Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

02 березня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12 лютого 2019 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50017013, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 370 852, 00 грн. строком на 60 місяців з процентною ставкою - 22,99 %. Цільовим призначенням кредиту було придбання автомобіля Volkswagen Polo, 2018 року випуску. 13 лютого 2019 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено договір застави згаданого транспортного засобу, за умовами якого [PERSON] передав у заставу позивачу даний автомобіль з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань. З дати отримання кредиту і до березня 2022 року позичальник вчасно здійснював оплату платежів за кредитним договором, однак, з березня 2022 року перестав здійснювати платежі, чим порушив свої зобов`язання. Наразі заборгованість позивача становить 203 033,57 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору - 9 998,98 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 23 500,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 березня 2023 року цивільну справу № 753/519/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справа передана судді 6 березня 2023 року. 16 квітня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 26 квітня 2023 року. 10 квітня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивачем не надано належного розрахунку суми позовних вимог, а той що долучений до позовної заяви не є належним, оскільки з нього не зрозуміло, яким чином виникла заборгованість, у визначеному позивачем розмірі, у відповідача. Крім того, зазначив, що відповідач не отримував вимоги від позивача про дострокове погашення кредиту, наявна в матеріалах справи вимога підтверджує лише факт надсилання її, а не отримання відповідачем. Також зазначив, що відповідачем було здійснено проплати на загальну суму 33000 грн у лютому та березні 2023 року, проте позивач безпідставно не врахував їх. 24 квітня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представником позивача зазначено, що до позовної заяви долучено належний розрахунок суми заборгованості, якій складений відповідно до умов кредитних договорів та графіку погашення кредиту, а також виставлених рахунків відповідачу. Також вказав, що до позовної заяви долучалась виписка по рахунку відповідача, яка є належним та допустимим доказом у справі. У позовній заяві чітко зазначено, що відсотки за користування кредитом стягується за період з 16 березня 2022 по 31 серпня 2022 року. Також зауважив, що вимога про дострокове погашення кредиту надсилалась відповідачу за адресою, яка була ним зазначена у кредитному договорі та не була отримана відповідачем з його власного бажання та обраного способу поведінки. При цьому зауважив, що умовами кредитного договору сторони погодили, що якщо з будь-яких причин позичальником вимога не отримана, 30-ти денний строк на повернення кредитних коштів відраховується з дати відправлення вимоги. 26 квітня 2023 року судове засідання у справі було відкладено на 21 червня 2023 року за клопотанням представника відповідача для надання часу на ознайомлення із відповіддю на відзив. 21 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 121901,04 грн. 21 червня 2023 року у розгляді справи було оголошено перерву до 17 липня 2023 року за клопотанням представника відповідача для надання можливості ознайомитись із заявою про зменшення позовних вимог, яка була надіслана суду представником позивача у день судового засідання. У судовому засіданні 17 липня 2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Зазначив, що до позовної заяви надано достатньо належних доказів на обґрунтування заявлених вимог, а у відповіді на відзив викладені ґрунтовні заперечення проти доводів відповідача. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених вище. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, проаналізувавши надані у справі докази, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Атлант-М», продавцем, з однієї сторони та [PERSON] , покупцем, з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу №1183835/2019 автомобіля 2018 року випуску, марки «Volkswagen», моделі Polo_Sedan [NUMBER] за ціною 463 565 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, що складає 77260 грн. 83 коп. Покупець зобов`язався перерахувати продавцю передоплату у розмірі 92713 грн. готівкою в касу продавця або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. За умовами п.2.2.2 договору покупець сплачує в строк не пізніше 2 робочих днів з дати отримання кредитних коштів у ТОВ «Порше Мобіліті» доплату в розмірі 370852 грн, але в будь-якому випадку не пізніше 5 днів з дати укладення договору ( а.с. 40-43). 12 лютого 2019 року між ТОВ «Порше Мобіліті», з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони було укладено кредитний договір № 50017013, відповідно до якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в розмірі 370 852 грн. із змінюваною процентною ставкою 22,99% на придбання автомобіля марки VW модель Polo Sedan Comfortline, кузов № [NUMBER] , 2018 року випуску з першим внеском власних коштів в розмірі 92 713 грн. за ціною, визначеною дилером в розмірі 463 565 грн. Крім того, умовами договору було визначено, що сума додаткового кредиту становить 85110,47 грн ( а.с. 18-19). Також 12 лютого 2019 року сторонами було підписано Загальні умови кредитування як додаток до кредитного договору від 12 лютого 2019 року № 50017013 (а.с. 21-35). Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору позивач зобов`язувався надати позичальнику також додатковий кредит на страхування майна. Пунктом 11.2 сторони визначили, що цільовим призначенням додаткового кредиту є сплата страхових платежів відповідно до договору страхування відповідного виду, укладеного позичальником на виконання умов кредитного договору. Сума додаткового кредиту дорівнює сумі страхових платежів, які має сплатити позичальник відповідно до договору страхування за весь час, що залишився до припинення кредитного договору. 14 лютого 2019 року позивач перерахував на банківський рахунок ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М» кошти в розмірі 370852 грн, виконавши зі свого боку зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до додатку до кредитного договору № 50017013 сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, в якому визначено щомісячні дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, щомісячний розмір погашення суми кредиту, щомісячний розмір процентів за користування кредитом, а також щомісячний розмір погашення сум додаткового кредиту та щомісячні суми процентів за додатковим кредитом. ( а.с. 36-39). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] відповідач набув право власності на автомобіль VW Polo, рік випуску 2018 року, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 89). 13 лютого 2019 між ТОВ «Порше Мобіліті», застоводержателем, з однієї сторони та між [PERSON] , заставодавцем, з другої сторони було укладено договір застави транспортного засобу автомобіля 2018 року випуску, марки «Volkswagen», моделі Polo Sedan [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Вартість предмета застави визначено в розмірі 463 565 грн. за домовленістю сторін.( а.с. 44-47). 12 лютого 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] підписано договір добровільного страхування (вигодонабувач ТОВ «Порше Мобіліті»), відповідно до якого страхова сума на момент укладання договору 463565 грн (а.с. 53-59). Відповідно до умов кредитного договору та пункту 5.6. загальних умов позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та/або здійснювати від мені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, укладеними компанією відповідно до цього пункту кредитного договору або укладеним позичальником на користь страхової компанії. Позичальник не пізніше 5 календарних днів після направлення компанією (ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ») відповідного повідомлення компенсує компанії витрати, понесені нею у зв`язку із виконанням цього доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, у порядку, передбаченому п. 1.8 цих Загальних умов Якщо Позичальник в порушення пункту 5.5 цих загальних умов не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір 1) укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими загальними умовами кредитування, або 2) здійснить від імені позичальника сплату страхових платежів на користь страхової компанії відповідно до діючого договору страхування, що було укладено між позичальником та страховою компанією (п. 5.6 Загальних умов). Відповідно до підпункту 18.2. договору страхування не сплата страхувальником страхових платежів у встановлені строки є підставою для припинення договору страхування та у сторін не виникатимуть будь-які зобов`язання за таким договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи позивач на підставі пункту 5.6 Загальних умов здійснював виплати на користь страхової компанії страхових платежів та надсилав відповідачеві вимоги про компенсацію. Страхова компанія виставила рахунок ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на оплату від 01.08.2022 на суму 1 773,14 грн без ПДВ у складі зведеного рахунку на загальну суму 4 614,74 грн, рахунок на оплату від 01.09.2022 на суму 1 773,14 гри без ПДВ у складі зведеного рахунку на загальну суму 13 752,39 грн та рахунок на оплату від 01.10.2022 на суму 1 773,14 грн без ПДВ у складі зведеного рахунку на загальну суму 15 125,30 грн. ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» сплатило по рахунку від 01.08.2022 на загальну суму 4 614,74 грн, що підтверджується дебетовим повідомленням № 0051004416, сплатило по рахунку від 01.09.2022 на загальну суму 13 752,39 грн, що підтверджується дебетовим повідомленням № 0051004474. Також ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТ- сплатило рахунку від 01.10.2022 на загальну суму 15125,30 грн, що підтверджується дебетовим повідомленням № 0051004530. Для відшкодування вказаних витрат позивач надіслав відповідачу рахунок № 00500274 від 8 серпня 2022 року на суму 2127,77 грн з ПДВ, рахунок № 00501572 від 5 вересня 2022 року на суму 2172,77 грн з ПДВ та рахунок № 00502859 від 13 жовтня 2022 року на суму 2127,77 грн з ПДВ з призначенням платежу «відшкодування страхових платежів згідно пункту 5.6 загальних умов кредитування». Представником відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов не заперечувався та не спростовувався обов`язок відповідача щодо сплати страхових платежів, на умовах відповідного договору та з урахуванням положень загальних умов кредитування. Відповідно до п.6.3, п.9.1, п.9.3 додатку до кредитного договору № 50017013 від 12 лютого 2018 «Загальні умови кредитування», у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором компанія може вживати необхідних заходів для забезпечення прав компанії в тому числі, але не виключно направляти повідомлення іншим чином контактувати з позичальником. У разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту позичальник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Компанія має право направити позичальнику перший лист щодо сплати штрафу у розмірі 250 грн. за кожен випадок порушення, якщо позичальник протягом 7 календарних днів після направлення листа продовжує порушувати статі Договору 5.1,5.2,5.3,5.4 компанія має право направити другий лист, штраф за порушення статей складатиме 300 гривень. Якщо позичальник у строк, що становить 7 днів після направлення другого листа продовжує порушувати вказані статті, компанія має право направити третій лист, штраф складатиме 350 гривень. Позичальник зобов`язується сплатити штрафи протягом строку відповідно до кредитного договору. 22 липня 2022 року позивачем, у зв`язку з неналежним виконання позичальником (відповідачем) умов кредитного договору від 12 лютого 2019 року, було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що разом станом на поточну дату складає 216616,78 грн, з яких: 151752,09 грн дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, 64864,69 грн несплачені чергові платежі. Крім того, у вказаній вимозі зазначено, що разом з цією вимогою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна буде зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави, з урахуванням укладеного між товариством та позичальником договору застави транспортного засобу (а.с. 61-62). Така вимога була надіслана відповідачу на адресу: [ADDRESS] 1 серпня 2022 року, що підтверджується описом вкладення (а.с. 60) та не була отримання ним, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта», де зазначено, що не вручено «за закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с. 66-68). Звертаючись із позовом до суду, позивач вказав, що відповідачем не своєчасно виконувались умови кредитного договору, не вносились платежі згідно узгодженого Графіку, у відповідь на вимоги про дострокове повернення кредиту кошти товариству не були повернуті, а тому він просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 121901,04 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) та у погашення вказаної суми заборгованості звернути стягнення на автомобіль Volkswagen, модель Polo sedan Comfortline, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 395 куб.см., рік випуску 2018, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до пункту 3.2 Умов кредитування, сторони погодили, що компанія має право визначити термін повернення кредиту таким, що настав у випадку, зокрема порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць. Згідно із пунктом 3.3 відповідач зобов`язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (фізичною особою) та протягом 5 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів та не спростовано представником відповідача, [PERSON] рахунок за 1 березня 2022 року частково сплатив 12 грудня 2022 року в розмірі 9806,58 грн, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості згідно черговості, визначеної пунктом 1.8 Загальних умов та рахунок за 1 квітня 2022 року сплатив 12 грудня 2022 року на суму 1812,68 грн, яку було зараховано в рахунок погашення заборгованості згідно черговості, визначеної пунктом 1.8 Загальних умов (а.с. 17). З огляду на вказане, звертаючись у березні 2023 року до суду, позивач просив стягнути з відповідача борг в розмірі 203033,57 грн, з яких 27304 грн - частина кредиту згідно графіку погашення кредиту за період з 16 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року; 12179,71 грн - нараховані проценти на частину кредиту за період з 16 березня по 31 серпня 2022 року; 5319,42 грн частина додаткового кредиту згідно графіку погашення кредиту за період з 16 березня по 31 серпня 2022 року; 95,04 грн нараховані проценти на частину додаткового кредиту за період з 16 березня по 31 серпня 2022 року; 151752,09 грн дострокове повернення суми кредиту та 6383,31 грн відшкодування страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов. При цьому, зважаючи на долучені до відзиву відповідачем платіжні доручення на загальну суму 33000 грн, а також з огляду на здійсненні ним проплати у період з 28 квітня по 17 червня 2023 року на загальну суму 48132,53 грн, позивачем вказані кошти були зараховані на погашення заборгованості згідно черговості, визначено пунктом 1.8 Загальних умов та у заяві про зменшення позовних вимог зазначено, що станом на 21 червня 2023 року сума боргу відповідача перед позивачем становить 121901,04 грн (а.с. 160-161). Суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежного розрахунку заборгованості та відсутності чіткого визначення з яких сум така заборгованість складається, з огляду на те, що до позовної заяви був долучений розрахунок та рахунки -фактури, в яких чітко було прописано суми та їх призначення (погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, погашення суми додаткового кредиту, проценти за користування додатковим кредитом) та вказані суми співпадають із сумами, визначеними у графіку платежів, який був без будь-яких зауважень та заперечень підписаний відповідачем. При цьому наданий розрахунок до позовної заяви, враховував здійсненні відповідачем проплати 12 грудня 2022 року. Крім того, позивачем до позову та до заяви про зменшення позовних вимог надано зведену облікову виписку по кредитному договору відповідача, підписану директором товариства, в якій визначено номер рахунку, дату рахунку, термін сплати, суму рахунку, призначення платежу, дата отримання коштів, сума отриманих коштів та сума боргу. Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивач на власний розсуд зарахував суми, внесені відповідачем на сплату заборгованості, оскільки, як вбачається з копій платіжних доручень, долучених до відзиву, у призначені платежу відповідачем вказано лише номер, дату договору та місяць, за який вносить сума, при цьому не зазначено конкретно за що сплачує позивальник (сума кредиту/проценти чи додатковий кредит/проценти, чи страхові платежі), а тому позивач правомірно зараховував такі надходження з урахування пункту 1.8 Загальних умов. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору № 50017013 від 12 лютого 2019 року, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду. Згідно вимог статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, підписавши кредитний договір № 50017013 від 12 лютого 2019 року, позивач вступив в договірні відносини з відповідачем. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов`язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов`язань. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що позивачем не було дотримано обов`язкового порядку направлення повідомлення щодо необхідності достроково повернути суму кредиту, що є підставою для відмови у задоволенні позову, з урахуванням такого. Як зазначалось вище, позивачем 22 липня 2022 року позивачем, у зв`язку з неналежним виконання позичальником (відповідачем) умов кредитного договору від 12 лютого 2019 року, було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що разом станом на поточну дату складає 216616,78 грн, з яких: 151752,09 грн дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, 64864,69 грн несплачені чергові платежі. Така вимога була надіслана відповідачу на адресу: [ADDRESS] 1 серпня 2022 року, що підтверджується описом вкладення (а.с. 60) та не була отримання ним, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта», де зазначено, що не вручено «за закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с. 66-68). При цьому, посилання представника відповідача на частину 10 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в якому зазначено, що строк дострокового повернення рахується саме з дати отримання повідомлення, є недоречним, оскільки статті 11 вказаного Закону не містить частини 10 ані в редакції станом на день укладання договору (12 лютого 2019 року), ані в редакції станом на день надсилання повідомлення позичальнику, а була чинною до 10 червня 2017 року. Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 607/11516/18, з огляду на те, що правовідносини у цій справі не тотожні правовідносинам у вказаній справі (іпотека та застава рухомого майна). Звернення Товариства із заявою про дострокове стягнення кредиту, в даному випадку шляхом направлення вимоги про дострокове повернення заборгованості, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. За збігом місячного строку, встановленого у вимозі, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а саме з 31 серпня 2022 року. Отже, у зв`язку з порушенням позичальником виконання зобов`язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору використав право вимагати дострокового стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на викладене вище, зважаючи на те, що відповідачем не спростовані доводи позивача щодо розміру заборгованості, а також з урахуванням того, що відповідач після звернення із позовом до суду продовжував перераховувати кошти позивачу на погашення кредиту, тобто визнавав наявність у нього такого зобов`язання та наявність заборгованості, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу з відповідача у загальному розмірі 121901,04 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частинами першою, другою статті 590 ЦК України). З урахуванням того, що відповідач порушив умови кредитного договору, вимогу про дострокове повернення кредитних коштів не задовольнив, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Судом встановлено, що 17 листопада 2022 року позивачем зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом № 81297435 від 17 листопада 2022 року, яким підтверджується відсутність інших обтяжувачів предмета застави (а.с. 63). У вимозі про дострокове повернення кредиту, яка надсилалась на адресу відповідача, позивач попереджував відповідача про те, що у випадку неповернення суми кредиту та сплати заборгованості протягом 30 календарних днів, товариство буде змушено вдатись до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості за рахунок звернення стягнення на автомобіль. У пункті 7.3 договору застави транспортного засобу від 13 лютого 2019 року сторони обумовили, що будь-які повідомлення та вимоги, передбачені договором, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в цьому договорі і відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на третій робочий день з дня відправлення. Отже, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати заборгованості за договором кредиту, то у позивача, який на виконання статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» перед зверненням до суду з даним позовом зареєстрував відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та підтвердив відсутність інших обтяжувачів, виникло право звернення стягнення на спірний автомобіль в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved