Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Бутенка О.А. звернулась до суду з даною позовною заявою про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат. Ухвалою суду від 16.01.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки було усунуто зазначені судом недоліки, Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що згідно постанови від 18 листопада 2016 року Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/13722/16 встановлено, що 14 серпня 2016 року о 13 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем Фольцваген, д/н [NUMBER] по пр. Броварському - вул. Крайня у м. Києві не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля Опель, д/н [NUMBER] , що рухався попереду та зупинився, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем Субару д/н [NUMBER] . Відповідач порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його вина в спричиненні ДТП за участю позивача судом визнана доведеною. Аналогічні обставини встановлені рішенням від 03 листопада 2017 року Дніпровського районного суду м. Києва по справі 755/11299/17, яким задоволено частково позовні вимоги позивача та стягнуто з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 123 550 грн. 93 коп. та судовий збір в сумі 1 235 грн. 51 коп., а всього 124 786 грн. 44 коп. Якщо питання відшкодування майнової шкоди транспортному засобу позивача, завданої вчиненням відповідачем правопорушенням, вже вирішено в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача завданої майнової шкоди та рішення суду набрало законної сили, то питання відшкодування заподіяної відповідачем позивачу майнової та моральної шкоди внаслідок ушкодження її здоров`я не є вирішеним та завдана майнова та моральна шкода здоров`ю позивачу не була відшкодована. Так, внаслідок спричинення відповідачем ДТП, було заподіяно ушкодження здоров`ю позивача. Позивач зазнала ушкоджень голови, струсу головного мозку та м`яких тканин, правової стопи, шийного відділу хребта, зазнавала протягом тривалого часу фізичного болю, страждань, моральних переживань за свій стан здоров`я, порушення її нормального та усталеного способу життя, тимчасову втрату працездатності, позивач була вимушена неодноразово звертатись до медичних закладів задля проходження лікування та усунення негативних наслідків ушкодження її здоров`я внаслідок спричинення відповідачем ДТП. При цьому знаючи про заподіяння ушкоджень здоров`ю позивачу, а також знаючи, що такі ушкодження були нанесені позивачу внаслідок неправомірної винної поведінки відповідача при керуванні ним автомобілем, джерелом підвищеної небезпеки, відповідачем не було відшкодовано заподіяної майнової і моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я позивача в жодному обсязі та при цьому не виконується жодним чином рішення суду про стягнення із нього і майнової шкоди. Згідно виписки №2232 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] зазначено факт її надходження на лікування до Київської міської лікарні швидкої допомоги та встановленій їй діагноз - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шийного відділу хребта. Також у виписці №233 від 19.08.2016 року зазначено, що травма [PERSON] отримана внаслідок ДТП 14.08.2016 р. на розі вул. Братиславська та Крайня. Згідно листка непрацездатності серія АДА №489068 [PERSON] встановлено стаціонарний режим лікування та звільнено від роботи з 14.08.2016 р. до 22.08.2016 р. Згідно листка непрацездатності серія АДА №519366 [PERSON] встановлено амбулаторний режим лікування та звільнено від роботи з 23.08.2016 р. до 29.08.2016 р. та з 30.08.2016 р. до 08.09.2016 р. Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] зафіксовано факт встановлення 22.08.2016 р. заключного діагнозу закритої черепно - мозкової травми та струсу мозку, встановлення непрацездатності пацієнту [PERSON] та госпіталізації її до медичного закладу на стаціонарне лікування. Також 29.08.2016 р. зазначено про її скарги на загальну слабкість, запаморочення, діагноз закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шийного відділу хребта, на лікарняному з 14.08.2016 р. по 08.09.2016 р. Згідно даних, зазначених лікарем невропатологом від 22.08.2016 р. встановлено наявність скарг пацієнта на головний біль, запаморочення. Зі слів пацієнта - 14.08.2016 р. потрапила у ДТП, втрачена свідомість, перебувала на лікуванні з 14.08.2016 р. по 22.08.2016 р. у лікарні швидкої допомоги. Встановлено діагноз: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шийного відділу хребта. Згідно консультативного висновку від 22.08.2016 р. ДП Медичне Наукове об`єднання «МЕДБУД» встановлено позивачу діагнозу - закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шийного відділу хребта. На виконання рекомендацій лікарів, які відображені у зазначених вище медичних документах, позивач вимушена була у період з 14.08.2016 р. до 01.09.2016 р. здійснити витрати на придбання медичних препаратів та на медичні послуги з метою проходження лікування внаслідок заподіяння ушкоджень здоров`ю на загальну суму 3 442,55 грн., які просить стягнути на свою користь з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 67 000 грн. та інфляційні збитки 3% річних за невиконання відповідачем рішення суду у розмірі 58 304,74 грн. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, а тому наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2016 відповідач 14.08.2016 року о 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем ФОЛЬЦВАГЕН д/н [NUMBER] по пр. Броварському - вул. Крайня у м. Києві не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля ОПЕЛЬ д/н [NUMBER] (водій [PERSON] ), що рухався попереду та зупинився, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем з автомобілем СУБАРУ д/н [NUMBER] (водій [PERSON] ). В наслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, в його діях встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідача визнано винним у ДТП, відповідно до 38 КУпАП провадження по справі було закрито, постанова набрала законної сили. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно виписки №2232 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] встановлено факт її надходження на лікування до Київської міської лікарні швидкої допомоги та встановленій їй діагноз - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шийного відділу хребта. Також у виписці №233 від 19.08.2016 року зазначено, що травма [PERSON] отримана внаслідок ДТП 14.08.2016 р. Крім того, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичними довідками, виписками, які наявні в матеріалах справи. На виконання рекомендацій лікарів, які відображені у зазначених вище медичних документах, позивач вимушена була у період з 14.08.2016 р. до 01.09.2016 р. здійснити витрати на придбання медичних препаратів та на медичні послуги з метою проходження лікування внаслідок заподіяння ушкоджень здоров`ю, на загальну суму 3 442,55 грн., які підтверджуються копіями товарних чеків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, згідно копій медичної документації, наданої стороною позивача, встановлено, що позивач зверталась за допомогою, внаслідок погіршення здоров`я в результаті ДТП. Разом з тим, відповідач не надав доказів того, що з його боку мали місце прояви турботи та опікування здоров`ям позивача, яка постраждала внаслідок неправомірних дій останнього, що вимусило позивача шукати правової допомоги, звертатися до суду, витрачати на це час замість того, щоб опікуватися дитиною та вживати заходів для її фізичного і морального здоров`я. Такі обставини звичайно негативно вплинули на звичайний спосіб життя позивача та її родини. Натомість відповідач, за відсутності будь яких перешкод, не вжив заходів для відновлення морального стану родини позивача, залишив негативні моральні наслідки, спричинені його протиправними діями поза увагою, що свідчить про байдужість та відсутність будь якої стурбованості щодо здоров`я позивача та щирого каяття у спричиненій шкоді. Отже, суд вважає таку поведінку відповідача вкрай негативною, а розмір моральної шкоди 15 000 грн. об`єктивним та виваженим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність, доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди та моральної шкоди є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 3 442,55 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 3 % річних та інфляційних витрат на загальну суму 58 304,74 грн. судом встановлено наступне. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2017 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «НОВА», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 123 550 грн. 93 коп. та судовий збір в сумі 1 235 грн. 51 коп., а всього суму 124 786 грн. 44 коп. Постановою від 08.02.2021 року [PERSON] , старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 123 550 грн. 93 коп. та судовий збір в сумі 1 235 грн. 51 коп., а всього 124 786 грн. 44 коп. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Предметом позову у цій частині є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих судовим рішенням Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10 наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до матеріалів справи, моментом порушення грошового зобов`язання є неповернення [PERSON] боргу (стягненої матеріальної та моральної шкоди). Період з 01.01.2020 року по 30.12.2022 року є періодом невиконання грошового зобов`язання, за який підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за час невиконання зобов`язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3%*сума боргу*кількість прострочених днів/365 (кількість днів у році), розрахунок було надано стороною позивача, який відповідач не спростував. Згідно з ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.04.2017 № 3-1522гс/6 вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Оскільки кошти не були повернуті, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню: на суму заборгованості інфляційне збільшення та три відсотки річних в розмірі 58 304 грн. 74 коп. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір за вимогу щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 1073 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до п. 2 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп. (1073,60+1073,60).

Outcome: partial