Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб з відповідачем і стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але неменше ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 червня 2017 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року між сторонами постійно виникали суперечки та сварки, на сьогодні остаточно втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Зараз кожен з подружжя живе окремим життям, не ведуть спільного господарства. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін, вважає, що можливості збереження сім`ї та примирення подружжя немає. Дитина сторін проживає з матір`ю, спору щодо її місця проживання немає. Позивачка одна не може забезпечити належний рівень проживання дитини, натомість відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, інших утриманців не має. Ухвалою суду від 22.06.2023 прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження, призначено судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2023 підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні 27.07.2023 вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу, проте розмір аліментів, який просить стягувати з нього позивач є для нього неспівмірним, враховуючи його дохід, який приблизно становить 11 000, 00 грн на місяць. Суд, заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази у справі, встановив таке. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 27.06.2017, сторони уклали шлюб 27.06.2017. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції 25.09.2019, [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані сторони у справі. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюб, суд зазначає, що за приписами ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача, необхідно вказати, що за приписами ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів`за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог статті 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліментів в розмірі 1/4 усіх видів доходів відповідача, щомісячно. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів з нього на утримання сина, проте розмір, що заявлений позивачкою, є неспівмірним його доходам. Аналізуючи наявні у справі докази, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача щомісячно, є завищеним. Приписами ст. 141 СК України, визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеному в позові розмірі. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З огляду на викладене вище, визначаючи розмір аліментів, суд враховує що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитити буде відповідати інтересам та потребам останньої, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 20.06.2023. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1073,60 грн. Крім того, згідноз п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial