Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій прохає встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , з 2019 року по даний час, перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - [PERSON] та постійно проживає разом з нею. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який наразі розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2019. Вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 19.03.2021 [PERSON] уклала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON] та з березня 2022 року разом із чоловіком та донькою проживає у державі Ізраїль. Неповнолітня донька заявниці - [PERSON] проживає разом з матір`ю з 2019 року під її повною фактичною та юридичною опікою і піклуванням. Встановлення юридичного факту необхідно заявниці для реалізації можливості отримати дозвіл Управління реєстрації та міграції населення у м. Беер-Шева Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю щодо отримання нею та її донькою громадянства держави Ізраїль. Провадження у справі відкрито за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.04.2023, з призначенням до розгляду за правилами окремого провадження. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, учасники судового розгляду в судове засідання не прибули. Від представника заявниці на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги нею підтримані. Заінтересована особа [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій прохав справу розглядати без його участі, проти задоволення заяви заперечень не мав. З`ясувавши фактичні обставини справи, позицію заявниці та її представника, дослідивши приєднані до заяви матеріали, суд зазначає про наступне. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України). Частиною 2 ст.293 ЦПК України визначено перелік справ, які підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження і до цього переліку входять справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст.76,77 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.79,80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, звертаючись до суду заявниця прохає встановити юридичний факт, що [PERSON] з 2019 року по даний час перебуває під виключною (юридичною) опікою матері та постійно проживає разом із [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157. За приписами ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Так, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст.58 ЦК України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст.59 ЦК України). У свою чергу, згідно із ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Конвенції ООН про права дитини покладено на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У цій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Згідно із ст.4 Конвенції, вона підлягає застосуванню до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. За змістом пред`явленої [PERSON] заяви, останньою стверджено про те, що її неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з нею з 2019 року під її повною фактичною та юридичною опікою. Водночас, з огляду на наведені правові норми, заявником не наведено, які конкретні обставини нею вкладені при застосуванні поняття фактична та юридична опіка. Згідно із приєднаними до заяви матеріалами, батьками неповнолітньої [PERSON] у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). За рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2019 (а.с.14), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 19.03.2021 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка, про що Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) складено відповідний актовий запис за №189 від 19.03.2021 (а.с.16). За довідками про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 31.03.2021 (а.с.10-11) та від 16.02.2021 (а.с.49,50), місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що також узгоджується з наданим витягом (а.с.12) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідно до довідки №1121 від 27.04.2021 виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради (а.с.19), за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок на квартиру оформлений на [PERSON] , зареєстрованими є 4 особи, в тому числі [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, виходячи з досліджених доказів, судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання неповнолітньої [PERSON] та її матері [PERSON] є - [ADDRESS] , починаючи з 18.05.2010. За змістом заяви, неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю з 2019 року та з березня 2022 року разом із [PERSON] та її чоловіком проживає у державі Ізраїль. Доказів перетину кордону у березні 2022 року заявницею долучено не було, водночас, згідно із довідкою Міської середньої загальноосвітньої школи №3 ім. Пауля Гімельфарба від 20.02.2023 (а.с.20), [PERSON] є ученицею цієї школи, навчальний рік 2022-2023 та має посвідчення особи № [NUMBER] , з 06.02.2023 здійснено страхування здоров`я «Мігдаль» для осіб без громадянства (а.с.21). Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом 16.12.2021 за реєстровим №4795, його донька [PERSON] останні два роки проживає разом із матір`ю [PERSON] . За таких обставин, з огляду на дату посвідчення цієї заяви батько дитини не заперечує того, що з 16.12.2019 його донька проживає разом із матір`ю. Також за заявами [PERSON] , що були посвідчені нотаріально, (а.с.27-27-29), останнім було надано згоду на проживання доньки [PERSON] на території Ізраїлю, отримання громадянства цієї держави, надано згоду на виїзд на постійне місце проживання дитини разом із матір`ю, та у заяві від 14.02.2022 стверджено про відсутність заперечень щоб до досягнення донькою вісімнадцяти років вона перебувала під опікою [PERSON] . За повідомленням Управління реєстрації та міграції населення Беер-Шевське бюро від 04.04.2022, адресованим на ім`я [PERSON] , стосовно вимоги надання додаткових документів до заяви про набуття статусу в державі Ізраїль на підставі укладення шлюбу для підданої України власниці паспорта для виїзду за кордон [NUMBER] та дитини, яку вона супроводжує, власниці паспорта для виїзду за кордон [NUMBER] , 24.03.2022 було відкрито справу на підставі шлюбу + супровід дитини. Після перевірки наданих документів було встановлено необхідність надання довідки про місце реєстрації [PERSON] в Україні, рішення суду щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю останні два роки. Одночасно, за змістом вказаного повідомлення, органом реєстрації стверджено про те, що в разі не надання запитуваних документів протягом 45 днів (не пізніше 18.05.2022) прохання буде відхилено. За таких обставин, оцінюючи досліджені докази та виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] . Прохаючи встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , з 2019 року по даний час, перебуває під виключною (юридичною) опікою матері та постійно проживає разом з нею, заявником не було надано доказів на підтвердження існування цих обставин. Приєднані до справи довідки з демографічного реєстру та довідка КП «ЖЕО №2» посвідчують те, що місце проживання [PERSON] та її матері зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , батько дитини у наданій нотаріально посвідченій заяві від 16.12.2021, вказав, що дитина проживає з матір`ю останні два роки, а отже з 16.12.2019, при цьому за змістом наданих заяв батьком не було стверджено про те, що з 2019 року опікувалась донькою виключно її матір, що також не підтверджується зібраними заявницею іншими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed