Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності двом сестрам - [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , яка залишила заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на частку в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Іншими співвласниками даного будинковолодіння є відповідачі, які прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в будинковолодінні, що належало померлій [PERSON] , у зв`язку із неможливістю визначити її частку у праві спільної сумісної власності оскільки співвласники даного майна померли. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати визначення частки померлого при видачі свідоцтва про право на спадщину. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про визначення, що частки [PERSON] , яка померла [INFO] , і [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] становили по , а також про визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 02.06.2023 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження і витребувано у приватних нотаріусів належним чином засвідчені копії матеріалів спадкових справ до майна померлої [INFO] [PERSON] і померлої [INFO] [PERSON] . Також, даною ухвалою запропоновано відповідачам надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. На виконання вищевказаного судового рішення 05.06.2023 і 13.06.2023 судом отримано витребувані докази. У підготовчому засіданні відповідачі заявили про визнання ними позовних вимог, надавши відповідні письмові заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачами позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] від 21.11.1986, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] . З повідомлення КП «ВМБТІ» № 3603 від 01.07.2020 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 200 від 04.06.1987 житловому будинку [ADDRESS] присвоєно № 86, а рішенням 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради № 71 від 25.12.2015 вулицю Щорса перейменовано на вулицю Костя Широцького. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 07.12.2018. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 28.05.2019. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшло нерухоме майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , частки у праві власності на яке не визначені. З матеріалів спадкової справи № 05/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] звернулась її сини - [PERSON] та [PERSON] . 12.06.2019 від [PERSON] надійшла нотаріально посвідчена заява про те, що він в управління спадщиною не вступав, до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини звертатись наміру не має, не заперечує з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. З матеріалів спадкової справи № 11/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] звернулась [PERSON] . Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. Судом встановлено, що 22.02.2006 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області Кобець О.О., яким усе своє належне майно, де б воно не було і з чого б не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає [PERSON] . 08.07.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в будинковолодінні [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю визначення часток в об`єкті права спільної сумісної власності і неможливістю їх визначення оскільки співвласники даного майна померли. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Згідно із ст. 112 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачами є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе визначити, що частки [PERSON] , яка померла [INFO] , і [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] становили по , та визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 900, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2989420118.1 від 10.05.2023. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачці з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 950, 00 гривень. Судовий збір в сумі 950, 00 гривень суд вважає за можливе залишити за позивачкою, враховуючи її клопотання. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачами не надано. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved