Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

10 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява від позивачів [PERSON] , [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. 10 березня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Романишеній І.П. Позов вмотивований тим, що позивачі є батьками [PERSON] , яка 16 липня 2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві зроблено відповідний актовий запис №2209 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . Позивачі зазначають, що з 2011 року [PERSON] постійно проживає з ними та саме вони здійснюють самостійно виховання онука. З 2018 року відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки, не приймають участі у вихованні сина, не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надають, тому змушені були звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просять позбавити [PERSON] та [PERSON] прав відносно мальолітнього сина [PERSON] . Ухвалою суду від 27 березня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 травня 2023 р., яке було відкладено на 16 червня 2023 року. У підготовче засідання відповідачі не з`явилися, судом вживалися усі необхідні заходи для належного повідомлення сторін по даній справі, натомість жодних заяв, клопотань до суду не надходило. У судовому засіданні 16.06.2023р. представник третьої особи надала суду висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 14.06.2023р. за №109-3377 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] та громадянина [PERSON] . Ухвалою суду від 16.06.2023р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 04.07.2023 р., яке було відкладено на 18.07.2023 р. Позивачі у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позові, зазначивши, серед іншого, що необхідність у поданні даного позову виникла у зв`язку з тим, що дитина хворіє та потребує оперативного втручання, однак, вони не мають юридичних прав надавати згоду на операцію та вирішувати інші нагальні потреби дитини. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Жодних клопотань, зокрема, від відповідача2 про необхідність сприяння суду для забезпечення його участі у судовому засіданні, до суду не надходило. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі лишили онука позивачам, коли йому виповнилося два чи три роки, спочатку його відвідували та з кожним разом все менше і менше, коли дитина захворіла завжди біля нього були позивачі, дитина проживає разом з позивачами. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною мати дитини, два роки відповідачі проживали з дитиною, а потім покинули її, у житті дитини участі не приймають, багато років з відповідачами свідок не бачилася, зі слів свідка, вихованням займається бабуся та дідусь. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечували, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . 16 липня 2010 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві зроблено відповідний актовий запис №2209 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . Відповідно до довідки-характеристики, виданої Ст.ДОП СП ВП №3 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 28.02.2023р., [PERSON] постійного місця проживання не має, проживає переважно у знайомих, з близькими родичами відносин майже не підтримує, вихованням малолітньої дитини не займається, неодноразово притягалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, веде антигромадський, паразитичний спосіб життя, схильна до вчинення злочинів та правопорушень. Відповідно до характеристики старшого дільничого відділу поліції №3 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 28.02.2023р., [PERSON] , характеризується за місцем проживання негативно, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, порушує громадський порядок та був неоднаразово притягнутий до адміністративної відповідальності. У матеріалах справи міститься лист від ГУ НП у м.Києві від 02.03.2023 р. за №Б-729/125/56-2023, зі змісту якого вбачається, що в провадженні СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУНП у м.Києві знаходились матеріали кримінального провадження за підозрою [PERSON] , які в подальшому були направлені до суду та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де він фактично перебуває, а саме: ДУ "Київський слідчий ізолятор". Позивачами в обґрунтування позовних вимог стверджено, що відповідачі починаючи з 2018 року не виконують свої батьківські обов`язки, не приймають участі у вихованні сина, не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надають. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог позивачі надали суду інформацію щодо навчання учня 6-А класу [PERSON] , позитивну характеристику, в якій зазначено, що [PERSON] опікуються дідусь - [PERSON] та бабуся - [PERSON] , які забезпечують його базові потреби в одязі, їжі, особистому просторі, приділяють належну увагу вихованню та навчанню, контролюють його успішність і відвідування занять, мотивують до високою результативності у здобутті освіти. Під час педагогічного патронажу вчителі відмічали, що вдома з дитиною перебували виключно бабуся та дідусь малолітнього, разом з тим, батьки зв`язок з класним керівником і вчителями не підтримують, на зустрічі з класним керівником не з`являються. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , які повідомили суд про відомі їм обставини, а саме те, що дитиною опікуються позивачі, а батьки в свою чергу не виконують батьківські обов`язки відносно дитини, при цьому у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їхню заінтересованість в результаті розгляду справи не встановлено, показання свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим наданим доказам, та доводам позивачів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог. Окрім того, у судовому засіданні представник третьої особи повідомила, що мати дитини розуміє та усвідомлює наслідки позбавлення її батьківських прав та не заперечує проти цього, а батько в свою чергу знаходиться в СІЗО, а тому належної уваги дитині приділяти не буде. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що батько до обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту піклувався про сина та утримував його. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 14.06.2023 за №109-3377 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] та громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , зазначено, що відповідачі добровільно самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, оскільки вони не приділяють належної уваги вихованню, навчанню, розвитку, не виявляють турботу до неї, що протирічить принципам Конвенціїї ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства". Враховуючи вищезазначені факти, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів. Також, у висновку вказано, що малолітній [PERSON] написав своє пояснення, в якому повідомив, що його батьки довго з ним не проживають, не приходять до нього до школи, не цікавляться його навчанням, успіхами, не турбуються про його здоров`я, весь час ним опікуються дідусь та бабуся. Згідно ч.4 -6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Під час розгляду справи суд не встановив, що наданий органом опіки та піклування письмовий висновок суперечить інтересам дитини, та приходить до висновку про його обґрунтованість, оскільки викладені обставини у висновку не суперечать доводам позивачів, а також доказам, які були ними надані, а тому суд приймає до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування при ухваленні рішення по справі. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачами доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому, суд враховує ті обставини, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, не надали жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, встановлені судом під час розгляду справи, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з їх боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені судом обставини справи, вказують на ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітньої дитини, а також незабезпечення законних прав дитини на нормальні умови життя. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин тривалий час не спілкуються з дитиною, не займаються її вихованням, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не цікавляться здоров`ям та життям дитини, тобто ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Поряд з вказаним, суд вважає за необхідне роз`яснити правові наслідки позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , які вказані у статті 166 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Також, суд наголошує увагу учасників справи на тому, що в подальшому дитина має в обов`язковому порядку мати законного опікуна (опікунів) для забезпечення її виховання, а також для захисту її особистих і майнових прав та інтересів. На підставі викладеного та

Outcome: approved