Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Представник позивача-адвокат Хворост Дарія Михайлівна звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №23443 від 01.12.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, щодо стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором № б/н від 13.07.2016 в сумі 81213,78 грн., стягнути з відповідача усі понесені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 10200,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 55859421 з примусового виконання виконавчого напису № 23443 від 01.12.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з позивача заборгованості в сумі 81213,78 грн. Відповідно до виконавчого напису, стягнення проводиться за період з 13.07.2016 по 17.10.2017, внаслідок невиплати позивачем в строк грошових коштів, отриманих на підставі кредитного договору № б/н від 13.07.2016, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином в безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Крім того нотаріус не вчинив ні одної дії, спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості, виконавчий напис вчинений на розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.07.2016, не має виписки з особового рахунка. Також нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався правовою нормою, яка визнана рішенням суду незаконною та нечинною. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та її представника. Також зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином на офіційну електронну адресу, в тому числі через оголошення на сайті «Судова влада». Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце \~ \~ \~ \~розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання до суду письмових пояснень по справі не скористався. Представник Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, правом на подання до суду письмових пояснень по справі не скористався. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України, - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з копією виконавчого напису №23443 від 01.12.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку Документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», несплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 13.07.2016 заборгованість. Строк, за який провадиться стягнення -461 днів, з 13.07.2016 по 17.10.2017. Сума, що підлягає стягненню, становить 81213,78 грн., в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту 59463,13 грн; - заборгованість за відсотками 17407,14 грн; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00 грн; - заборгованість по штрафам (відсоток суми заборгованості) 3843,51 грн.; Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. 00 копійок (а.с. 15). Виконавчий напис вчинений на розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.07.2016, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 17.10.2017 (а.с. 13-14). Згідно з копіями постанов державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, 22.02.2018 було відкрито виконавче провадження №55859421, щодо виконання виконавчого напису №23443 від 01.12.2017, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., за яким пропонується стягнути з позивача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в розмірі 83013,78 грн. (а.с. 16), а також винесені постанови про арешт коштів боржника від 22.02.2018, 24.02.2021, 13.01.2022, 02.11.2022 (а.с. 17, 21-23) та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.02.2018 (а.с.18). Відповідно до пункту 3 Статуту акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», банк є правонаступником всіх прав і обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав і обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 25-40). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною. В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідачем не було надано доказів того, що ним до нотаріуса були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Більш того, суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено на підставі договору, який був нотаріально посвідченим. З урахуванням визнання судом з 22.02.2017 нечинним пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, видача таких виконавчих написів після 22.07.2017 можлива лише за умови пред`явлення оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду із позовом позивачем був сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн. (квитанція № 32528798800006937243 від 19.05.2023) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 805,20 грн (за квитанцією № 32528798800006937265 від 19.05.2023). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями частини 1 статті 4 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» \~з 1 січня 2023 року встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2684 грн. Отже, за подання до суду заяви про забезпечення позову, сплаті підлягала сума судового збору у розмірі 536, 80 грн. (2684,00 грн. х 0,2). Разом з тим, позивачем сплачено 805,20 грн., тобто на 268,40 грн. більше, ніж встановлено законом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Тож з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сума судового збору за подання позову у розмірі 1073,60 грн. та сума судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн. Щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1,3\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.\~6\~ст.\~137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Позивачем заявлено, що ним понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10200,00 грн., на підтвердження чого доданий Договір про надання правової допомоги від 25.04.2023 № 21, укладений між [PERSON] та адвокатом Хворост Д.М., Детальний опис робіт (наданих послуг) за підписом адвоката Хворост Д.М., Акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 15.05.2023 на суму 10200,00 грн., квитанція від 15.05.2023 про сплату [PERSON] адвокату Хворост Д.М. послуг за надання правової допомоги за Договором № 21 від 25.04.2023 у розмірі 10200,00грн., ордер серії ВІ № 1143881, виданий 15.05.2023, копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1932 на ім`я [PERSON] . Загальне правило розподілу судових витрат визначене вч. 2 ст. 141 ЦПК України. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. ч. 5, 6, 9\~ст. 141 ЦПК України. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Із встановлених судом обставин справи вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені до стягнення позивачем, пов`язані з розглядом справи в суді, є обґрунтованими, тобто підтвердженими належними доказами. Тому, суд дійшов висновку про те, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 10 200,00 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved