Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (зі змінами від 11.11.2016 № 838) переданий в господарське відання підприємства. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» діє на підставі Статуту, згідно якого предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку. Відповідно до п. 3.1.11. Статуту підприємство має право у разі виявлення порушення, встановленого законодавством щодо порядку користування житловими та нежитловими приміщеннями (виселення, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання звільнити житлове/нежитлове приміщення, усунути самовільне перепланування, переобладнання, зобов`язання надати доступ до приміщення тощо) вживати заходів, передбачених законодавством України. Квартира [ADDRESS] є однокімнатною, житловою площею 15,5 кв. м., не приватизованою. Квартиронаймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] та знятий з реєстраційного обліку. Після смерті [PERSON] в квартиру [ADDRESS] самовільно вселилась [PERSON] , не маючи на це законних підстав. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про виселення [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 позовні вимоги задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2020 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 14.07.2020 залишено без змін. Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» 30.09.2020 пред`явлений виконавчий документ до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для примусового виконання. Актом державного виконавця від 13.12.2021 встановлено, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] виконано, в квартирі залишився син боржника - [PERSON] та його майно. Структурним підрозділом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕД № 904 [PERSON] були підготовлені попередження від 11.02.2022, 17.06.2022 з вимогою звільнити спірну квартиру та здати ключі в житлово-експлуатаційну дільницю № 904 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», які особисто [PERSON] не видалося можливості вручити, про що складено акти від 10.02.2022, 04.07.2022. Вказані попередження були направлені поштою. Вимоги попередження [PERSON] не виконав, ключі від квартири до житлово-експлуатаційної дільниці № 904 не передав. Як вбачається з акту державного виконавця від 13.12.2021 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а отже зберігає за собою право користування зазначеним житловим приміщенням. Таким чином [PERSON] без законних підстав, самоправно займає квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено третім особам, які не заявляють вимог щодо предмету спору, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання пояснень або відзиву щодо позову. 18.10.2022 до суду надійшли пояснення третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у яких просить задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.10.2010 визнано за [PERSON] право безстрокового користування квартирою [ADDRESS] . [PERSON] при подачі позову визначав тільки за собою право користування квартирою та реєстрацію, не зазначав жодних членів сім`ї. Єдиним наймачем квартири був [PERSON] , який знятий з реєстрації 27.04.2014 у зв`язку із смертю. Квартира не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва. [PERSON] заселився у спірну квартиру без дотримання положень ст.ст. 64, 65 ЖК УРСР, відтак не набув права на користування нею, також відсутні законні підстави щодо проживання та користування відповідачем квартирою. Судове засідання, призначене на 07.11.2022, було знято з розгляду у зв`язку із відсутністю електроенергії (відключення світла). Судове засідання, призначене на 16.01.2023, було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Судове засідання, призначене на 06.03.2023, було знято з розгляду у зв`язку із неявкою учасників справи. 21.04.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Костаняна С.Е. про витребування доказів, клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. Судове засідання, призначене на 24.04.2023, відкладене до 05.06.2023 у зв`язку із клопотання представника відповідача. У судовому засіданні від 05.06.2023 представник відповідача - адвокат Костанян С.Е. подав зустрічний позов. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 06.06.2023. У підготовчому судовому засіданні від 06.06.2023 з`ясовувалось питання щодо прийняття зустрічного позову. Представник позивача та представник третьої особи заперечували проти прийняття зустрічної позовної заяви. Представник відповідача просив прийняти зустрічний позов. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2023 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», треті особи: Київська міська рада, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, до сумісного розгляду із позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» до [PERSON] , треті особи: Київська міська рада, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про виселення. Визначено відповідачу за зустрічним позовом (позивач у справі) п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на зустрічну позовну заяву. Встановлено позивачу за зустрічним позовом (відповідач у справі) п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу за зустрічним позовом (позивач у справі) п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Встановлено третім особам, які не заявляють вимог щодо предмету спору, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання пояснень або відзиву щодо зустрічного позову. У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 12.07.2023. У зустрічному позові про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення [PERSON] просить визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» укласти із [PERSON] договір найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що відповідно до договору найму жилого приміщення від 13.06.2001, укладеного між РЕО-705 в особі начальника Кіндзерської Л.А. (наймодавцем) та [PERSON] (наймачем) було домовлено, що без згоди наймодавця, за виключенням неповнолітніх осіб, інших осіб в квартиру не вселяти. Неповнолітньою ж особою на той час був його син [PERSON] в силу ч. 1 ст. 65 ЖК України, не потребував згоди свого батька на вселення, а також зазначає, що 25.10.2010 рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 2-3111-1/10 позов [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, який виник після намагання наймодавця виселити його в судовому порядку з цього приміщення (рішення апеляційного суду м. Києва від 25.02.2010 року, яке набуло чинності, в задоволені таких позовних вимог відмовлено), було задоволено та фактично таке право йому було надано на невизначений строк, яке відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України поширювалося на всіх членів сім`ї наймача, які не заперечували проти такого права та були згодні з цим. Вказує, що це додатково свідчить про проживання [PERSON] разом зі своїм батьком та матір`ю за цей період із 2001 по 2010 і потім, оскільки [PERSON] у зв`язку зі своїми хронічними хворобами потребував догляду за собою членів своєї сім`ї. Зауважує, що квартира [ADDRESS] , є центром життєвих інтересів та соціальних зв`язків і на підтвердження зазначає про навчання та отримання освіти в місті Києві, докази зазначення даної адреси для листування та здійснення оплати за комунальні послуги. 12.06.2023 до суду надійшов відзив третьої особи - представника Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на зустрічний позов, у якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . В обґрунтування зазначає, що [PERSON] був єдиним наймачем квартири [ADDRESS] , який знятий з реєстрації 27.05.2014 у зв`язку із смертю. У 2015 році до суду звернулась [PERSON] з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про визнання права користування жилим приміщенням. Апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову, Верховний Суд рішення Апеляційного суду міста Києва залишив без змін. При зверненні до суду [PERSON] просила визнати за нею право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не виступав стороною у справі, жодних вимог щодо визнання за ним права користування не заявляв. Оскільки квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, зареєстровані особи відсутні, у [PERSON] відсутні законні підстави щодо проживання та користування квартирою, заселення є самовільним та незаконним. Доводи [PERSON] про те, що він вселився до квартири, як член сім`ї померлого [PERSON] є безпідставним. Не можуть бути визнані юридичною підставою для проживання в спірній квартирі доводи [PERSON] щодо листування з різними установами. Додатково зазначає, що у 2003 році [PERSON] разом з членами сім`ї [PERSON] (матір) та [PERSON] (сестра) брав участь у приватизації квартири [ADDRESS] . Зазначене свідчить, що до смерті [PERSON] та примусового виселення [PERSON] , [PERSON] мав інше житло і тільки після смерті наймача та виселення [PERSON] вселився самовільно у квартиру [ADDRESS] та порушив питання про визнання за ним права користування. 26.06.2023 до суду надійшов відзив представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на зустрічний позов [PERSON] , у якому просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. В обґрунтування зазначає, що відповідно до статутних завдань та норм законодавства, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» не є наймодавцем житлових приміщень комунальної власності, відтак є неналежним відповідачем за зустрічним позовом. Щодо укладення договору найму, у зв`язку зі змінами в законодавстві, він трансформувався в договір з управлінням багатоквартирним будинком. Також відсутні підстави для визнання позивача за зустрічним позовом наймачем спірного житлового приміщення. При розгляді судових справ ні померлий наймач [PERSON] , ні [PERSON] не повідомляли про проживання у спірній квартирі [PERSON] , хоча останній стверджує, що проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий час, ще задовго до смерті наймача [PERSON] , вимоги про визнання його наймачем не заявлялися, що додатково свідчить про не проживання його у спірній квартирі і, як наслідок, відсутність підстав для визнання позивача за зустрічним позовом наймачем вказаної квартири. Позивачем за зустрічним позовом на підтвердження факту тривалого проживання у квартирі [ADDRESS] надано документи, а саме довідки з медичної установи, листи з вказанням адреси [PERSON] спірної квартири, заяви [PERSON] до КП «Грушківське» тощо. Однак деякі документи датовані після смерті наймача, тобто не доводять факту спільного проживання позивача за зустрічним позовом з померлим наймачем. Листи на ім?я [PERSON] на адресу спірної квартири, медичні довідки, які датовані за життя наймача, не є належним доказом на підтвердження, що вищевказана квартира була місцем постійного проживання [PERSON] , що він вів спільне господарство з померлим наймачем, ніс з ним спільні витрати, купував спільне майно, приймав участь у витратах на утримання майна тощо. Крім того, не доведено факту участі позивача за зустрічним позовом в утриманні спірного майна, оскільки при розгляді позовів [PERSON] та [PERSON] , які стосувалися визнання права користування спірною квартирою, вони стверджували, що саме ними несуться витрати по утриманню квартири [ADDRESS] . Померлий наймач квартири [PERSON] був визнаний її наймачем за рішенням суду ще в 2010 році. Відповідно з цього часу мав можливість зареєструвати в спірній квартирі місце проживання членів своєї сім?ї, але не зробив цього, з чого можна зробити висновок, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] або не проживав з померлим наймачем у вказаній квартирі, або при його вселенні не був дотриманий встановлений порядок, зокрема, ніякими документами не підтверджено письмова згода на це померлого наймача. На момент виконання рішення суду про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , державним виконавцем встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а отже зберігає за собою право користування зазначеним житловим приміщенням. При розгляді справи за позовом [PERSON] про визнання за нею права користування квартирою [ADDRESS] було встановлено, що вона разом з членами своєї сім?ї приймала участь у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] і відповідно до свідоцтва про право власності від 26 листопада 2003 року, виданого Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, набула право власності на 1/3 частину вказаної квартири. Зазначене свідчить, що в приватизації цієї квартири також приймав участь [PERSON] 04.07.2023 до суду надійшла відповідь представника [PERSON] - адвоката Костаняна С.Е. на відзив (за зустрічним позовом) представника Солом`янської у місті Києві державної адміністрації, у якому просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. Зазначає, що за життя наймача квартири [PERSON] необхідності у такому спорі з боку [PERSON] та [PERSON] , враховуючи, що у 2010 році за рішенням суду у справі № 2-3111-1/10 за ним, як за позивачем, було визнано право користування квартирою на невизначений строк, не було, оскільки право проживання у ній за законом поширювалось на всіх членів сім`ї, відтак вони вважали, що такий спір перестав існувати і для них. 12.07.2023 до суду надійшла відповідь представника [PERSON] - адвоката Костаняна С.Е. на відзив (за зустрічним позовом) представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», у якому просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. Зазначає, що оскільки відповідач за зустрічним позовом вважає себе неналежним відповідачем у справі, відтак виникає сумнів, чи є він належним позивачем за первісним позовом. Далі відповідач за зустрічним позовом посилається на договір найму житлового приміщення, вказуючи, що він трансформувався в договір управління багатоквартирним будинком без роз`яснень, як це пов`язано з тим, що він є неналежним відповідачем у справі і тим, що він протягом багатьох років ухилявся впорядкувати договірні відносини з членами сім`ї покійного [PERSON] - наймачами та жильцями цієї квартири. У судовому засіданні 12.07.2023 представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвокат Костанян С.Е. просив долучити відповіді на відзив. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) та представник третьої особи заперечували проти долучення відповідей на відзив через порушення строків для подання таких відповідей. Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвокат Костанян С.Е. заявив клопотання про виклик свідків. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) та представник третьої особи заперечували проти виклику свідків. Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвокат Костанян С.Е. заявив клопотання про витребування доказів. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.07.2023 повернуто відповіді на відзив представника відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвоката Костаняна С.Е. через порушення строків для подання таких відповідей. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвоката Костаняна С.Е. про виклик свідків. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвоката Костаняна С.Е. про витребування доказів. Також протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання, призначене на 19.07.2023, учасники не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. 19.07.2023 до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про розгляд справи за її відсутності. Просить первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного - відмовити. 19.07.2023 до суду надійшла заява представника відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - адвоката Костаняна С.Е. про розгляд справи за його відсутності. Просить задовольнити зустрічний позов, у задоволенні первісного позову - відмовити. 19.07.2023 до суду надійшла заява представника третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи за її відсутності. Просить первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного - відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Так, відносини, пов`язані з житловими приміщеннями та їх використанням, з житловими правами громадян, регулюється ЖК України. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством України. Ордер, за своєю правовою природою, є актом індивідуального характеру, що видається компетентним органом на вселення громадян у вказане житлове приміщення. Ордер породжує з однієї сторони адміністративно-правові відносини між власником та житлово-експлуатаційною організацією, куди він здається, а з іншої сторони - цивільно-правові відносини між громадянином і житлово-експлуатаційною організацією. Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», закріплено на прав господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в установленому порядку житловий і нежитловий фонд та майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з додатками 1, 2. Статутом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 № 9 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2020 № 157) у п. 2.2. визначено, що предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку; надання житлової послуги (управління багатоквартирним будинком). Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» є балансоутримувачем та управителем будинку за адресою: м. Київ, вул. Олекси Тихого, 89-А. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.10.2010 позов [PERSON] до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради, третя особа: Солом`янське РУ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання права користування жилим приміщенням та реєстрації задоволено частково. Визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 81762403 від 07.07.2022 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 07.07.2022 зареєстровані за вказаною адресою відсутні. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.01.2017 апеляційні скарги Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15.11.2016 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено. Відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 17.01.2017, «Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] має право на користування квартирою [ADDRESS] . Проте погодитися з такими висновками суду не можна. [PERSON] та [PERSON] з 1980 року до 23 серпня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер. Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги, що за життя [PERSON] , [PERSON] не була вселена у спірну квартиру як член сім`ї наймача. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що [PERSON] з 2003 року є власником 1/3 квартири [ADDRESS] , тривалий час користувалась цією квартирою, і була знята з реєстраційного обліку в ній лише 07 березня 2015 року, тобто за один місяць до пред`явлення даного позову». Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.01.2017 без змін. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» до [PERSON] , третя особа: Солом`янська в м. Києві державна адміністрація про виселення задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2020 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 14.07.2020 залишено без змін. Відповідно до копії свідоцтва про народження № [NUMBER] від 03.09.1984, [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією паспорта громадянина України [PERSON] , місцем проживання є: [ADDRESS] , дата реєстрації 01.06.1988. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог закону, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 12 квітня 2021 року в справі № 127/26104/18 (провадження № 61-23331св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 643/3624/16 (провадження № 61-5000св19). Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, суд критично оцінює наданні відповідачем докази, а саме: копія диплому молодшого спеціаліста серії [NUMBER] від 03.07.2004; копія архівної довідки від 03.02.2023 № 07, видана ректором Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука Осадчої О. про те, що [PERSON] дійсно навчався у Київському державному інституті декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука ; копія медичної довідки від 23.05.2007, видана [PERSON] ; копія договору про поточний рахунок фізичної особи від 11.03.2014 між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] ; копія листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 28.08.2012 № 15/03/14551/нк із зазначенням адреси [PERSON] ; копія листа Генеральної прокуратури України від 26.11.2015 № 19-р із зазначенням адреси [PERSON] ; копія конверту Державного агентства України з інвестицій та інновацій, адресований [PERSON] , та інших копій конвертів, оскільки у розумінні ст. 77 ЦПК України не містять інформацію щодо предмета доказування. Щодо копії довідки про причину смерті [PERSON] від 10.12.2013, копії консультативного висновку Київської міської клінічної лікарні № 16 від 27.07.2009 відносно захворювань [PERSON] , копії довідки Київського міського клінічного ендокринологічного центру від 18.12.2012 відносно захворювань [PERSON] , копії заяви [PERSON] від 07.05.2007 до начальника КП «Грушківське» Гороха М.Ф., копії заяви [PERSON] від 07.05.2008 до начальника КП «Грушківське» Гороха М.Ф., вказані документи про стан здоров`я [PERSON] не відносяться до предмету доказування у справі за позовом про виселення та за зустрічним позовом про визнання права користування житловим приміщенням. Крім того, копія акту приймання на абонентський облік засобів обліку води від 14.04.2023 не може бути належним підтвердженням того, що квартира [ADDRESS] є центром життєвих інтересів та соціальних зв`язків [PERSON] , оскільки вказане може тільки засвідчити, що з дати складання акта про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік такий вузол є прийнятим оператором зовнішніх інженерних мереж і виконавцем відповідної комунальної послуги на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї. Необхідно звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду у постановах від 28 липня 2020 року у справі № 759/17953/15-ц (провадження № 61-18718св19) та від 04 листопада 2020 року у справі № 641/2970/17 (провадження № 61-3921св19), в яких суд дійшов висновку, що особи, які вселились в квартиру з метою здійснення догляду за хворими родичами, є тимчасовими мешканцями і самостійного права користування житлом не набувають. Крім того, у ст. 99 ЖК України визначено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. За ч. 4 ст. 9 та ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За змістом ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відтак відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про самоправне зайняття квартири [ADDRESS] . У матеріалах справи містяться попередження [PERSON] про самовільне зайняття квартири від 11.02.2022 з пропозицією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» терміново веселитись та звільнити квартиру від особистих речей й від 17.06.2022 з пропозицією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» надати правовстановлюючі документи на проживання у квартирі [ADDRESS] . Актами від 10.02.2022 та 04.07.2022, складеними комісією у складі майстрів технічної дільниці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визначено, що на момент обстеження квартири двері відчинив [PERSON] , від отримання попередження про виселення відмовився й умови попередження не виконав. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41). З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом особою, яка володіє таким приміщенням незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-181 цс18 (справа № 653/1096/16-ц). Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом за необґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved