Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Мужика Н.Т. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2023р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 22.05.2020 року між АТ Альфа-Банк та [PERSON] укладено Угоду про надання споживчого кредиту №500830843, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Крдитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов`язання за угодою виконав, надавши відповідачці кредит, проте відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого допустила прострочення погашення кредиту, а тому позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яка станом на 22.01.2023р. становить 71215,04 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки разом з понесеними ним судовими витратами у розмірі 2684,00 грн. Представник позивача в судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та 26.07.2023р. на е/пошту суду надійшла заява представника позивача адвоката Рудницького Ю.І., в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 28.06.2023р. та 24.07.2023р. двічі поспіль не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, яка підтверджена Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 18.05.2023р.. Втім, до суду повернувся обидва конверта з судовими повістками та копією позовної заяви з додатками з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того 30.06.2023, про дату розгляду справи судом відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулася, а також не скористалася правом подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 18.07.2023р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлене наступне. 22.05.2020 року [PERSON] з АТ "Альфа-Банк" підписала оферту на укладання Угоди про надання споживчого кредиту №500830843, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 4). Укладеною угодою визначено умови споживчого кредиту, а саме: сума кредиту - 65770,57 грн., процента ставка - 23,00% річних, строк кредиту 84 місяці з кінцевим терміном повернення 25.05.2027 року. Оферта підписана [PERSON] та отримана АТ "Альфа-Банк". 22.05.2020 року представник АТ "Альфа-Банк" підписав Акцепт на укладання угоди про надання кредиту, якою прийнято пропозицію відповідача на умовах Оферти. Підпис позичальника свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування. Також, 22.05.2020 року сторонами підписано Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 500830843, що містить Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту та відсотків (а.с.5). 12.08.2022р. загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022р. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України ). Встановивши, що 22.05.2020 року банком надано відповідь (акцепт) на пропозицію відповідачки (оферту) від 22.05.2020 року на умовах, які зазначені в цій оферті, суд вважає, що таким чином, сторонами у розумінні ст. 643 ЦК України було укладено договір про надання кредиту, а саме договір споживчого кредиту. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки суму заборгованості станом на 22.01.2023р. у розмірі 71215,04 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.11), який долучений до позовної заяви. При ухваленні судом рішення, надаючи оцінку обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Згідно умов Угоди про надання споживчого кредиту №500830843 кінцеву дату повернення кредиту встановлено - 25.05.2027 року. Порядок та строки повернення позичальником кредиту встановлено Графіком платежів, а саме шляхом внесення суми щомісячного платежу. Отже, звернувшись в травні 2023 з позовом до суду позивач просив достроково стягнути з відповідачки залишок суми кредиту, в тому числі за платежами, строк виконання яких не настав. Як вже встановлено судом, між сторонами було укладено Угоду про надання споживчого кредиту на суму - 65770,57 грн. зі сплатою процентів у розмірі - 23,00% річних, строком на 84 міс., втім було встановлено кінцеву дату повернення кредиту встановлено - 25.05.2027 року. Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України Про споживче кредитування споживчий кредит (який набрав чинності з 10.06.2017р.) споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У розумінні ст.3 Закону України Про споживче кредитування цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави. Враховуючи наведене та умови укладеної Угоди, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які пов`язані з отриманням (поверненням) виданого [PERSON] кредиту за Угодою про надання споживчого кредиту №500830843 від 22.05.2020 року поширюється Закон України Про споживче кредитування. Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України Про споживче кредитування у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи закону дають підстави для висновку, що спеціальні норми Закону України Про споживче кредитування ч.4 ст.16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за Угодою) встановили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, строк платежів яких не настав. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 26.05.2020 р. у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правового висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції чинній до 10.06.2017р.), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Частина 10 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів фактично містить такі ж вимоги, як і частина 4 ст. 16 Закону України Про споживче кредитування, яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. До договорів про надання споживчого кредиту, які були укладені після 10.06.2017 р., норми Закону України Про споживче кредитування є спеціальними. Втім, матеріали справи містять докази, що позивач, перед зверненням до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, як кредитодавець, дотримався вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового досудового врегулювання спору та листом від 21.04.2020 року повідомив відповідачку про затримку сплати споживчого кредиту із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені (а.с.30-34). Втім, [PERSON] на досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань не відреагувала, заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №500830843 від 22.05.2020 року не сплатила. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №500830843 від 22.05.2020 року у розмірі 71215,04 грн. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved