Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У позовні заяві вказала, що рішенням колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача для утримання [PERSON] [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 2000 грн. з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. За розрахунками державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27 лютого 2019 року розмір заборгованості за період з 05 березня 2015 року по 01 лютого 2019 року складає 21541,38 грн., з урахуванням чого просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню в розмірі 11647,38 грн., яку визначає як розмір 100 відсотків заборгованості. Відповідач в судове засідання не з`явилась, її представник надав заяву про відкладення розгляду справи через перебування за межами м. Ізмаїла. У відзивах на позов вважає позовні вимоги необгрунтованими з посиланнями на п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про стягнення неустойки (пені) лише в разі встановлення вини особи. Разом із тим вказав, що заборгованість погашена платежами в липні 2015 року - 9549 грн., серпні 2015 року - 10000 грн., жовтні 2015 року - 6000 грн., які не були враховані державним виконавцем. Разом із тим розрахунок державного виконавця наданий відповідачеві лише 08 квітня 2019 року, що підтверджується підписом [PERSON] на тексті цього документа з відміткою про отримання. Також вказав, що резолютивна частина рішення апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року е передбачає обов`язку відповідача сплачувати на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі з подальшою індексацією у відповідності до чинного законодавства. Таким чином визначив наявність заборгованості на лютий місяць 2019 року в розмірі 11699,38 грн., яка погашено з квітня 2015 року шляхом перерахування на банківських рахунок позивача, що у свою чергу не враховано державним виконавцем. За результатами дослідження суд вважає доведеним наступне. Справа знаходиться у провадженні суду з 12 квітня 2019 року, до наступного часу сторони мали достатньо часу для належної підготовки та надання своїх доказів. З урахуванням вказаного суд вважає заяви відповідача про відкладення розгляду справи таким, що затягує прийняття рішення по суті спору за наявності всіх доказів на які сторони посилаються в обгрунтування своїх позовних вимог, або заперечень на позов. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що рішенням колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача для утримання [PERSON] [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 2000 грн. з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Долученою до матеріалів справи ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2020 року визнано обгрунтованими нарахування індексації державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у провадженні якого знаходиться виконавчий лист № 500/5254/13-ц про стягнення з відповідача на користь позивача для утримання сина [PERSON] [INFO] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця з 07 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Правовідносини, що виникли між сторонами виникають із зобов`язання зі сплати аліментів, носять періодичний характер і повинні виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тож розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто розрахунок повинен бути проведений за розміром заборгованість за місяць з помноженням на кількість днів заборгованості та помноженим на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Оскільки ч. 1 ст. 196 СК України чітко і безальтернативно встановлено розмір стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 % заборгованості за аліментами, то сума пені за матеріалами цієї справи не може бути більшою за вказану суму. Згідно з частинами 1, 2 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 1, 2 пункту 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, аза передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Разом із тим долученими до матеріалів справи розрахунком заборгованості не враховано сплату відповідачем на рахунок позивача в липні 2015 року - 9549 грн., серпні 2015 року - 10000 грн., жовтні 2015 року - 6000 грн. Вказані обставини підтверджують пояснення відповідача про те, що станом на грудень 2015 року відповідач сплатив аліменти в більшій сумі, і лише станом на грудень 2018 року у відповідача виник борг зі сплатою аліменти в розмірі 921,38 грн. Разом із тим вказаний борг виник не через несплату аліментів, а через індексацію аліментів державним виконавцем. Між тим розмір індексації до квітня 2019 року відповідачеві не був сповіщений. Позивач подала розрахунок заборгованості за період з 05 березня 2015 року по 01 лютого 2019 року. При цьому позивач виходила з того, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) з наростаючим підсумком за кожен день прострочення її сплати в тому місяці, протягом якого не проводилося стягнення. З таким висновком позивача погодитися не можна, оскільки він ґрунтується на помилковому тлумаченні частини 1 статті 196 СК України, зміст якої слід розуміти так, що пеня підлягає стягненню за кількість днів прострочення в межах місяця, за який стягуються аліменти, виходячи з того, що аліменти є місячним платежем. Розрахунки позивача не відповідають вказаним вимогам, не враховано сплату відповідачем на рахунок позивача в липні 2015 року - 9549 грн., серпні 2015 року - 10000 грн., жовтні 2015 року - 6000 грн., що у свою чергу унеможливлює перевірку правомірності позовних вимог в частині стягнення пені, що складає 100 відсотків розміру заборгованості. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: dismissed