Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна»звернувся до суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивував тим, що 12.08.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4606021 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн, строк кредиту 30 днів, процентна ставка становить 1,90 % в день. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, 11.09.2021 року належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала у зв`язку з чим кредитний договір було пролонговано а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. 22.09.2021 року [PERSON] здійснила часткову оплату процентів на рахунок кредитора в сумі 1001,00 грн, 27.09.2021 року на суму 1450,00 грн., надалі відповідач оплати не здійснювала. 25.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, про що було повідомлено відповідача. Станом на час звернення до суду заборгованість [PERSON] за кредитним договором не сплачена і складає 20 000,00 грн - тіло кредиту та 43 149,00 грн - нараховані проценти, всього 63 149,00 грн. Після придбання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань.Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» вказану заборгованість та судові витрати. Заявою про збільшення позовних вимог, яка надійшла на адресу суду 13.04.2023 року, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 83390,41 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: 13 березня 2022 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, а також зобов`язань є договори та інші правочини, що передбачено ст. 11, 626 ЦК України. Положеннями ст. 509 ч.1 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як визначено Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ІТС товариства - (п. 5.11), кредитний договір зі споживачем укладається в електронній формі за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт або мобільний додаток. Так, судом встановлено, що відповідач звернулася до ТОВ «АВЕНТУС Україна» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала кредитний договір № 4606021 від 12.08.2021 року, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до договору), паспорт споживчого кредиту від 12.08.2021 року, в електронній формі за допомогою ІТС товариства. Як було погоджено сторонами, [PERSON] отримала від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредит в сумі 20000,00 грн строком на 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90 % на день, знижена процентна ставка 1,805 % на день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення складає: за стандартною ставкою 31400,00 грн, за зниженою ставкою 30830,00 грн. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем (п. 2.1. договору). Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без погодження з Умовами та правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти у додаток неможливо, як і неможливо користуватись карткою без входу у додаток. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток. Відповідач користувався карткою, отже увійшла у застосунок банку шляхом попереднього погодження з Умовами та правилами, Тарифом Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, адже лише таким чином можливе подальше розпорядження рахунком та проведення банківських операцій. Тому, укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі відповідача. Можливість укладення договору таким способом підтвердив і Верховний суд у своїй постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19. Окрім цього, в матеріалах справи наявний розширений розрахунок заборгованості (а.с. 24), а доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Дана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження N0 61-40036св18. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст. 642 ЦК України- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. У силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, 11.09.2021 року належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала у зв`язку з чим кредитний договір було пролонговано а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. 22.09.2021 року [PERSON] здійснила часткову оплату процентів на рахунок кредитора в сумі 1001,00 грн, 27.09.2021 року на суму 1450,00 грн., надалі відповідач оплати не здійснювала. У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 25.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги в тому числі й за кредитним договором № 4606021 від 12.08.2021 року, про що було повідомлено відповідача. Станом на час звернення до суду заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором не сплачена і складає 20 000,00 грн - тіло кредиту та 43 149,00 грн - нараховані проценти, всього 63 149,00 грн. Після придбання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 4606021 від 12.08.2021 року, розрахунку заборгованості, викладеному в заяві про збільшення позивних вимог вбачається, що у відповідача, в результаті невиконання умов договору, утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 83390,41 грн, яка складається з боргу за кредитним договором в сумі 63149,00 грн, з яких сума кредиту - 20000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 43149,00 грн, суми інфляційних втрат - 17744,86 грн, суми 3 % річних - 2496,55 грн. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконувала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Профіт Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що суду надано достатньо доказів укладення між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС Україна» кредитного договору № 4606021 від 14.02.2021 року та укладення 25.05.2022 року між позивачем та первісним кредитором договору факторингу № 25-05/2022, наявності у [PERSON] невиконаних зобов`язань за кредитним договором, зважаючи на те, що позивач, внаслідок відступлення права вимоги, отримав право вимоги до відповідача, і з урахуванням того, що відповідачем заборгованість за договорами у добровільному порядку не сплачена, то вона підлягає стягненню у судовому порядку, а отже, позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» та адвокатом Крюковою М.В. було укладено Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022 року, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги в суді. Як вбачається зі звіту про надання правової допомоги від 28.02.2023 року, рахунку на оплату по замовленню № 144/28/02 від 28.02.2023 року, платіжного доручення № 342 від 28.02.2023 року, в межах розгляду даної справи позивачу було надано правничі послуги загальною вартістю 8000 грн., з яких: збір та аналіз доказів і документів, складення позовної заяви та подання її в інтересах клієнта. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2684,00 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved