Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб укладений між ними та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та припинити право сумісної власності подружжя. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року позов задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.05.1990 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом № 2124 розірвано. Ухвалено поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4026,00 грн. 28.07.2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позивачем в позовній заяві було вказазано орієнтовну суму витрат, яка складалась з сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи предмет спору, ціну позову, вважає, що судові витрати на правову допомогу, які мають бути стягнуті з відповідача складають - 23 657,00 грн. Крім того, позивачем встанолвено, що судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (розірвання шлюбу), який сплачений 19.04.2023 року у розмірі 1073,60 на виконання ухвали судді від 12.04.2023 року про усунення недоліків. Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.В судове засідання сторони не викликались (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши надані і добуті докази суд вважає можливим ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] була надана професійна правнича допомога адвокатом Усатенком Д.А. на підставі договору про надання правової допомоги №40/23ц від 25.03.2023 року. Згідно акту № 1 прийому-передачі наданих юридичних послуг від 25.07.2023 року, загальна вартість наданих юридичних послуг складає 23 657,00 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 23 657,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки в з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (консультування, збирання доказів, складання позовної заяви, участь у двох судових засіданнях, отримання копії рішення суду), їх необхідністю та обсягом виконаної адвокатом роботи. Відповідач під час розгляду справи заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зазначав, що не заперечував ні з приводу розлучення, ні з приводу поділу майна, натомість позивач не зверталась до нього щодо досудового врегулювання спору, одразу звернувшись до суду, де він позов визнав. Отже, беручі до уваги вищевикладене, заява про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача підлягає частковому задоволенню, сума підлягає зменшенню до 6 000,00 грн, яка відповідає розумному розміру та критерію реальності таких витрат. Крім того, при постановленні судового рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме за позовну вимогу немайнового характеру (розірвання шлюбу) у розмірі 1 073, 60 грн. При усуненні недоліків відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 12.04.2023 року позивач сплатила суму судового збору в розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією 32528798800006742696 від 19.04.2023 року. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Отже, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Outcome: partial