Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

В лютому 2022 до провадження судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченка О.Г. надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк», яке звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач АТ КБ "ПриватБанк" зазначає про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 26.06.2007 року було укладено кредитний договір №DNZ0G100000083 відповідно до якого відповідачеві [PERSON] позивачем надано кредит в розмірі 54\~400,00 доларів США терміном до 29.06.2037 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 28.07.2009 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ з позовною заявою до відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 08.06.2011 року було задоволено стягнути заборгованість, проте винесене рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. По справі 05 квітня 2022 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені та стягнуто з [PERSON] заборгованість 3 277,96 доларів США (3 277,96 Долар США 3% річних від простроченої суми), що за курсом 27,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2021 року складає 89 389,97 грн за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 року та судові витрати по справі. 13 квітня 2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] адвоката Мовчан О.С. про перегляд заочного рішення від 05 квітня 2022 року. 18 травня 2023 року постановлена ухвала про часткове задоволення заяви про перегляд заочного рішення та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перед судовим засіданням надійшла заява про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про зменшення позовних вимог та просив її задовольнити. Представник відповідач заперечував проти позову та просив відмовити в задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNZ0G100000083, відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 54 400,00 доларів США терміном до 29.06.2037 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобов`язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач зобов`язання за договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 року не виконав, тобто, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до вказаного договору. Таким чином, були порушенні умови кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини сими кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з чим 28.07.2009 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2011 року було задоволено стягнути заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 599 ЦК України говорить, що зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, тобто, винесене рішення про стягнення заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошових зобов`язань. Згідно розрахунків позивача заборгованість за прострочення грошового зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 року за період після подання позовної заяви від 28.07.2009 року, з 29.07.2009 по 24.12.2021 року має заборгованість у розмірі 13\~344,44 доларів США, яка складається з наступного: 13\~344,44 доларів США - 3% річних від простроченої суми, що за курсом 27,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2021 року складає 363 902,88 гривень. Відповідач не погодився із викладеним та надав відзив на позовну заяву, зазначивши. Предметом позову є стягнення 13 344,44 доларів США (що за курсом 27,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2021 складає 363 902,88 грн.), як 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 в сумі 36 388,58 дол США за період з 29.07.2009 по 24.12.2021. Відповідач не визнає заявлені позовні вимоги та вважає їх неправомірними та необгрунтованими з огляду на наступне. Позовні вимоги заявлено з мотивів прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007. При визначенні періоду нарахування заявлених до стягнення 3% річних позивач керувався тим, що відповідно до висновків, викладених у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то, у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування крелгитом та вчиняти інші дії за кредитним договором. За цим кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 вже стягнуто заборгованість за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2011 у справі №2-3294/2011 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/17411790#) за позовом від 28.07.2009 AT КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус», яким, після його перегляду в апеляційному порядку (https://reyestr.court.gov.ua/Review/21755380) заборгованість станом на 28.07.2009 стягнуто з відповідача [PERSON] в розмірі 297 816 грн. 15 коп., що підтверджується ксерокопією судового рішення. В цьому позові позивач заявляє до стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором за весь період саме після подання до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви від 28.07.2009, а саме з 29.07.2009 по 24.12.2021, тобто всього за 12 років та 4 місяці та 5 днів, з яких: - 28.07.2009 дата звернення з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, з якої припиняється нарахування відсоткової ставки за кредитним договором та з 29.07.2009 починається нарахування 3% річних за ст.625 ЦК України; - 24.12.2021 дата здійснення розрахунку суми стягнення за позовом у цій справі, як дата, по яку здійснено нарахування 3% річних за ст.625 ЦК України. Але, попри наявність судового рішення про стягнення боргу, позивач, у відмінних від судового рішення сумі та валюті боргу за тілом кредиту вказує, що прострочена сума заборгованості становить 36 388,58 доларів США, тобто в іноземній валюті, та в іноземній валюті обчислює 3% річних в сумі 13 344,44 доларів США, тоді як судом борг за кредитом вже було стягнуто в загальному розмірі 297 816 грн. 15 коп. в національній валюті України - гривні, яка є гривневим еквівалентом загального боргу, який складається із заборгованості за: - тілом кредиту у розмірі 34641,96 дол. США (а не 36 388,58 дол. США як вказує позивач у цьому позові); - процентам за користування кредитом у розмірі 1796,78 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 435,20 дол. США; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 122,97 дол. США; - штрафних санкції в розмірі 1882,49 дол. США. Отже, позивач зазначає в своїй позовній заяві, що сума боргу за тілом кредиту становить 36 388.58 дол. США, що свідчить про неналежний облік і здійснення розрахунків Позивачем, та про неправомірність і необґрунтованість наведених позивачем розрахунків та заявлених до стягнення сум. Оскільки, судове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2011 у справі №2-3294/2011 про стягнення з боржника коштів наразі фактично не виконано, то кредитор міг би претендувати на стягнення з боржника в судовому порядку 3-х процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення, але такої позовної вимоги не заявлено. За наведеного, з огляду на наявність судового рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2011 у справі №2-3294/2011 про стягнення боргу, позивач на час направлення до суду позову у цій справі не мав підстав для стягнення боргу за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 в сумі 36 388,58 дол США., а отже заявлені до стягнення 13 344,44 доларів США, як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 36 388,58 дол США - є необґрунтованими та неправомірними. Також, представник відповідача зазначив, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 29.07.2009 по 24.12.2021, тобто за 12 років, 4 місяці і 5 днів, що перевищує трирічний строк позовної давності, наслідком пропуску якого законодавством передбачено відмову в задоволені позову в частині стягнення за пропущений період. У зв`язку з чим, просив відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволені позову до [PERSON] про стягнення 13 344,44 доларів США, як 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26 червня 2007 року в сумі 36 388,58 дол. США за період з 29 липня 2009 року по 24 грудня 2021 року, за безпідставністю та необґрунтованістю позовної вимоги в зв`язку з наявністю рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 червня 2011 року у справі №2-3294/2011 (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2011 року) про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором №DNZ0G100000083 від 26 червня 2007 року в розмірі 29 7816,15 грн, що було еквівалентним заборгованості за кредитом станом на 28 липня 2009 року у розмірі 38 879,39 доларів США, що виключає можливість існування заборгованості за тілом кредиту, яка виходить за межі вже стягнутої вказаним судовим рішенням. В разі розгляду позовних вимог в розрізі стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за залишком боргу за тілом кредиту, стягнутого судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року у справі № 2-3294/2011 про стягнення заборгованості, якого на час підготовки цього відзиву не було заявлено позивачем - застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до вимог щодо стягнення 3% річних за період понад три роки позовної давності та відмовити ПАТ «ПРИВАТБАНК» в задоволені позовних вимог в цій частині. На що позивач надав відповідь на відзив та посилаючись на ст. 526 ЦК України, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Також, в подальшому позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У наведеній постанові колегія суддів Великої Палати Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Велика Палата Верховного Суду розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Сума заборгованості за тілом кредиту становить у розмірі 36388,58 [Долар США] та згідно якої нараховуються 3% річних. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач за період з 24.12.2018 по 24.12.2021 має заборгованість 3277,96 [Долар США], яка складається з наступного: - 3277,96 [Долар США] 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до приписів п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 49 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з чим позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007, в розмірі 3277,96 [Долар США]. (3277,96 [Долар США] - 3% річних від простроченої суми.), а також понесені позивачем судові витрати. Відповідно до ст. 263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за договором №DNZ0G100000083 від 26.06.2007 року в розмірі 3 277,96 доларів США (3 277,96 Долар США 3% річних від простроченої суми), що за курсом 27,27 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2021 року складає 89 389,97 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме, судовий збір. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved