Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

03.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно прохальної частини поданої позовної заяви просить: визнати протиправним та скасувати наказ ДК «Укрспецекспорт» №60-к від 02.02.2023 року про звільнення [PERSON] з посади провідного консультанта Юридичного управління ДК «Укрспецекспорт»; поновити [PERSON] на посаді провідного консультанта Юридичного управління ДК «Укрспецекспорт»; стягнути з ДК «Укрспецекспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно матеріалів позовної заяви (т.1, а.с.1-6) та відповіді на відзив (т.1, а.с.181-187) заявлені позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу ДК «Укрспецекспорт» №27-к від 04.03.2022р. [PERSON] , провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління, за його згодою, переведено на посаду провідного консультанта Юридичного управління. Наказом ДК «Укрспецекспорт» від 02.02.2023р. №60-к його було звільнено з посади провідного консультанта Юридичного управління, з 03.02.2023р. у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підставами звільнення визначено наказ ДК «Укрспецекспорт» від 26.11.2022р. №115-ШР та повідомлення від 02.12.2022р. Оскаржуваний Наказ від 02.02.2023р. №60-к та відповідно своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення було здійснено без наявності для цього відповідної правової підстави (змін в організації виробництва і праці), а також без дотримання та з грубим порушенням, передбаченої законом процедури для звільнення особи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також з порушенням передбаченого ст.43 Конституції України права позивача на працю. Обґрунтовуючи відсутність змін в організації виробництва і праці, як правової підстави для звільнення працівника, а відтак необхідності скорочення штату чи чисельності працівників, позивач, покликаючись на положення абзацу 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 21.02.2020 р. по справі № 761/25605/17, зазначає про те, що дійсно прийняття рішення про скорочення штату або чисельності працівників є правом роботодавця, однак таке право не є абсолютним. В даному випадку, на думку позивача, дійсних підстав для скорочення штату та і самих змін в організації виробництва і праці не було, а причини звільнення є надуманими та спрямованими на те, щоб позбутися працівників за відсутності реальних підстав для їх звільнення. Спростовуючи твердження сторони відповідача, зазначені у відзиві на позов, про погіршення фінансового стану ДК «Укрспецекспорт», як однієї із причин необхідності запровадження змін в організації виробництва та праці шляхом скорочення чисельності та штату працівників, позивач у відповіді на відзив зазначає про те, що такі аргументи сторони відповідача є свідомою маніпуляцією та спрямовані на введення суду в оману, більше того, пов`язані виключно із зміною керівництва та їх бажанням позбутися небажаних працівників. Позивач вважає, що відповідачем не представлено жодних доказів на підтвердження вказаних аргументів і такі, на думку позивача, спростовуються даними фінансової звітності ДК «Укрспецекспорт», згідно яких компанія в 2022 році збільшила свій чистий дохід у 12 разів або на 22,2 млрд гривень порівняно із 2021 роком. Також, вказаним фінансовим звітом підтверджується зменшення витрат на оплату праці в 2022 році порівняно з 2021 роком до 270,164 млн. з 392,889 млн. Тобто, за твердженнями позивача, фінансовий стан відповідача не лише не погіршився, а й покращився в 2022 році. Стверджуючи про незаконність свого звільнення позивач [PERSON] також покликається на те, що відповідачем було порушено порядок вивільнення працівника, а саме: в порушення вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України не запропоновано позивачу іншої наявної та вакантної, як на момент попередження про звільнення, так і на момент самого звільнення роботи/посади. Твердження сторони відповідача про відсутність на підприємстві на момент повідомлення про звільнення та звільнення [PERSON] вакантних посад чи іншої роботи, яка могла б бути запропонована позивачу, вважає необґрунтованими. Оскільки такі посади були, а саме: посада заступника начальника юридичного управління та провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності юридичного управління, які з незрозумілих причин були запропоновані іншим працівникам - [PERSON] та [PERSON] , які також підлягали вивільненню і займали рівнозначну із позивачем посаду. Позивач вважає, що з урахуванням його кваліфікації, освіти та досвіду такі посади могли бути запропоновані і йому. В порушення вимог статті 42 КЗпП України належним чином не здійснено порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, не враховано переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки належить до категорії сімейних осіб, які мають двох утриманців (малолітня дитина та дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), а також є особою, в сім`ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком. Крім того, [PERSON] здобув: ступінь магістра за спеціальністю «правознавство», кваліфікацію юриста, ступінь Доктора філософії, а також кваліфікацію філолога англійської мови та літератури, що підтверджує його рівень знання англійської мови, оскільки робота з імпорту та експорту товарів потребує знання іноземних мов. Стверджуючи про порушення відповідачем процедури аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, позивач зазначає про те, що відповідачем не враховано положень Наказу ДК «Укрспецекспорт» №39-к від 27.04.2022р. Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, яким, зокрема, було затверджено список працівників, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці (додаток 1), затверджено список працівників, які виконують свої посадові обов`язки дистанційно (додаток 2), оголошено простій працівникам згідно з списком (додаток 3), затверджено список працівників дія трудових договір з якими призупиняється з 28.04.2022р. (додаток4). При формуванні даних списків роботодавцем визначались працівники, які залишаються працювати на робочому місці на підприємстві, працівники, які працювали віддалено, працівники, які відправляються на простій та працівники, трудовий договір з якими призупиняється. Формуючи дані списки, звичайно, роботодавець в першу чергу керувався рівнем кваліфікації і продуктивності праці таких працівників. Зважаючи на рівень кваліфікації, продуктивності праці, важливості в діяльності підприємства, [PERSON] - провідного консультанта Юридичного управління віднесли до першого списку та визначили працівником, що продовжує свою роботу на робочому місці на підприємстві. Отже, на думку позивача, роботодавець власними ж діями визнавав важливість такого працівника як [PERSON] на займаній ним посаді та виконання покладених на нього обов`язків. Представлену стороною відповідача та додану до відзиву на позов службову записку Управління роботи з персоналом від 30.11.2022 року, позивач не вважає належним та допустимим доказом на підтвердження факту проведення порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, що підлягають вивільненню, та відповідно визначення працівників з більшою продуктивністю праці та кваліфікацією. Оскільки така в порушення п.5.1.2,5.1.4 Положення про юридичне управління складена не Начальником юридичного Управління, до повноважень якого належить право визначати ефективність та результативність роботи працівників Управління. Крім того, вказана службова записка в порушення Наказу ДК «Укрспецекспорт» від 24.09.2020 №76 «Про затвердження Інструкції з діловодства, документообігу та архівного зберігання документів у ДК «Укрспецекспорт» не містить відповідного штрих-коду. Крім того, порушення відповідачем процедури звільнення позивача полягало у тому, що роботодавцем було грубо порушено строки звільнення позивача, оскільки в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України щодо попередження про наступне вивільнення працівників персонально не пізніше ніж за два місяці, позивача [PERSON] було повідомлено про звільнення з 03.02.2022р. лише 05.12.2022р., тобто без дотримання мінімального двомісячного строку. Покликання сторони відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність фізичної можливості ознайомити позивача раніше 05.12.2022 року під розпис про наступне вивільнення, на думку позивача, стверджуються долученим відповідачем Актом від 02.12.2022 року про ознайомленням з витягом з наказу №115-ШР від 26.11.2022, згідно якого чітко вбачається, що [PERSON] не надіслав письмове підтвердження факту ознайомлення з документами, а підписав повідомлення про скорочення та вивільнення з посади 05.12.2022, коли фізично прибув до компанії ДК «Укрспецекспорт». Вказане, за твердженнями позивача, виключало необхідність повідомлення позивача про наступне вивільнення через месенджер. Що ж стосується покликань сторони відповідача про те, що нібито позивач не виконував своїх посадових обов`язків на робочому місці в м.Києві з 15.08.2022 по 21.11.2022, то позивач зазначив наступне. В разі, якщо б мало місце будь-яке зловживання чи повне нехтування своїми посадовими обов`язками та/або відсутність на робочому місці, ще й протягом тривалого часу, як про це зазначає відповідач, то до позивача були б застосовані відповідні дисциплінарні заходи. Однак, такі застосовано не було. Більше того, згідно службової записки від 30.11.2022 року чітко зазначено, що продуктивність праці за вказаний період [PERSON] підтверджується надбавками та преміями. Оскільки внаслідок незаконного звільнення позивача було позбавлено права на отримання гідної оплати праці, останній просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.02.2023 року по день постановлення судового рішення. А тому з метою захисту своїх порушених трудових прав позивач звернувся до суду з позовом, який просить задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в позові та відповіді на відзив, та просили такі задовольнити в повному обсязі. Крім того, позивач на відповідні уточнюючі запитання суду додатково повідомив, що про існування наказу №39-к щодо організації трудових відносин в умовах воєнного стану йому відомо. Повідомлення від 02.12.2022 року через месенджер Signal він отримував, однак не пригадує чи ознайомлювався з таким, оскільки 02.12.2022 року цілий день був у дорозі, і лише 05.12.2022 року його було повідомлено під розпис із наступним вивільненням. Крім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що законодавством при встановленні ч.3 ст.49-2 КЗпП України відповідного обов`язку для роботодавця щодо пропозиції іншої роботи працівнику, що підлягає вивільненню, здійснено розмежування щодо пропозиції вакантної посади чи іншої роботи. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязіз підстав, зазначених у відзиві на позов (т.1 а.с.83-102) та запереченнях (т.2 а.с.1-13). Згідно наявних в матеріалах справи письмових заяв (відзив на позов та заперечення), поданих відповідачем по суті спору, останній обґрунтовує мотивованість та підставність заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог наступним чином. Доводи сторони позивача щодо відсутності змін в організації виробництва і праці ДК «Укрспецекспорт» вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наступними обставинами. З 2011 року на підставі постанови КМУ від 29.12.2010 №1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром», Закону України від 16.06.2011 №3531-VI «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» та постанови КМУ від 31.08.2011 №993 «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром», ДК «Укрспецекспорт» була включена до переліку державних підприємств - учасників Державного концерну «Укроборонпром». У зв`язку із введенням з 24.02.2022 року воєнного стану на території України Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 № 237 "Деякі питання діяльності Державного концерну "Укроборонпром" постановлено виключити зі складу Державного концерну "Укроборонпром" Державну компанію "Укрспецекспорт" (код згідно з ЄДРПОУ 21655998) та передати її до сфери управління Міністерства оборони України. З урахування положень Статуту ДК «Укрспецекспорт» (п.1.1,2.1,2.2,2.3,9.1-9.5) фінансова діяльність відповідача спрямована на забезпечення систематичного надходження й ефективного використання фінансових ресурсів, дотримання розрахункової і кредитної дисципліни, досягнення раціонального співвідношення власних і залучених коштів, фінансової стійкості з метою ефективного функціонування підприємства. Як зазначає у поданому відзиві на позов представник відповідача, з 24.02.2022, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, діяльність Відповідача у сфері експорту продукції і послуг військового призначення та подвійного використання, яка була основним джерелом доходів Відповідача, фактично повністю зупинена. В сьогоднішніх умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України Міністерством оборони України покладено на Відповідача виконання завдань щодо забезпечення закупівель для Збройних Сил України та інших військових формувань сучасного озброєння та військової техніки з метою забезпечення національної безпеки і оборони держави. На виконання вказаних завдань Відповідач бере участь у виконанні державного оборонного замовлення з імпорту озброєння, військової і спеціальної продукції і послуг військового призначення та подвійного використання, як безпосередній виконавець державних контрактів, так і є стороною в укладених на виконання державного оборонного замовлення. Прибуток відповідача від здійснення імпортних операцій із закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення, які на даний час є основним видом діяльності відповідача, становить не більше 3 відсотків вартості таких товарів, робіт та послуг, що неминуче впливає на фінансовий стан відповідача. В силу зазначених вище об`єктивних чинників, на даний час діяльність відповідача спрямована в першу чергу на укріплення обороноздатності держави, а не на отримання значного прибутку. Таким чином, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану фінансовий стан Відповідача суттєво погіршився. Вищевказані обставини стали однією з причин необхідності запровадження змін в організації виробництва та праці Відповідача шляхом скорочення чисельності та штату працівників Відповідача. З урахуванням положень ст.64 ГК України та правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 824/3229/14-а, згідно яких скорочення чисельності або штату працівників є правом роботодавця, з метою оптимізації організаційної структури та штатного розпису ДК «Укрспецекспорт», підвищення ефективності використання виробничого персоналу компанії, відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» від 26.11.2022 року №115-ШР було скорочено 25% штату та чисельності працівників компанії (всього 105 працівників). Згідно вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» відбулось скорочення як структурних підрозділів у повному складі, так і окремих посад в інших структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК «Укрспецекспорт». Зокрема, у Юридичному управлінні ДК «Укрспецекспорт» були скорочені усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного консультанта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одна посада провідного юрисконсультанта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих). 26.11.2022 наказом Державної компанії «Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису ДК «Укрспецекспорт» №115-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК «Укрспецекспорт». На підтвердження вказаних обставин представником відповідача представлено відповідні штатні розписи ДК «Укрспецекспорт» станом на момент видання наказу №115-ШР та станом на день звільнення позивача з роботи. Вказані обставини, на думку представника відповідача, підтверджують ту обставину, що зміни в організації виробництва і праці відповідача дійсно відбулись. І з цих же підстав представник відповідача вважає необгрунтованими покликання сторони позивача про покращення фінансового стану відповідача під час війни. Спростовуючи твердження позивача про те, що відповідачем при звільненні [PERSON] не було дотримано процедури вивільнення працівника, передбаченої статтею 49-2 КЗпП України в частині пропозиції працівнику вакантної посади чи іншої роботи на підприємстві, представник відповідача покликавшись на відповідну судову практику, сформовану Верховним Судом, в тому числі Великою Палатою, щодо застосування положень статті 49-2 КЗпП України зазначив про те, що положення вказаної статті зобов`язують відповідача, як роботодавця, запропонувати працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за професією чи спеціальністю працівника, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Але жодним чином не зобов`язує відповідача пропонувати працівнику будь-яку вакантну посаду чи роботу, яка є на підприємстві, але не відповідає професії чи спеціальності, чи освіті, чи кваліфікації, чи досвіду працівника. Щодо доводів позивача про невиконання роботодавцем обов`язку щодо пропонування позивачу вакантної роботи при звільненні представник відповідача зазначив про наступне. З дня повідомлення [PERSON] 02.12.2022 про наступне вивільнення займаної ним посади і до дня його звільнення 03.02.2023 робота за відповідною професією чи спеціальністю, або інша робота, які б відповідали освіті, кваліфікації, досвіду [PERSON] , не були запропоновані Позивачу з огляду на те, що у вищевказаний період часу у штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт" така робота була відсутня. У день звільнення Позивачу не пропонувалася інша робота в Державній компанії Укрспецекспорт, оскільки у штатному розписі Державної компанії Укрспецекспорт були відсутні посади, що передбачали роботу за професією чи спеціальністю позивача, тобто посади, яким би відповідали кваліфікація, освіта та досвід роботи Позивача. Щодо посади заступника начальника Юридичного управління зазначив, що 26.11.2022 наказом Державної компанії "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії "Укрспецекспорт" № 115-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 організаційну структуру та штатний розпис Державної компанії "Укрспецекспорт". Також вказаним наказом від 26.11.2022 № 115-ШР з 26.01.2023 у штатному розписі Відповідача було введено посаду заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт". Вказана новоутворювана посада заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" була запропонована провідному консультанту Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" [PERSON] як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, займана посада якої також підлягала скороченню. Вказана особа має загальний стаж роботи 22 роки 5 місяців (Позивач - 8 років), безперервний стаж роботи в Державній компанії "Укрспецекспорт" 17 років 3 місяці (Позивач - 8 місяців), на керівних посадах в Державній компанії "Укрспецекспорт" - 14 років 5 місяців (Позивач - 8 місяців). На підтвердження перебування в трудових відносинах [PERSON] з Державною компанією "Укрспецекспорт" Відповідач надав Суду копію Інформаційної довідки від 10.03.2023 № 25/185, яка була надана представнику Позивача на його адвокатський запит від 28.02.2023 № 28/02-2 та є в наявності у Позивача. Крім того, [PERSON] має науковий ступінь кандидата юридичний наук (Київський національний університет ім. Тараса Шевченка, 2004 рік), їй присвоєно почесне звання "Заслужений юрист України" (Указ Президента України Зеленського В.О. від 23.08.2021 № 406/2021). У зв`язку із цим пояснення, аргументи, доводи та міркування представника Позивача, викладені у відповіді на відзив, про начебто більш високу кваліфікацію і продуктивність праці у Позивача в порівнянні з особою, яка була призначена на посаду заступника Юридичного управління, представник відповідача вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління представник відповідача зазначив наступне. На посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" перебуває [PERSON] . 3 12 березня 2022 року [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації на період воєнного стану, введеного в Україні 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Покликавшись на положення статті 119 КЗпП України, представник відповідача наголосив на тому, що призов на військову службу під час мобілізації не тягне за собою припинення трудових відносин (трудові відносини зберігаються), а працівник лише увільняється від виконання службових (виробничих) обов`язків. При цьому, увільнення від роботи має тимчасовий характер і не передбачає розірвання чи призупинення дії трудового договору. У зв`язку із вищезазначеним Наказом Відповідача від 20.05.2022 № 47-к на підставі довідки військової частини [NUMBER] від 09.05.2022 №616/ШВЧ/2 [PERSON] увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на період проходження військової служби зі збереженням місця роботи і посади. Крім того, представник відповідача закцентував увагу суду на тому, що на період дії воєнного стану 27.04.2022 Відповідачем було видано наказ № 39- к "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", яким затверджено наступні списки працівників Державної компанії "Укрспецекспорт": 1)список працівників, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці; 2)список працівників, які виконують свої посадові обов`язки дистанційно; 3)список працівників, яким оголошено простій не з вини працівників; 4)список працівників, з якими дія трудових договорів призупиняється. Однією з причин видання Відповідачем вказаного вище наказу є відсутність достатнього обсягу роботи за певними посадами у штатному розписі Відповідача у зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану. А тому зазначив, що у разі якби [PERSON] не був призваний на військову службу під час мобілізації, зі збереженням за ним місця роботи і посади, займана ним посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно- господарської діяльності Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" неминуче була б включена до списку працівників, яким оголошено простій не з вини працівників, чи до списку працівників, з якими дія трудових договорів призупиняється. Таким чином, за твердженням представника відповідача, з 12.03.2022 провідний юрисконсульт відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Гайденко А.І. не виконує у Відповідача ніякої роботи, за ним лише зберігається місце роботи і посада, робота за вказаною посадою відсутня, на вказану посаду на період відсутності [PERSON] не призначалась жодна особа. Щодо покликань позивача про те, що вказана посада [PERSON] була запропонована відповідачем іншому працівнику - [PERSON] , який теж, як і позивач, підлягав увільненню і займав рівнозначну із позивачем посаду, представник відповідача пояснив наступне. З метою оптимізації організаційної структури та штатного розпису Державної компанії "Укрспецекспорт", підвищення ефективності використання виробничого персоналу Компанії, відповідно до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 26.11.2022 № 115-ШР "Про зміни у штатному розписі" було вирішено скоротити 25 % штату та чисельності працівників Компанії (всього 105 працівників). Зокрема, у Юридичному управлінні Державної компанії "Укрспецекспорт" було вирішено скоротити усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одну посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одну посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих). Одну з чотирьох посад провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", яка підлягала скороченню, обіймав [PERSON] . Згідно з посадовою інструкцією провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", на посаді якого перебував [PERSON] , до обов`язків вказаного працівника було віднесено координацію, контроль та аналіз роботи відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", здійснення представництва інтересів Відповідача, відповідно до порядку встановленого законодавством, в судах, в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями, інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а також на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форми власності під час розгляду правових питань діяльності Відповідача, а також під час розгляду спорів, що виникають з правовідносин Відповідача з іншими суб`єктами; забезпечення аналізу й узагальнення результатів претензійно-позовної і судової роботи управління, розроблення пропозицій щодо усунення порушень договірної та / або виконавської дисципліни, виявлених недоліків в діяльності Відповідача та щодо поліпшення договірної та фінансово-господарської діяльності Відповідача. Після видання Відповідачем зазначеного вище наказу від 26.11.2022 № 115-ШР "Про зміни у штатному розписі" у зв`язку з необхідністю завершення виконання ряду завдань, віднесених до компетенції провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" [PERSON], на що було необхідно більше двох місяців, [PERSON] було запропоновано продовжити виконання поставлених йому завдань за напрямком претензійно-позовної і судової роботи до моменту їх остаточного завершення шляхом переведення його на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", яку обіймає тимчасово відсутній [PERSON] . Проте, після відмови [PERSON] від прийняття вказаної пропозиції подальше виконання поставлених [PERSON] завдань за напрямком претензійно-позовної і судової роботи до моменту їх остаточного завершення було передано відповідним працівникам відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт". При цьому, пояснив, що позивачу [PERSON] не пропонувалось переведення на умовах строкового трудового договору на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", яку обіймає тимчасового відсутній [PERSON] та для виконання його обов`язків ( [PERSON] ), оскільки така робота за вказаною посадою з березня 2022 року по даний час відсутня. Опираючись на системний аналіз норм трудового законодавства та висновків Верховного Суду щодо їх застосування, представник відповідача виснував про те, що якщо працівник призваний на військову службу під час мобілізації то посада, яку він займає, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до закінчення воєнного стану або оголошення демобілізації у разі фактичної наявності роботи за вказаною посадою та потреби роботодавця у виконанні вказаної роботи. А відтак вважає, що Відповідач не мав підстав та не був зобов`язаний пропонувати позивачу посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Державноїкомпанії "Укрспецекспорт", яку обіймає тимчасового відсутній працівник [PERSON] . Щодо доводів позивача про недотримання строків звільнення представник відповідача зазначив про те, що такі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки повідомлення [PERSON] про наступне вивільнення відбуло з дотриманням вимог пункту 2 наказу ДК «Укрспецекспорт»№115-ШР від 26.11.2022, згідно якого повідомлення працівників компанії про наступне вивільнення відбувається персонально під особистий підпис або у будь-який інший доступний спосіб, що дає змогу зафіксувати таку подію (за допомогою технічних засобів електронних комунікацій, цінним листом з описом вкладення, ін.). У зв`язку із цим, 02.12.2022 уповноважений працівник Відповідача, на виконання п. 2 наказу Державної компанії Укрспецекспорт" від 26.11.2022 № 115-ШР, повідомив [PERSON] телефонним зв`язком за номером телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] , про наступне вивільнення займаної ним посади 03.02.2022, а також за допомогою мобільного месенджера Signal електронним повідомленням надіслав [PERSON] витяг з наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" "Про зміни у штатному розписі" від 26.11.2022 № 115-ШР та повідомлення від 02.12.2022 про наступне вивільнення займаної ним посади 03.02.2022. У зазначеному повідомленні від 02.12.2022 про наступне вивільнення чітко вказано зміст конкретних змін в організації виробництва і праці Відповідача, а саме - скорочення чисельності та штату працівників. Крім того, про вказані вище обставини уповноважені працівники Відповідача склали відповідний акт від 02.12.2022 про ознайомлення 02.12.2022 [PERSON] з витягом з наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" "Про зміни у штатному розписі від 26.11.2022 № 115-ШР та повідомленням від 02.12.2022. Крім того, 05.12.2022 після прибуття [PERSON] до Державної компанії "Укрспецекспорт" за її місцезнаходження у м. Києві уповноважений працівник Відповідача додатково надав [PERSON] особисто письмове повідомлення від 02.12.2022 про наступне вивільнення займаної посади 03.02.2022. Вказані обставини, на думку представника відповідача, свідчать про належне та своєчасне повідомлення позивача про наступне вивільнення, тобто у строк, передбачений статтею 49-2 КЗПП України. Щодо порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників та переважного права на залишення на роботі зазначив наступне. Наведені представником Позивача у позовній заяві доводи про те, що Позивач мав законні підстави щодо надання йому переважного права на залишення на роботі, а Відповідач не врахував такого переважного права Позивача на залишення на роботі, вважає безпідставними, оскільки при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, посади яких підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП. Процедура визначення кваліфікації та продуктивності праці працівників, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначенні (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що полягають в скороченні чисельності або штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, то створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець. Перед прийняттям рішення про звільнення тих працівників, посади яких підлягали скороченню, Відповідачем проведено ретельний порівняльний аналіз ділових якостей, рівня підготовки, якості роботи, сумлінності ставлення до виконання посадових обов`язків працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", які обіймали однакові з Позивачем посади, що підлягали скороченню.Такий аналіз проводився Відповідачем як шляхом вивчення особових справ вказаних працівників, так і шляхом дослідження та порівняння обсягів роботи, якості її виконання кожним із вищезазначених працівників Юридичного управління окремо. І саме за результатами проведення такого аналізу було визначено, які з працівників Юридичного управління підлягають звільненню та які з працівників Юридичного управління мають право на залишення на роботі. Так, службовою запискою Управління роботи з персоналом Державної компанії «Укрспецекспорт» (підрозділ, що відповідає за кадрову роботу) від 30.11.2022 було поінформовано Генерального директора Державної компанії "Укрспецекспорт" щодо результатів порівняння кваліфікації та продуктивності праці чотирьох працівників, що перебували на посадах провідного консультанта Юридичного управління, в тому числі [PERSON] , посади яких підлягали скороченню. За результатами проведеного аналізу та порівняння кваліфікації і продуктивності праці чотирьох працівників Генеральним директором Державної компанії "Укрспецекспорт" прийнято обґрунтоване рішення про: залишення на роботі одного з чотирьох працівників Державної компанії "Укрспецекспорт" та запропонування йому переведення на посаду заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", що була запланована до введення у штатному розписі та звільнення з роботи Позивача і ще двох інших працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", займані посади яких підлягали скороченню. Спростовуючи покликання сторони позивача щодо неналежності та недопустимості як доказу службової записки начальника Управління роботи з персоналом від 30.11.2022 через відсутність на такій штрих-коду представник відповідача зауважив, що враховуючи специфіку роботи окремих структурних підрозділів Державної компанії "Укрспецекспорт" в частині створення та документування управлінської інформації (внутрішні, вихідні, організаційно-розпорядчі документи, довідки, форми тощо), розпорядженням Відповідача від 10.05.2022 № 5/р було затверджено перелік документів, що створюються / оформлюються в Компанії поза межами Системи Електронного Документообігу. Зокрема, відповідно до пп. 1 п. II вказаного переліку документів [Питання персоналу] службові записки керівників самостійних структурних підрозділів, які є підставою для підготовки організаційно-розпорядчих документів, створюються / оформлюються в Компанії поза межами Системи Електронного Документообігу. А тому покликання позивача в цій частині вважає необгрнутованими. Покликання позивача про те, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки володіє іноземною мовою, на думку представника відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положення про Юридичне управління Державної компанії "Укрспецекспорт", що затверджене 19.10.2020 (Інв. № 748) та посадових інструкцій працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", у тому числі, посадових інструкцій провідних консультантів Юридичного управління від 19.10.2020 (Інв. № 749), від 19.10.2020 (Інв. № 750) та від 24.12.2020 (Інв. № 773), посадової інструкції провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління від 19.10.2020 (Інв. № 754) така кваліфікаційна вимога до працівників Юридичного управління як знання іноземної мови відсутня. Крім того, спростовуючи відповідні покликання сторони позивача в цій частині представник відповідача зазначив про те, що як зазначено у наказі Компанії від 27.04.2022 № 39-к метою його прийняття та затвердження відповідних списків працівників Державної компанії "Укрспецекспорт" було, зокрема, забезпечення їх безпеки. При цьому продуктивність праці і кваліфікація працівників Державної компанії "Укрспецекспорт не були основними критеріями для віднесення того чи іншого працівника Відповідача до відповідного списку. Більше того, оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса у м. Львові, про що зазначено, в тому числі, і в його позовній заяві, а тому з метою забезпечення безпеки [PERSON] , враховуючи його зареєстроване місце проживання, Відповідачем було віднесено Позивача до списку працівників, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці у м. Львові. А тому доводи представника Позивача стосовно вищої кваліфікації та продуктивності праці [PERSON] у зв`язку з віднесенням його до списку працівників Відповідача, що виконують свої посадові обов`язки на робочому місці, є безпідставними та недоведеними. Крім того, представник відповідача зазначив про те, що 15.08.2022 наказом Відповідача № 80 було внесено зміни до наказу Відповідача від 21.03.2022 № 51, якими було припинено виконання працівниками Компанії посадових обов`язків у приміщенні Відповідача за адресою м. Львів, пл. Міцкевича, 4. Тобто з 15.08.2022 [PERSON] як працівник Відповідача, який згідно з першою редакцією наказу Відповідача від 21.03.2022 №51 повинен був виконувати свої посадові обов`язки на робочому місці, тобто у приміщенні Відповідача в м.Києві. 21.11.2022 наказом Відповідача № 256-к було визнано такими, що втратили чинність пункти 1 і 2 наказу Відповідача від 27.04.2022 № 39-к. Тобто, Відповідачем було скасовано список працівників Відповідача, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці, та список працівників Відповідача, які виконують свої посадові обов`язки дистанційно. Отже, з 21.11.2022 дистанційну роботу працівників Державної компанії «Укрспецекспорт» було скасовано та фактично запроваджено звичайний режим роботи прцівників на робочому місці у приміщенні відповідача у м.Києві. Проте, [PERSON] , перебуваючи з 15.08.2022 у списку працівників Відповідача, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці (тобто у м.Києві), всупереч вимогам наказу Відповідача від 15.08.2022 року №80 не виконував свої посадові обов`язки на робочому місці у м.Києві у період з 15.08.2022 до 21.11.2022 року. Крім того, представник відповідача на відповідні уточнюючі запитання суду додатково повідомив, що суперечності в акті від 02.12.2022 року в частині дати його складення (02.12.2022) та дати подій, які в ньому зазначені (05.12.2022), пояснив, що особистої участі в складання зазначеного акту не приймав, але з огляду на зміст вважає, що такий складено саме 05.12.2022 року, а не 02.12.2022, однак зазначене, на його думку, не спростовує відповідних обставин, які ним підтверджуються. Підтвердив представлену стороною відповідача довідку про відсутність вакантних посад на момент звільнення позивача, зазначивши, що посада, яка була запропонована [PERSON] , вакантною не була, так як була створена і в то й же день (одномоментно) була запропонована [PERSON] . З урахуванням зазначених обставин та наданих пояснень представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Ухвалою судді від 06.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Заслухавши пояснення позивача та представника, а також представника відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Наказу ДК «Укрспецекспорт» №27-к від 04.03.2022 р. [PERSON] , провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління, за його згодою, переведено на посаду провідного консультанта Юридичного управління (т.1 а.с.13). Наказом ДК «Укрспецекспорт» від 02.02.2023р. №60-к (т.1 а.с10) [PERSON] було звільнено з посади провідного консультанта Юридичного управління, з 03.02.2023р. у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підставами звільнення визначено Наказ ДК «Укрспецекспорт» від 26.11.2022р. №115-ШР та повідомлення від 02.12.2022р. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що його звільнення є незаконним, оскільки було здійснено за відсутності для цього відповідної передбаченої законодавством правової підстави для звільнення, на яку ж в оскаржуваному наказі покликається сам відповідач, а саме: зміни в організації виробництва і праці, а також з порушенням, передбаченої законом процедури для звільнення особи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в пункті 18 Постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно оскаржуваного наказу від 02.02.2023р. №60-к позивача [PERSON] звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Положеннями статті 40 КЗпП України закріплено випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, п.1 частини 1 вказаної статті передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Аналіз вказаного положення свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Поряд з цим, власне зміни в організації виробництва і праці не є підставою для звільнення. Навіть конкретні форми змін в організації виробництва і праці не є підставами для розірвання трудового договору, якщо не скорочується штат або чисельність працівників. Вказане частково підтверджується положеннями ч.4 ст.36 КЗпП України. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу від 02.02.2023р. №60-к зміни в організації виробництва і праці ДК «Укрспецекспорт» мали місце у формі скорочення чисельності і штату працівників підприємства. Оцінюючи покликання сторони відповідача про наявність змін в організації виробництва і праці ДК «Укрспецекспорт» у формі скорочення чисельності і штату працівників підприємства, як правової підстави для звільнення позивача [PERSON] , суд виходить з наступного. З 2011 року на підставі постанови КМУ від 29.12.2010 №1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром», Закону України від 16.06.2011 №3531-VI «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» та постанови КМУ від 31.08.2011 №993 «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром», ДК «Укрспецекспорт» була включена до переліку державних підприємств - учасників Державного концерну «Укроборонпром». У зв`язку із введенням з 24.02.2022 року воєнного стану на території України Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 № 237 "Деякі питання діяльності Державного концерну "Укроборонпром" постановлено виключити зі складу Державного концерну "Укроборонпром" Державну компанію "Укрспецекспорт" (код згідно з ЄДРПОУ 21655998) та передати її до сфери управління Міністерства оборони України. З урахування положень Статуту ДК «Укрспецекспорт» (п.1.1,2.1,2.2,2.3,9.1-9.5) фінансова діяльність відповідача спрямована на забезпечення систематичного надходження й ефективного використання фінансових ресурсів, дотримання розрахункової і кредитної дисципліни, досягнення раціонального співвідношення власних і залучених коштів, фінансової стійкості з метою ефективного функціонування підприємства (т.1 ас.105-122). Як зазначає у поданому відзиві на позов представник відповідача, що і підтвердив у своїх поясненнях, даних в судовому засіданні, та що не спростовано стороною позивача, з 24.02.2022, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, діяльність Відповідача у сфері експорту продукції і послуг військового призначення та подвійного використання, яка була основним джерелом доходів Відповідача, фактично повністю зупинена. В сьогоднішніх умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України Міністерством оборони України покладено на Відповідача виконання завдань щодо забезпечення закупівель для Збройних Сил України та інших військових формувань сучасного озброєння та військової техніки з метою забезпечення національної безпеки і оборони держави. На виконання вказаних завдань Відповідач бере участь у виконанні державного оборонного замовлення з імпорту озброєння, військової і спеціальної продукції і послуг військового призначення та подвійного використання, як безпосередній виконавець державних контрактів, так і є стороною в укладених на виконання державного оборонного замовлення. Прибуток відповідача від здійснення імпортних операцій із закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення, які на даний час є основним видом діяльності відповідача, становить не більше 3 відсотків вартості таких товарів, робіт та послуг, що неминуче впливає на фінансовий стан відповідача. В силу зазначених вище об`єктивних чинників, на даний час діяльність відповідача спрямована в першу чергу на укріплення обороноздатності держави, а не на отримання значного прибутку. Таким чином, суд вважає обґрунтованими покликання сторони відповідача про те, що після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану фінансовий стан Відповідача суттєво погіршився. Вищевказані обставини стали однією з причин необхідності запровадження змін в організації виробництва та праці Відповідача шляхом скорочення чисельності та штату працівників Відповідача. Крім того, суд вважає обґрунтованими покликання сторони відповідача про те, що з урахуванням положень ст.64 ГК України та правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 824/3229/14-а, скорочення чисельності або штату працівників є правом роботодавця. А тому з метою оптимізації організаційної структури та штатного розпису ДК «Укрспецекспорт», підвищення ефективності використання виробничого персоналу компанії, відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» від 26.11.2022 року №115-ШР (т.1 а.с.11) було вирішено скоротити 25% штату та чисельності працівників компанії (всього 105 працівників). Згідно вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» відбулось скорочення як структурних підрозділів у повному складі, так і окремих посад в інших структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК «Укрспецекспорт». Зокрема, у Юридичному управлінні ДК «Укрспецекспорт» були скорочені усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного консультанта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одна посада провідного юрисконсультанта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих). У зв`язку із чим 26.11.2022 наказом Державної компанії «Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису ДК «Укрспецекспорт» №115-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК «Укрспецекспорт». Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що в даному випадку мали місце зміни в організації виробництва і праці у формі скорочення чисельності та штату працівників ДК «Укрспецекспорт». А тому в цій частині відповідні покликання сторони позивача суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Крім того, слід зазначити про те, що стверджуючи про наявність змін в організації виробництва і праці у даній справі, суд не оцінює правомірності (неправомірності) таких змін, а також не входить в обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників, оскільки це лежить поза межами компетенції суду. Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 27 березня 2019 року у справа № 756/5243/17 (провадження № 61-47646св18). У відповідності до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в пункті 19 Постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як зазначено вище при вирішенні справ про поновлення працівника на роботі та відповідно наданні оцінки законності (незаконності) звільнення останнього судом підлягає дослідженню не лише правова підстава звільнення особи та відповідність такої вимогам чинного законодавства, а також дотримання роботодавцем процедури та порядку звільнення (вивільнення) працівника з роботи. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що його звільнення є незаконним, оскільки було здійснено без дотримання та з грубим порушенням, передбаченої законом процедури для звільнення особи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також з порушенням передбаченого ст.43 Конституції України права позивача на працю. Зокрема, стверджуючи про незаконність свого звільнення позивач [PERSON] покликається на те, що відповідачем було порушено порядок вивільнення працівника, а саме: в порушення вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України не запропоновано позивачу іншої наявної та вакантної, як на момент попередження про звільнення, так і на момент самого звільнення роботи; повідомлення позивача про наступне вивільнення відбулось з грубим порушенням, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, 2-місячного строку. Крім того, в порушення вимог статті 42 КЗпП України відповідачем належним чином не здійснено порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, які підлягають вивільненню, а також не враховано переважного права позивача на залишення на роботі. Відповідно до положень ч.3 ст.1 Закону України від 15.03.2022 No 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (чинний з 24.03.2022, із змінами та доповненнями чинними з 19.07.2022), у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом. Так як питання порядку та процедури вивільнення працівників не врегульовано вказаним вище Законом, а тому в даному випадку підлягають до застосування положення ст.49-2 КЗпП України. Положеннями ст.49-2 КЗпП України закріплено порядок вивільнення працівників. Так, у відповідності до вказаної статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відтак, чинне законодавство України передбачає необхідність персонального повідомлення, але не визначає форму та зміст персонального повідомлення, а також алгоритм доведення його змісту до працівника. У постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 303/798/17 (провадження №61-1863св20) зазначено, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці є надання працівникові можливості завчасно визначитися із майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу. Аналогічний висновок міститься і в листі Мінсоцполітики від 24.09.2019 року № 10/0/36-19, зокрема: «законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне вивільнення за два місяці. Як вбачається з матеріалів справи, уповноважений працівник відповідача на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України щодо своєчасного повідомлення позивача [PERSON] про наступне вивільнення 02.12.2022 на виконання п. 2 наказу Державної компанії Укрспецекспорт" від 26.11.2022 № 115-ШР, повідомив [PERSON] про наступне вивільнення займаної ним посади 03.02.2022 шляхом надіслання за допомогою мобільного месенджера Signal (прив`язка до номером телефону [NUMBER] ) електронного повідомлення, до якого долучив витяг з наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" "Про зміни у штатному розписі" від 26.11.2022 № 115-ШР та повідомлення від 02.12.2022 про наступне вивільнення займаної ним посади 03.02.2022. Оцінюючи вказаний вид повідомлення на предмет його належності суд виходить з наступного. Як зазначено вище положеннями чинного законодавства не передбачена конкретна форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників Відповідно до положень ч.2 ст.7 Закону України від 15.03.2022 No 2136-IX у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. У відповідності до положень пункту 6.1 Наказу ДК «Укрспецекспорт» №39-к від 27.04.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», копія якого долучена до матеріалів справи (т.1 а.с.25-27) та який, як в ньому зазначено, прийнятий з урахуванням положень Закону України від 15.03.2022 No 2136-IX, передбачено, що начальник Управління роботи з персоналом вживає заходів щодо повідомлення працівників ДК «Укрспецекспорт» про зміни істотних умов праці в будь-який доступний спосіб. Таким чином, ДК «Укрспецекспорт» вказаним наказом на виконання вимог Закону України від 15.03.2022 No 2136-IX передбачив альтернативні способи повідомлення працівників в умовах воєнного стану. Як зазначив в судовому засіданні позивач, про наявність наказу №39-к від 27.04.2022 року йому відомо, а відтак і про можливі способи повідомлення. Крім того, положеннями пункту 2 Наказу ДК «Укрспецекспорт» №115-ШР від 26.11.2022 року «Про зміни в штатному розписі», копія якого долучена до матеріалів справи (т.1 а.с123-125) наказано начальнику Управління роботи з персоналом забезпечити заходів, направлених на додержання вимог законодавства про працю щодо вивільнення працівників ДК «Укрспецекспорт», посади яких скорочуються, у тому числі попередити працівників ДК «Укрспецекспорт» про наступне вивільнення персонально під особистий розпис, або у будь-який інший доступний спосіб, що дає змогу зафіксувати таку подію (за допомогою технічних засобів електронних комунікацій, цінним листом з описом вкладення та ін.). Оцінюючи представлену стороною відповідача копію письмової роздруківки електронного листування з позивачем [PERSON] за допомогою мобільного месенджера Signal (т.1 а.с.143-144, т.2 а.с.75) суд вважає таку належним та допустимим доказом на підтвердження факту належного та у строк, передбачений ст..49-2 КЗпП України, повідомлення про наступне вивільнення. До вказаного висновку суд приходить виходячи з того, що відповідачем було використано спосіб, що не суперечить чинному законодавству та відповідає положенням наказів №39-к від 27.04.2022 року, №115-ШР від 26.11.2022 року. Повідомлення за допомогою мобільного месенджера Signal надіслано на номер телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] , оскільки такий зазначено самим позивачем при подачі позову. Крім того, у зазначеному повідомленні від 02.12.2022 про наступне вивільнення чітко вказано зміст конкретних змін в організації виробництва і праці Відповідача, а саме - скорочення чисельності та штату працівників. Також вказане повідомлення містить відмітку про отримання такого [PERSON] . Позивач [PERSON] в ході розгляду справи не зміг спростувати вказаної обставини та факту отримання зазначеного повідомлення. Крім того, на відповідне уточнююче запитання суду повідомив, що таке повідомлення отримав, однак не пам`ятає, коли його прочитав, так як 02.12.2022 року цілий день був у дорозі. А тому з урахуванням наведеного суд приходить до висновку про належність та в строк повідомлення позивача про наступне вивільнення. При цьому, повідомлення відповідачем позивача про наступне вивільнення під особистий підпис 05.12.2022 року, на думку суду, не впливає на належність та у строк первісного повідомлення, та не може нівелювати такого. Аналізуючи мотивованість та обгрунтованість зазначених стороною позивача покликань про те, що відповідачем належним чином не здійснено порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, які підлягають вивільненню, а також не враховано переважного права позивача на залишення на роботі, на предмет відповідності таких обставинам справи та положенням чинного законодавства, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.2 ст.49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Зокрема питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці регулюється положеннями ст.42 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі. У постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 285/689/21, 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18 (провадження № 61-6712св20), від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17 (провадження № 61-11983св18) зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18 (провадження № 61-15809св19) Верховний Суд вказав, що процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець. Як встановлено судом з матеріалів справи та прояснень представника відповідача, даних в судовому засіданні, перед прийняттям рішення про звільнення тих працівників, посади яких підлягали скороченню, Відповідачем проведено ретельний порівняльний аналіз ділових якостей, рівня підготовки, якості роботи, сумлінності ставлення до виконання посадових обов`язків працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", які обіймали однакові з Позивачем [PERSON] посади, що підлягали скороченню. Такий аналіз проводився Відповідачем як шляхом вивчення особових справ вказаних працівників, так і шляхом дослідження та порівняння обсягів роботи, якості її виконання кожним із вищезазначених працівників Юридичного управління окремо. І саме за результатами проведення такого аналізу було визначено, які з працівників Юридичного управління підлягають звільненню та які з працівників Юридичного управління мають право на залишення на роботі. Так, службовою запискою Управління роботи з персоналом Державної компанії «Укрспецекспорт» (підрозділ, що відповідає за кадрову роботу) від 30.11.2022, копія якої представником відповідача долучена до матеріалів справи (т.1 а.с.147-151), було поінформовано Генерального директора Державної компанії "Укрспецекспорт" щодо результатів порівняння кваліфікації та продуктивності праці чотирьох працівників, що перебували на посадах провідного консультанта Юридичного управління, в тому числі [PERSON] , посади яких підлягали скороченню. За результатами проведеного аналізу та порівняння кваліфікації і продуктивності праці чотирьох працівників Генеральним директором Державної компанії "Укрспецекспорт" прийнято обґрунтоване рішення про: залишення на роботі одного з чотирьох працівників Державної компанії "Укрспецекспорт", а саме: [PERSON] , та запропонування йому переведення на посаду заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", що була запланована до введення у штатному розписі та звільнення з роботи Позивача і ще двох інших працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", займані посади яких підлягали скороченню. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що процедура порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, що підлягали вивільненню, відповідачем проведена належним чином, при проведенні такої враховано всіх необхідні фактори та обставини, а також визначено результат - визначено особу, яка має переважне право залишення на роботі при вивільненні. При цьому, суд не надає правової оцінки результатам такого порівняльного аналізу, здійсненого роботодавцем, а лише констатує факт проведення такого. Оскільки суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією виключно роботодавця. Покликання позивача про неналежність та недопустимість як доказу службової записки від 30.11.2022 року, оскільки така складена неуповноваженою особою (начальником Управління роботи з персоналом) та на такій відсутній штрих-код, спростовується наступним. Положеннями пункту 2 Наказу ДК «Укрспецекспорт» №115-ШР від 26.11.2022 року «Про зміни в штатному розписі», копія якого долучена до матеріалів справи (т.1 а.с123-125) наказано начальнику Управління роботи з персоналом забезпечити заходів, направлених на додержання вимог законодавства про працю щодо вивільнення працівників ДК «Укрспецекспорт», посади яких скорочуються, у тому числі попередити працівників ДК «Укрспецекспорт» про наступне вивільнення персонально під особистий розпис, або у будь-який інший доступний спосіб, що дає змогу зафіксувати таку подію (за допомогою технічних засобів електронних комунікацій, цінним листом з описом вкладення та ін.). А відтак саме на начальника Управління роботи з персоналом було покладено повноваження по здійсненню порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, що підлягали вивільненню. Тому, покликання позивача про те, що саме начальником юридичного управління мала бути складена вказана службова записка є необґрунтованими, оскільки положення Наказу ДК «Укрспецекспорт» №115-ШР від 26.11.2022 року в даному випадку є спеціальними та підлягають до застосування. А положення про Юридичне управління ДК «Укрспецекспорт» (т.1 а.с.203-212, т.2 а.с.51-57) в частині повноважень начальника управлінні підлягає до застосування в тій частині, що не суперечать наказу №115-ШР від 26.11.2022 року. Щодо відсутності на службовій записці від 30.11.2022 штрих-коду, то як зазначив представник відповідача та представив на підтвердження цього відповідні письмові документи, які судом оглянуто, враховуючи специфіку роботи окремих структурних підрозділів Державної компанії "Укрспецекспорт" в частині створення та документування управлінської інформації (внутрішні, вихідні, організаційно-розпорядчі документи, довідки, форми тощо), розпорядженням Відповідача від 10.05.2022 № 5/р було затверджено перелік документів, що створюються / оформлюються в Компанії поза межами Системи Електронного Документообігу. Зокрема, відповідно до пп. 1 п. II вказаного переліку документів [Питання персоналу] службові записки керівників самостійних структурних підрозділів, які є підставою для підготовки організаційно-розпорядчих документів, створюються / оформлюються в Компанії поза межами Системи Електронного Документообігу. А тому покликання позивача в цій частині суд вважає необгрнутованими. Щодо покликання позивача про те, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки володіє іноземною мовою, на думку суду, такі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положення про Юридичне управління Державної компанії "Укрспецекспорт", що затверджене 19.10.2020 (Інв. № 748) та посадових інструкцій працівників Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", у тому числі, посадових інструкцій провідних консультантів Юридичного управління від 19.10.2020 (Інв. № 749), від 19.10.2020 (Інв. № 750) та від 24.12.2020 (Інв. № 773), посадової інструкції провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління від 19.10.2020 (Інв. № 754) така кваліфікаційна вимога до працівників Юридичного управління як знання іноземної мови відсутня. Крім того, необґрунтованими є доводи позивача [PERSON] стосовно вищої його кваліфікації та продуктивності праці у зв`язку з віднесенням його до списку працівників Відповідача, що виконують свої посадові обов`язки на робочому місці згідно наказу від 27.04.2022 № 39-к. Оскільки, як встановлено судом метою прийняття наказу від 27.04.2022 № 39-к та затвердження відповідних списків працівників Державної компанії "Укрспецекспорт" було, зокрема, забезпечення безпеки таких працівників. При цьому продуктивність праці і кваліфікація працівників Державної компанії "Укрспецекспорт не були основними критеріями для віднесення того чи іншого працівника Відповідача до відповідного списку. Більше того, оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса у м. Львові, про що зазначено, в тому числі, і в його позовній заяві, а тому з метою забезпечення безпеки [PERSON] , враховуючи його зареєстроване місце проживання, Відповідачем було віднесено Позивача до списку працівників, які виконують свої посадові обов`язки на робочому місці у м. Львові. У зв`язку із тим, що в ході проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці було визначено особу з більшою кваліфікацією та продуктивністю праці, і такою особою було визначено не позивача [PERSON] , а тому положення ч.2 ст.42 КЗпП України до нього в даному випадку не застосовуються. Відповідно до положень ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, виловленій у постанові від 29 січня 2020 року у справі N 761/41149/16-ц, провадження N 61-508св18, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Зазначена позиція також отримала своє відображення у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі N 487/2191/17, провадження N 61-38337св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21 та від 22 грудня 2021 року у справі N 705/4831/20, провадження N 61-12771св21. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі N 800/538/17, провадження N 11-431асі18. Оцінюючи покликання сторони відповідача про те, що в його діях відсутні порушення вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо обов`язку пропозиції працівнику, який підлягає вивільненню, іншої роботи на підприємстві суд виходить з наступного. З пояснень представника відповідача встановлено, що на підприємстві на момент повідомлення про звільнення та звільнення [PERSON] вакантних посад чи іншої роботи, яка могла б бути запропонована позивачу, не було. Поряд з цим, наявні посади заступника начальника юридичного управління та провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності юридичного управління були запропоновані іншим працівникам - [PERSON] та [PERSON] , які також підлягали вивільненню і займали до звільнення рівнозначні із позивачем посади. Аналізуючи такі покликання сторони відповідача в контексті законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає вивільненню, вакантні посади чи іншу роботу, суд враховує наступне. Щодо посади заступника начальника Юридичного управління. 26.11.2022 наказом Державної компанії "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії "Укрспецекспорт" № 115-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 організаційну структуру та штатний розпис Державної компанії "Укрспецекспорт". Також вказаним наказом від 26.11.2022 № 115-ШР з 26.01.2023 у штатному розписі Відповідача було введено посаду заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт". Вказана обставина, встановлена судом та не оспорюється жодною із сторін. Більше того, представник відповідача підтвердив факт введення з 26.01.2023 у штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт" посади заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт". З урахуванням положень Закону України «Про зайнятість населення» щодо трактування поняття «вакансія», під якою законодавець розуміє як вільну посаду (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа, суд приходить до висновку про те, що введена з 26.01.2023 у штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт" посади заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" є вакантною в розумінні вимог законодавства, а відтак мала бути запропонована працівникам ДК "Укрспецекспорт", які підлягали вивільненню. Оскільки вакантна посада заступника начальника Юридичного управління була одна, тому запропонована вона могла бути лише одній особі, яка зважаючи на положення ст.42 КЗпП України мала переважне право залишення на роботі. Як зазначено вище у вказаному судовому рішенні, такою особою за результатами проведеного порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці було визначено працівника [PERSON] . Вказана особа має загальний стаж роботи 22 роки 5 місяців (Позивач - 8 років), безперервний стаж роботи в Державній компанії "Укрспецекспорт" 17 років 3 місяці (Позивач - 8 місяців), на керівних посадах в Державній компанії "Укрспецекспорт" - 14 років 5 місяців (Позивач - 8 місяців). Крім того, [PERSON] має науковий ступінь кандидата юридичний наук (Київський національний університет ім. Тараса Шевченка, 2004 рік), їй присвоєно почесне звання "Заслужений юрист України" (Указ Президента України Зеленського В.О. від 23.08.2021 № 406/2021). У зв`язку із цим саме цій працівниці і була запропонована посада заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", на яку остання погодилась. А тому вказана посада із зазначених підстав не могла бути запропонована позивачу [PERSON] в порядку вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України. У зв`язку із цим відповідні покликання сторони відповідача в цій частині суд вважає обґрунтованими, а сторони позивача - хибними. Щодо посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління. Як встановлено судом з матеріалів справи, що жодною із сторін не оспорюється, на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" перебуває [PERSON] . 3 12 березня 2022 року [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації на період воєнного стану, введеного в Україні 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України. У зв`язку із цим Наказом Відповідача від 20.05.2022 № 47-к на підставі довідки військової частини [NUMBER] від 09.05.2022 №616/ШВЧ/2 [PERSON] увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на період проходження військової служби зі збереженням місця роботи і посади. Дійсно з урахуванням положень статті 119 КЗпП України, призов на військову службу під час мобілізації не тягне за собою припинення трудових відносин (трудові відносини зберігаються), а працівник лише увільняється від виконання службових (виробничих) обов`язків. При цьому, увільнення від роботи має тимчасовий характер і не передбачає розірвання чи призупинення дії трудового договору. Вказане свідчить про те, що на період проходження [PERSON] військової служби за ним зберігається місце роботи і посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління. Більше того, з урахуванням позиції, висловленої ВС у складі суддів Першої судової палати КЦС у своїй постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 285/4227/18, така посада не вважається вакантною. Однак, і з врахування вказаної позиції Верховного Суду і роз`яснень, наданих Міністерством соціальної політики України в листі від 10.06.2015 р. N 231/06/186-15 «Щодо працівників, призваних на військову службу», вказане не перешкоджає на місце працівника, призваного на військову службу під час мобілізації, прийняття іншого працівника з укладенням із ним строкового трудового договору на час перебування основного працівника у Збройних силах України. Оскільки, як зазначено у вказаних роз`ясненнях законодавством про працю обмеження для роботодавця щодо заміщення посади на період тимчасової відсутності основного працівника не встановлені. Встановлено, що посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління позивачу [PERSON] не пропонувалась. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, про що також зазначив в письмових заявах по суті спору (відзив на позов та заперечення), така не пропонувалась позивачу у зв`язку із тим, що робота за вказаною посадою з березня 2022 року по даний час відсутня. А пропозиція вказаної посади [PERSON] іншому працівнику - [PERSON] , який теж, як і позивач, підлягав увільненню і займав рівнозначну із позивачем посаду, пов`язана із необхідністю завершення вказаним працівником виконання ряду завдань, віднесених до компетенції провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт" [PERSON], на що було необхідно більше двох місяців. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відтак представник відповідача стверджуючи про відсутність роботи за посадою провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління та наявності у працівника [PERSON] виконання ряду завдань, віднесених до його компетенції, як провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", які не могли бути завершені до звільнення, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не представив та клопотань про їх витребування, за наявності об`єктивних перешкод у їх представленні, не заявляв. А тому вказані стороною відповідача обставини суд вважає недоведеними. Більше того, згідно долученого до матеріалів справи повідомлення від 29.11.2022 року (т.1 а.с.202) таким повідомлено працівника [PERSON] про наступне вивільнення займаної ним посади і одночасно запропоновано іншу роботу в ДК "Укрспецекспорт", яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління, на період увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації до дня фактичного виходу на роботу [PERSON] . Жодних застережень щодо того, що [PERSON] на запропонованій посаді продовжуватиме виконання завдань за його посадою, що скорочується, вказане повідомлення не містить. В такому чітко зазначено про пропозицію іншої роботи на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення адміністративно-господарської діяльності Юридичного управління. А відтак вказане спростовує покликання представника відповідача про відсутність роботи за посадою тимчасового відсутнього працівника [PERSON] . З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що пояснення представника відповідача в цій частині є необґрунтованими та спрямовані на уникнення від відповідальності за невиконання вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо пропозиції працівнику, що підлягає вивільненню, в даному випадку позивачу [PERSON] , іншої роботи, яка у відповідача на день звільнення позивача була наявна, оскільки протилежне він суду не довів та відповідними доказами не підтвердив. Обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу є пов`язаним з можливостями роботодавця чи фактичною наявністю іншої роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, при наявності вищезазначених підстав, в даному випадку враховуючи кваліфікацію позивача запропонувати йому іншу роботу, укладення строкового трудового договору, на період увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації до дня фактичного виходу на роботу [PERSON] , у зв`язку наявності такої. Таким чином, суд робить висновок про те, що свого законодавчо закріпленого в частині другій статті 40, частині третій статті 49-2 КЗпП України обов`язку щодо працевлаштування працівника - позивача [PERSON] , відповідач не виконав, оскільки не запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Варто зазначити, що у відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, виловленій у постанові від 29 січня 2020 року у справі N 761/41149/16-ц, провадження N 61-508св18, працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. А відтак з урахуванням вищенаведеного заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №60-к від 02.02.2023 року про звільнення [PERSON] з посади провідного консультанта Юридичного управління ДК «Укрспецекспорт», та поновлення [PERSON] на посаді провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», підлягає до задоволення. У відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На виконання вимог ч.2 ст.235 КЗпП України у зв`язку із поновленням позивача на роботі суд вважає за необхідне стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого 2023 року по 20 липня 2023 року, визначити податки і обов`язкові збори, що підлягають сплаті в дохід держави. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь держави 2 147, 20 грн. судового збору, від сплати якого при зверненні до суду з даним позовом був звільнений позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved