари сплачуються Клієнтом після отримання рахунку. При цьому, рахунок для оплати послуг з надання правової допомоги на суму 14 700 грн. було надіслано позивачу 18.03.2021 року, а рахунок для оплати послуг на суму 9 900 грн. надіслано позивачу 20.03.2023 року. Відтак, з урахуванням складності справи, тривалістю надання правової допомоги позивачу та виконаних адвокатами робіт; часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт в ході досудового розслідування та судового розгляду, оформлення документів, обсягом та змістом наданих адвокатом послуг; значенням кримінального провадження та його результату для позивача, суд приходить до висновку, що понесені [PERSON] витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 24600 грн підлягають відшкодуванню у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.13 ч.2\~ст.3 Закону України «Про судовий збір»,\~судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: approved