Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померлим було складено заповіт, посвідчений секретарем Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, [PERSON] , за реєстрованим номером № 279, за яким [PERSON] [INFO] зробив таке розпорядження: «належні мені на праві особистої власності земельна ділянка (пай) площею 2,0838 га., згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 486095, виданого Немирівською районною державною адміністрацією 04.07.2007 року, грошові зберігання, все своє майно, а також інша власність, в якій би формі вона не була б і з чого б вона не складалася, і взагалі все те, на що я за законом матиму право і буде мені належати на день моєї смерті, заповідаю [PERSON] [INFO] ». 13 лютого 2023 року до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М., звернувся [PERSON] , з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , повідомив, що документ, що посвідчував право власності померлого [PERSON] на зазначене вище нерухоме майно відсутній і тому надати його нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо. Позивач зазначив, що бажає успадкувати та оформити нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. У зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] змушений звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після померлого батька (рішення суду стане правовстановлюючим документом). Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 13.04.2023 ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької облатсі Люлько Л.М. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Цією ж ухвалою відмовлено у прийнятті визнання позову представником Немирівської міської ради, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, не заперечував щодо задоволення позову, розгляд справи просив провести у відсутність представника відповідача. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в смт.Говурдак Койтендагського району Лібапської області та зареєстрований за адресою: с.Мельниківці Немирівського району. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим виконкомом Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області 23.01.2017 року. Після його смерті залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] 28.08.2013 склав заповідальне розпорядження, згідно якого, на випадок його смерті, належні йому на праві особистої власності земельна ділянка (пай) площею 2,0838 га., згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №486095, виданого Немирівською державною адміністрацією 04.07.2007 року, грошові збереження, все своє майно, а також інша власність, в якій би формі вона не могла б і з чого б вона не складалася, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і буде йому належати на день смерті, заповів [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконкому Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області №241 від 19.03.2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] і на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] , залишилося спадкове майно. На день смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради від 28.08.2013 за №279. Зі слів спадкоємця, спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , 1967 р.н., який проживає в [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини у житловому будинку, що у [ADDRESS] , де був зареєстрований померлий [PERSON] , будь-які інші особи зареєстровані не були. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. №302/02-14 від 12.08.2021 після смерті [PERSON] станом на час звернення наявні дані про те, що до складу спадкоємців входить [PERSON] . З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] , встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , про що свідчить відповідна заява, подана ним до Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області 14.03.2017. 25.07.2017 приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу Люлько Л.М. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 2,0838 га, кадастровий номер 0523085600:01:001:0244. 13.02.2023 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Немирівського нотаріального округу Люлько Л.М. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №32/02-31 від 13.03.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документу про право власності на нерухоме майно, а також відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи,визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України одним із способів прийняття спадщини є подання спадкоємцем нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про її прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч.1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та в установленому законом порядку прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у строк встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України, а також звернувся із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак отримав відмову у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутністю державної реєстрації на вище вказане майно. Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування , умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з довідки КП «Немирівське БТІ» №576 від 19.08.2021 по даним архіву станом на 01.01.2023 на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , за [PERSON] та іншими особами не зареєстровано. З виписки з погосподарської книги №1 за 1991-1995 р.р., особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] встановлено, що головою домогосподарства є [PERSON] , [INFO] . Також, згідно довідки виконкому Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), рахується за [PERSON] , 1967 р.н. З матеріалів справи слідує, що підтвердженням належності будинку за адресою: [ADDRESS] спадкодавцю [PERSON] є лише записи в погосподарській книзі. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що будинок побудований в 1965 р. На час побудови вищевказаного будинку питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і передбачала державну реєстрацію будинків та домоволодінь виключно у містах і селищах міського типу. Такою реєстрацією займались відповідні БТІ при виконавчих комітетах або селищних радах. Державна реєстрація об`єктів нерухомого майна у містах, селищах міського типу та селах відповідними БТІ введена правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими Держжитлокомунгоспом України 13 грудня 1995 року. Зазначені нормативні акти хоча і передбачали державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952 IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За часів дії законодавства УРСР момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації його права. На час виникнення у [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, діяли норми, які не пов`язували набуття права власності на нерухоме майно в сільській місцевості з державною реєстрацією цих прав у відповідних БТІ (бюро технічної інвентаризації). Отже, за життя [PERSON] належав житловий будинок, який після його смерті був успадкований [PERSON] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його спадкоємцем є [PERSON] , який спадщину прийняв, подавши в установленому законодавством порядку і строк заяву про прийняття спадщини. Спадкове майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як встановлено судом, належав спадкодавцю [PERSON] , однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості за обставин незалежних від його волі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справі про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved