Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача - адвокат Олійник В.В. звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позов мотивований тим, що 05.04.2008 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох синів: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітній син постійно проживає з позивачем, а малолітній син - з відповідачем. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини [PERSON] та визначення графіку побачень з дитиною, відповідач чинить перешкоди позивачу в регулярному спілкуванні та зустрічах із сином, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач 17.04.2022 року та 03.07.2022 року звертався до відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням вжити заходи до відповідача, яка перешкоджає бачитись та спілкуватись з сином [PERSON] . За місцем проживання позивач характеризується позитивно, протипоказань для опіки та піклування над неповнолітніми дітьми у позивача відсутні, наркологічні протипоказання до опіки та піклування не виявлені. Позивач працює, має стабільний дохід, виявляє бажання приймати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , приймає участь у його матеріальному забезпеченні, піклується про його здоров`я та розвиток, створює належні умови для фізичного, морального та духовного розвитку сина, спілкується з ним, проводить вільний час та відпочинок разом з ним. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить: 1. Зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу в спілкуванні з дитиною засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, з дотримання режиму дня дитини, у разі забезпечення дитини таким зв`язком; 2. Зобов`язати відповідача повідомляти позивача засобами телефонного зв`язку про стан здоров`я сина [PERSON] , [INFO] , у разі його хвороби. 3. Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку побачень, а саме: - кожної середи в період з 15:00 години до 18:00 години, кожного першого та третього тижня місяця з 16:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі за місцем проживання батька дитини з правом виїзду для відвідування родичів, а також з правом батька разом з сином відвідувати культурно-розважальні заходи та заклади з дотриманням режиму дня для дитини, без присутності матері дитини; - у дні релігійних та державних свят, а саме: 01 січня, 07 січня, 08 березня, 28 червня, 24 серпня кожного року, у день народження сина [PERSON] , [INFO] , у день народження [PERSON] - [INFO] , у день народження неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] , у день народження бабусі [PERSON] - [INFO] кожного року з 09:00 години до 19:00 години, з дотриманням режиму дня для дитини, без присутності матері дитини; - у період осінніх та весняних шкільних канікул кожного року з можливістю коригування за домовленістю з матір`ю дитини, не порушуючи режиму дня для дитини, без присутності матері, - у період зимових шкільних канікул кожного року з можливістю коригування за домовленістю з матір`ю дитини, не порушуючи режиму дня для дитини, без присутності матері; - з метою оздоровлення сина [PERSON] , [INFO] , щороку відпочивати з дитиною на території України з урахуванням стану здоров`я дитини у літній час в період з середини липня до середини серпня з можливістю коригування за домовленістю з матір`ю дитини, без присутності матері. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2023 року прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач та його представник - адвокат Олійник В.В. надали до суду заяви у яких просили провести судове засідання без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач надала до суду заяву у якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, справу просила розглядати за її відсутності. Також погодилася із графіком участі батька у вихованні малолітнього сина, який було запропоновано позивачем у позовній заяві та у висновку ООП адміністрації Новокодацького району ДМР. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Представник третьої особи Лійбук Л.М. надала до суду заяву в якій просила долучити до матеріалів справи висновок № 3/9-113 від 28.06.2023 року, справу просила розглядати відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 05.04.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2020 року було розірвано, [PERSON] було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 4). Батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 22.01.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с. 41). На даний час сторони проживають окремо. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 17.10.2022 року за адресою: [ADDRESS] , за якою проживає [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , умови проживання добрі, в будинку зроблено сучасний ремонт, чисто та охайно, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Батько цікавиться життям та здоров`ям дітей, висловлює бажання спілкуватися з молодшим сином [PERSON] (а.с. 13). За місцем проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно, за час проживання не створював труднощів, у конфліктах з сусідами помічений не був, що підтверджується характеристикою з місця проживання від 17.09.2022 року, завіреної головою квартального комітету № 35 Рожковським М.М. (а.с. 14). Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 20.06.2022 року, психіатричні протипоказання для усиновлення, опіки та піклування над неповнолітніми дітьми у позивача [PERSON] відсутні (а.с. 15). Згідно із сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 20.06.2022 року у позивача [PERSON] наркологічні протипоказання до опіки та піклування не виявлені (а.с. 16). Позивач працює, має стабільний дохід, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (а.с. 17-19). 17.04.2022 року та 03.07.2022 року позивач [PERSON] звертався до відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням вжити заходи до відповідача, яка перешкоджає бачитись та спілкуватись з сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними висновками (а.с. 21, 22). Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР № 3/9-113 від 28.06.2023 року, на даний час неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] на обліку у лікаря нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно. На засіданні комісії батько підтримав свою заяву, мати не заперечувала проти порядку участі батька у вихованні сина відповідно до запропонованого ним графіку. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Наданим висновком Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР № 3/9-113 від 28.06.2023 року запропоновано порядок спілкування батька з дитиною, вказаний висновок не суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На підставі ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Враховуючи малолітній вік дитини, її індивідуальні потреби у цьому віці для здорового розвитку, а також вік та стан здоров`я позивача, з урахуванням принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, забезпечення якнайкращих інтересів дитини, підтримку зв`язків з батьком, та приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На переконання суду, зазначений у позовній заяві порядок спілкування позивача з дитиною є достатнім, таким, що відповідає віковим потребам дитини та принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання малолітнього сина. Суд зазначає, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати віковим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 6), з урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% судового збору в розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. х 50% = 536,80 грн.), інші 50 % судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved