Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на період його навчання. В позові вказано, що [PERSON] є його батьком , зараз він навчається в Українському державному університеті залізничного транспорту з 30.09.2022 до 30.06.2026 року, форма навчання денна, тому він не працює та потребує матеріальної допомоги батька. Відповідач добровільно не надає коштів на його утримання, внаслідок чого позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно. До початку розгляду справи представник відповідача, [PERSON] направив до суду відзив, в якому вказав, що [PERSON] не може сплачувати аліменти у заявленому розмірі, так як на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацююча дружина. Крім того, він змушений винаймати житло, оскільки позивач та його мати рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.01.2014 року визнали його таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/10 частини свого заробітку. До початку судового розгляду від представника позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він позов [PERSON] підтримав та просива його задовольнити. Справу просив розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач в судове засідання не прибув. Представник відповідача, [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності його та відповідача. Підтримує позицію відповідача викладену у відзиві від 31.05.2023 року. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] який народився [INFO] і навчається в Українському державному університеті залізничного транспорту. Термін навчання з 30.09.2020 року по 30.06.2026 року. У зв`язку з цим [PERSON] не має змоги працювати і потребує матеріальної допомоги свого батька, який є особою працездатного віку, фізично здоровий. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як передбачено ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач, що визначено ст. 12 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач в позовній заяві не зазначає докази, як на підставу можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на час його навчання , а лише вказує на те, що відповідач не надає допомоги на утримання в добровільному порядку, однак з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки право позивача на отримання аліментів від відповідача виникає лише у випадку можливості останнім надавати таку допомогу. На підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача на час його навчання, позивачем не надано жодного доказу про те, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, окрім посилання в своєму позові про наявність у [PERSON] стабільного прибутку у вигляді заробітної плати у філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування". Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, що відповідач може надавати йому допомогу в заявленому розмірі. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, працює. Суд враховує, що на утриманні відповідача перебувають неповнолітні сини , яких він утримує, а тому позов слід задовольнити частково та визначити аліменти на [PERSON] у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходів) відповідача, щомісяця. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат,з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved