Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

21 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебуває у зареєстраному шлюбі з 22.05.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Починаючи з дати реєстрації шлюбу вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою було зареєстровано місце проживання дитини. З початку 2021 року між ними постійно виникали сварки та конфлікти, вони фактично перестали проживати однією родиною, вести спільне господарство. Відповідач залишила його та змінила своє фактичне місце проживання. Незважаючи на те, що фактичне сімейне життя між ними припинилось, конфлікти не закінчувались, домінуючою причиною цих конфліктів є визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. 21.10.2022 до суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2022 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнала. Також, в судовому засіданні представник позивача надав до суду нотаріальну заяву відповідача [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, зі змістом позову ознайомлена, обставини, якими позивач обґрунтовує позов відповідають дійсності і з ними вона погоджується. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. До суду надали пояснення, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, долучити висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини №257 від 16.12.2022 року. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , які пояснили суду, що вихованням та забезпеченням дитини займається батько, дитина проживає разом з ним. Позивачем створені всі належні умови для утримання дитини, а мати добровільно віддала дитину на виховання батькові і станом на теперішній час більшість часу перебуває за кордоном та не заперечує проти позовних вимог. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2018 згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.06.2020, актовий запис №1588). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 17.12.2021, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №23», де малолітній [PERSON] перебуває під наглядом фахівців з народження, дитина часто хворіє на простудні захворювання, доглядом за дитиною до року займалися батько та мати. На теперішній час супроводом в поліклініку та доглядом займається батько та бабуся [PERSON] . Відповідно до довідок з КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 14.12.2021 та КНП «Харківський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 13.12.2021 [PERSON] на обліках в установах не перебуває. Відповідно до довідки Свято-Софіївської релігійної громади Харківської Єпархії УПЦ від 09.12.2021 зазначено, що [PERSON] працює в Свято -Софіївському храмі Харківської Єпархії УПЦ на посаді: диякона (форма працевлаштування основна, з окладом 6500 грн.), заступника настоятеля по АГЧ, форма працевлаштування з0а сумісництвом, з окладом 6500 грн. Згідно відповіді відділу соціальної роботи по Київському району м.Харкова Департаменту соціальної політики Харківський міський центр соціальних служб «Довіра» від 22.12.2021 вказано, що дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] в двокімнатній квартирі. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. На момент відвідування, матері дитини [PERSON] вдома не було. З матір`ю дитини родина не має зв`язку. Зі слів батька, [PERSON] не проживає з родиною з грудня 2021 та можливо проживає в м.Одеса, з липня 2021 року жінка регулярно покидала домівку без попередження та їхала у невідомому напрямку на тривалий час. [PERSON] свідчить, що мати не спілкується з ним та дитиною, не цікавиться здоров`ям та життям дитини. Виплати, які призначені для догляду за дитиною до 3 років мати дитини отримує на свою банківську карту, на малолітнього сина дані кошти не витрачаються. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та батько опікується інтересами дитини. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] №257 від 16.12.2022 року, вбачається, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається з висновку, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дітей, вважає за доцільне: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі. На переконання суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. Враховуючи інтереси дитини, а також те, що за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, тож суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved