Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

29 червня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та визнати місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ). В обґрунтування вимог позову вказала, на те, що з 30.06.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох дітей 2006, 2011, 2019 року народження. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що в них різні характери та погляди на життя, проживають сторони окремо, стосунки не підтримують. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна немає. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданого Чорнянською сільською радою Каховського району Херсонської області, актовий запис № 08, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2006 року. Від шлюбу мають трьох дітей 2006, 2011, 2019 року народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена. Останнім часом непорозуміння між сторонами загострилось, що негативно впливають на нормальний клімат в сім`ї, тому шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам сім`ї, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхньої дитини. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитині шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу та враховуючи ту обставину, що остання не ставить питання зміни прізвища, то після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище яке вона отримала при реєстрації шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає інтересам дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо позовних вимог про встановлення місця проживання дітей з позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між тим, висновок органу опіку та піклування щодо розв`язання спору про встановлення місця проживання дитини суду надано не було. Також не надано будь-яких інших доказів на підтвердження вимог позивача про визначення місця проживання з нею. Для залучення відповідного органу опіки та піклування до участі у даній справі за ініціативою суду в порядку ч.6 ст.56 ЦПК України, останнім підстав не встановлено, оскільки позивачем не наведено у позові будь-яких доводів щодо визначення місця проживання дітей, як не наведено і відповідних доказів. Позивачем навіть не надано доказів щодо теперішнього місця проживання дітей. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, що позбавляє суд можливості з`ясувати її позицію щодо обставин на які вона посилається і визначити докази якими вона вважає за необхідне підтверджувати заявлені вимоги. Суд не має права без участі заявника самостійно визначати обставини, які мають значення для справи, збирати докази, приймати процесуальні рішення щодо їх витребування. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про встановлення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ). Поряд з цим, суд роз`яснює позивачу, що незважаючи на відмову у задоволенні даної вимоги вона має право звернутися до суду із окремим належно оформленим цивільним позовом для її вирішення у встановленому законом порядку, адже в даній позовній заяві позивачем не заявлялись будь-які підстави для задоволення вимог та відповідно вони не досліджувалися. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial