Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

26 січня 2023 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з вище вказаною позовною заявою, вимоги якої в подальшому зменшено, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу у розмірі 26764 грн.\~ 48 коп., пеню у сумі 94 грн. 30 коп., втрати від інфляції у сумі 3057 грн. 69 коп., 3% річних в сумі 1082 грн. 97 коп. та понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року №70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», та надає послугу з теплопостачання, у тому числі [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] в період з листопада 2018 року по листопад 2022 року, на підставі публічного договору приєднання опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та на сайті підприємства skte.com.ua. Відповідачка свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання не виконує, в зв`язку з чим за період з листопада 2018 року по листопад 2022 року у відповідачки перед позивачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 21999 грн. 44 коп. Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушує права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки. Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради №463 від 20 жовтня 2017 року, №414 від 22 листопада 2018 року, №83 від 28 лютого 2019 року та №511 від 21 листопада 2021 року. В даному випадку, у будинку по [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира, яка належала відповідачці, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії. Позивач є постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира споживача за вище вказаною адресою. Оскільки відповідачка споживала надані послуги, не відмовлялась від них у законному порядку, то згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір). В зв`язку з невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував відповідачці [PERSON] інфляційні втрати у сумі 3057 гривень 69 копійок, три проценти річних у сумі 1082 гривень 97 копійок та пеню у сумі 94 гривень 30 копійок, та звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 13 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Смілакомунтеплоенерго» у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] \~ у судове засідання не з`явилась. 23 березня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка просила суд задовільнити позов частково лише за період з 28 жовтня 2022 року по 24 листопада 2022 року, оскільки лише в цей період у квартирі не проживав [PERSON] , а тому вона споживала ці послуги. Окрім того вказала, що договору з КП «Смілакомунтеплоенерго» не уклада, тому не повинна сплачувати за послуги, які не отримувала. Просила застосувати термін позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача та відповідачки, викладені письмово, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно копії договору купівлі продажу квартири від 25 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1402, відповідачка [PERSON] продала\~\~ [PERSON] квартиру [ADDRESS] . З копії вказаного договору вбачається, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу від 31 січня 2014 року. Таким чином судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] в період з 31 січня 2014 року по 25 листопада 2022 року.\~ Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачка була споживачем комунальних послуг, які надаються до квартири [ADDRESS] , в період з 31 січня 2014 року по 25 листопада 2022 року, та має особовий рахунок № [NUMBER] як споживач послуги, що надається КП «Смілакомунтеплоенерго». Відповідно до ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Відповідно до матеріалів цивільної справи, виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року, у відповідності до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №70 від 23 лютого 2018 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», є КП «Смілакомунтеплоенерго». Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області №463 від 20 жовтня 2017 року, №414 від 22 листопада 2018 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго», №83 від 28 лютого 2019 року «Про коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго» та №511 від 21 жовтня 2021 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, інших споживачів для комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення, зокрема, для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії: рішенням №463 - 1975,04грн/Гкал (з ПДВ); рішенням №414 - 2337,72 грн/Гкал (з ПДВ); рішенням №83 - 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ); рішенням №511 - 2544,00 грн/Гкал. Щодо посилання відповідачки на необґрунтованість звернення комунального підприємства з позовом саме до [PERSON] оскільки вона не є споживачем послуг та не укладала договору про надання житлово-комунальних послуг з КП «Смілакомунтеплоенерго», суд зазначає наступне. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 (далі по тексту закон № 1875), та ст.12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189 (далі по тексту закон № 2189) визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір про надання послуг з централізованого опалення … (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем …. є договором приєднання (ч.7 ст. 26 ЗУ «Про житлово комунальні послуги»). У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. (ч.5 ст. 13 ЗУ № 2189). 28 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» на офіційному сайті підприємства skte.com.ua та в місцевій газеті «Сміла» від № 9 (1101) опублікувало Договір про надання послуг з централізованого опалення, який в розумінні ст. 633 ЦК України є публічним договором. Згідно п.10.1 Договору про надання послуг з централізованого опалення, цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма Споживачами, які підлягають під цю категорію. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року опубліковано на офіційному сайті Смілянської міської ради за посиланням https://smila-rada.gov.ua/. Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п.1 ч.3 ст.20 Закону\~\~\~\~\~\~ № 1875, п.2 ч.2 ст.7 Закону № 2189). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до розрахунку нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за отримані від позивача послуги відповідачка частково здійснила оплату. За змістом положень ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до норм ст.641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Норми ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення». Згідно п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків i гуртожитків, що затверджені постановою Кабінету Мiнiстрiв України від 8 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Мiнiстрiв України від 24 січня 2006 року №45) власник або наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджений Постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж цього централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Боржник від отримання послуг з централізованого опалення та гарячої води не відмовлявся та фактично отримує послугу з центрального опалення. Відповідно пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, згідно з п.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Отже, умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.627, 630 ЦК України та ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків». Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, само собою, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року у справі №711/11424/15-ц, провадження 61-3500св18, «Хоч у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.2 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Як вбачається з актів зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії від 06 квітня 2018 року, 29 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 30 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, 01 квітня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 29 листопада 2019 року, 28 листопада 2019 року, 28 січня 2020 року, 28 лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 28 грудня 2020 року, 27 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 01 квітня 2021 року, 01 листопада 2021 року, 01 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 31 січня 2022 року, 28 лютого 2022 року, 31 березня 2022 року, за листопад 2022 року та за грудень 2022 року, у період з листопада 2018 року по листопад 2022 року теплоносій по тепловому лічильнику подавався до будинку [ADDRESS] . При цьому, будь-яких доказів, які спростовують твердження позивача КП «Смілакомунтеплоенерго» про те, що теплоносій по тепловому лічильнику не подавався до будинку [ADDRESS] , також у період з листопада 2018 року по листопад 2022 року, матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» у період з листопада 2018 року по листопад 2022 року надавалася послуга з теплопостачання споживачам у будинку [ADDRESS] , в якому, зокрема, розташована квартира [ADDRESS] , власником якої у вказаний вище період часу була відповідачка [PERSON] , та була споживачем житлово-комунальних послуг, що подавались до вказаної квартири. При цьому, будь-яких письмових доказів, які свідчать про відмову відповідачки\~\~\~\~\~ [PERSON] від отримання вище вказаної житлово-комунальної послуги у період з листопада 2018 року по листопад 2022 року, матеріали справи не містять та відповідачкою не надано. Отже, відповідачка [PERSON] є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яка надавалась за адресою: [ADDRESS] в період з листопада 2018 року по листопад 2022 року, мала особовий рахунок\~\~\~\~\~\~ № [NUMBER] та вказана послуга надавалась відповідачці саме позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго». Що стосується посилання відповідачки на те, шо вона не проживала в квартирі [ADDRESS] в період з листопада 2018 року по листопад 2022 року, а там проживав [PERSON] , який і був споживачем вказаної послуги та повинен сплачувати за них, суд зазначає наступне. Договір на надання послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг (ч.3 ст. 29 Закону № 1875), договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача (ч.1 ст. 13 Закону № 2189). Згідно пункту 1 договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2022 року відповідачка [PERSON] продала двокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, зареєстрованого за № 522. Державна реєстрація права власності за відповідачкою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності\~\~\~\~\~\~\~\~ № 17202644 від 31 січня 2014 року, номер запису про право власності: 4527246, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239266571105. Таким чином власником об`єкта, до якого постачалася теплова енергія, у період з листопада 2018 по листопад 2022 рік була [PERSON] [PERSON] у період з листопада 2018\~ по листопад 2022 не звертався до КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення саме з ним договору на надання послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою, а також довірчих документів на укладення правочинів від імені власника майна не надавав. Окрім того відповідачкою не надано до суду і доказів того, що вона, як власник квартири [ADDRESS] уклала договір оренди з [PERSON] . Таким чином доводи відповідачки про те, що вона у вказаний позивачем період не споживала послуги з теплопостачання не підтверджуються належними та допустимими доказами та спростовуються матеріали справи. Що стосується заперечень відповідачки щодо підсудності спору, суд вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення, в зв`язку з наступним. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місце знаходженням майна або основної його частини. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 (далі - Постанова Пленуму № 3), визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місце знаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.\~\~\~ Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо. Виходячи із зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо. Як вбачається зі змісту позову, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору з постачання тепла до квартири [ADDRESS] . Місце знаходження нерухомого майна у виді квартири підтверджено документально. З урахування зазначених правил підсудності справа підсудна Смілянському міськрайонному суду Черкаської області. Що стосується посилання відповідачки на те, що позивачем надано до суду не вірні розрахунки суми заборгованості, суд зазначає наступне. Суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ України № 630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач таких послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення встановлено, що плата за послуги нараховується згідно показань засобів обліку води, а у разі його відсутності ( несправності) за нормативами (нормами) споживання. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20.10.2017, № 414 від 22.11.2018 та №83 від 28.02.2019, №511 від 20.10.2021 (додавалися до позовної заяви). Відповідно до ст.3 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» всі житлові та нежитлові будівлі мають бути оснащені приладами обліку теплової енергії та водопостачання лічильниками. В даному випадку, у будинку (в якому знаходиться квартира, належна відповідачу по справі), встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії. Статтею 8 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Зважаючи на наявність у будинку (в якому знаходиться квартира Відповідача) приладу комерційного обліку теплової енергії, нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами (у відповідності до п.3.4. Договору) за показниками засобів обліку теплової енергії Згідно п.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну (передати майно, виконати роботи, надати послуги, оплатити гроші тощо) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1.ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чині відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з актів зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії та актів виконаних робі (наданих послуг) від 06 квітня 2018 року, 29 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 30 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, 01 квітня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 29 листопада 2019 року, 28 листопада 2019 року, 28 січня 2020 року, 28 лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 28 грудня 2020 року, 27 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року, 01 квітня 2021 року, 01 листопада 2021 року, 01 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 31 січня 2022 року, 28 лютого 2022 року, 31 березня 2022 року, за листопад 2022 року та за грудень 2022 року підписаних представником КП «Смілакомунтеплоенерго» (виконавець) та представником ОСББ (споживач) здійснювалося зняття показників теплового лічильника та засобів комерційного обліку теплової енергії, що розташований, зокрема, на будинку [ADDRESS] . При цьому, споживач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) жодного разу не мав. Крім того, доводи позивача КП «Смілакомунтеплоенерго» про те, що нарахування плати за надані послуги у період з листопада 2018 року по листопад 2022 року також здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії, матеріалами справи не спростовуються та відповідачкою доказів на підтвердження не вірного нарахування до суду не надано. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який доданий позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» до позовної заяви як доказ заборгованості відповідачки [PERSON] за отримані від позивача послуги, відповідачка оплату послуг з постачання централізованого опалення позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» у листопаді 2018 року, грудні 2018 року та грудні 2019 року здійснювала, тим самим визнаючи отримання від позивача послуги з постачання теплової енергії та наявність заборгованості по її оплаті, однак не у повному обсязі, у зв`язку з чим у неї за період з листопада 2018 року по листопад 2022 року включно виникла заборгованість у сумі 26764 грн. 48 коп. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Відповідно до п.5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором. Як вбачається з розрахунків інфляційних втрат від несплати коштів, 3% річних за користування коштами, розрахованих за період з листопада 2018 року по листопад 2022 року включно, та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання КП «Смілакомунтеплоенерго» нарахувало відповідачці [PERSON] інфляційні втрати у сумі 3057 грн. 69 коп., 3% річних у сумі 1082 грн. 97 коп. та пеню у сумі 94 грн. 30 коп. Оцінюючи подані позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані, і застосування строків позовної давності в три роки для вимог про витрати від інфляції та 3 % річних та в один рік для вимог про стягнення пені. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями частини 2 статті 258 ЦК України унормовано, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: п.1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та триває дотепер. 30 березня 2020 року прийнято ЗУ № 540-IX, яким розділ «прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12 згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 … цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) встановив, що п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293\~ цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, навіть коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Також звертаю увагу на пункт19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні на усій її території введено воєнний стан Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102 -IX від 24 лютого 2022 року, який діє по сьогодні. Таким чином вимоги відповідачки про застосування терміну позовної давності є необгрутованими та до задоволення не підлягають. Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141, 164 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2684 грн. судового збору.

Outcome: approved