Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 25.01.2023 р. Під час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Вказуючи, що відповідач з 18.07.2022 р. у вихованні та матеріальній допомозі на утримання сина участі не приймає, хоча попри відсутність офіційного працевлаштування, відповідач активно займається продажом транспортних засобів, здійснює підприємницьку діяльність та має достатньо високий рівень доходу, досягнути домовленості з відповідачем щодо розміру та добровільної сплати аліментів не вдалося, позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В разі офіційного працевлаштування стягнути не менше 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починячи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач 06.07.2023 р. подав заяву, у якій позов визнає частково, вказує, що проживає з мамою, не працює, припинив здійснювати підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим має можливість та згідний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, справу просить розглядати за його відсутності. 13.07.2023 р. до початку першого судового засідання представник позивача подав клопотання про зміну предмета або підставу позову в порядку, передбаченому ч.3 ст.49 ЦПК України, відповідно до якого просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав із викладених у ньому підстав та просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Пояснив, що такий розмір аліментів дорівнює приблизно сумі аліментів 2000 грн., яку визнає позивач у поданій раніше заяві, а зміна предмета або підставу позову пов`язана з тим, що у разі офіційного працевлаштування відповідача, та покращення матеріального становища відповідача відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується розпискою, клопотань до суду не надійшло. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 СК України. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 та 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01.01.2023 р. становить 2272 грн. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст.ст. 181, 183 СК України можуть бути присуджені у частці від доходу. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25.01.2023 р. розірвано, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Факт проживання сина [PERSON] із позивачем [PERSON] відповідачем визнається, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач [PERSON] підприємницьку діяльність припинив (а.с. 13-14). Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи встановлено, що сторони проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги в повному обсязі на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим позивач не має можливості забезпечити необхідний і достатній рівень життя дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач у поданій суду заяві не заперечує проти сплати аліментів і вказує, що має можливість лише надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 2000 грн., оскільки не працює, проживає разом з мамою, на даний час припинив здійснювати підприємницьку діяльність, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, є працездатною особою молодого віку. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності інших, передбачених ст.ст. 182 СК України обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, сторони суду не надали. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 182, 183, 191 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що дитина проживає разом із позивачем та вона просить стягувати аліменти саме у частці від доходу батька, то доводи відповідача щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі з посиланням на те, що він не працює та припинив підриємницьку діяльність, є безпідставними і не мають правового значення для вирішення цієї справи. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2020 р. у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), де зазначено, що «кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 184, 191 СК України та

Outcome: approved