Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики у розмірі 1830 доларів США. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.02.2000 року нею було передано, а [PERSON] було отримано по розписці грошові кошти в сумі 500 доларів США. В травні 2001 року позивачкою було передано [PERSON] 1250 доларів США та 01.04.2000 року було передано їй суму в розмірі 500 доларів США. В підтвердження отримання відповідачкою коштів у борг було складено розписки, які власноруч написані та підписані відповідачкою. Згідно досягнутих домовленостей, позичальниця взяла на себе зобов`язання повертати кошти частинами, проте за весь період часу досягнуті домовленості було дотримано лише частково, а саме, повернуто кошти в сумі 420 доларів США, з яких остання виплата суми, із суми боргу в загальному розмірі 2250 доларів США, була здійснена 08.02.2020 року в розмірі 20 доларів США. Таким чином, залишок невиплачених коштів становить 1830 доларів США, які позивачка просить суд стягнути на свою користь в судовому порядку, так як в інший спосіб вирішити питання неможливо. Відповідачка на вимоги сплатити борг частинами не реагує, посилається на відсутність коштів. До сьогоднішнього часу кошти в повному обсязі не повернуто, всі строки, які були оговорені між сторонами, сплили, на пропозиції позивачки повернути кошти відповідачка не реагує. Таким чином, позивачка просить стягнути на свою користь з відповідачки грошову суму у розмірі 1830 доларів США., та судовий збір у розмірі 908,00 грн. 16.05.2023 року позивачка надала суду письмові пояснення по справі, в яких вказала, що відповідачка частково виконала зобов`язання, останні платежі були здійснені у 2020 році. Таким чином, до правовідносин, що склалися, підлягають застосуванню норми ЦК України. Розписка від 22.02.2000 року не містить кінцевого строку повернення боргу, а отже, є безстроковою. [PERSON] періодично здійснювала погашення боргу, останній раз у 2020 році, 29.03.2021 року позивачка звернулася до відповідачки з вимогою про повернення боргу, що підтверджено відповідним листуванням у месенджері Вайбер, однак [PERSON] кошти не повернула, у зв`язку із чим вона звернулася до суду. За період з 2003 року по 2020 рік відповідачка частково здійснювала виконання зобов`язань, що також випливає з відзиву на позовну заяву, де вбачається, що вона визнає здійснені оплати, а саме, де зазначає строк виконання зобов`язання, який рахує з 20.01.2003 року (дата здійснення часткового погашення зобов`язання за розпискою), тобто, перебіг позовної давності переривався. Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідачки на свою користь борг за договором позики від 22.02.2000 року в сумі 360 доларів США, борг за договором позики в сумі 1110 доларів США, борг за договором позики від 01.04.2000 року в сумі 360 доларів США (а.с.74-76). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. На запитання представника відповідачки повідомила суд, що зверталася до відповідачки з вимогою про повернення боргу неодноразово, вперше в 2003 році, відповідачка сплачувала частково борг, який позивачка розбивала на частини та записувала власноручно суму повернення боргу на зворотній стороні розписок. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином. Представник відповідачки адвокат Янковський О.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву від 30.01.2023 року, в якому вказав, що зобов`язання за вказаними позивачкою розписками виконані у повному обсязі шляхом повного повернення грошових коштів, однак оригінали розписок залишилися у позивачки, оскільки сторони є двоюрідними сестрами та на той час між ними були дружні, сімейні стосунки. В позовній заяві заявляється вимога про повернення суми боргу без розрахунку та посилання на зв`язок з конкретною розпискою, сума боргу розрахована загалом без прив`язок до конкретної розписки. Тим самим, позивачкою обраний не належний спосіб захисту порушеного права. Цивільні права та обов`язки за вказаними договорами позики виникли і врегульовані положеннями ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року та положеннями ЦК України, норми яких підлягають застосуванню у наступній частині, щодо договорів позики: від 22.02.2000 року, за умовами якої відповідачка взяла у борг 500 доларів США підлягають застосуванню положення ст.ст. 169, 170 ЦК Української РСР, в частині валюти зобов`язання та застосування процентів. Строк виконання зобов`язання не встановлений, відповідно до ст. 165 ЦК Української РСР, зобов`язання підлягало виконанню 28.01.2003 р. (7 днів + 20.01.2003 pоку). Позов поданий 21.10.2021 року. Строк позовної давності сплив 28.01.2006 року. Підлягають застосуванню положення ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України про що заявляється відповідачкою. Договір позики без дати, за умовами якого відповідачка взяла у борг 500 доларів США, під зобов`язання повернути 1250 доларів США в травні 2001 року підлягають застосуванню положення ст.ст. 169, 170 ЦК Української РСР, в частині валюти зобов`язання та застосування процентів. Також, відповідно до ст. 374 ЦК Української РСР за договором позики, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей яка передана. Передано 500 доларів США під зобов`язання повернути 1250 доларів США, що не відповідає вимогам ст. 374 ЦК Української РСР. Строк виконання зобов`язання встановлений травнем 2001 року. Позов поданий 21.10.2021 року. Строк позовної давності сплив в червні 2004 року. Отже, підлягають застосуванню положення ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України про що заявляється відповідачкою. Що стосується договору позики від 01.04.2000 року, за умовами якого відповідачка взяла у борг 500 доларів США, під зобов`язання повернути в грудні 2000 року, Підлягають застосуванню положення ст.ст. 169, 170 ЦК Української РСР, в частині валюти зобов`язання та застосування процентів. Строк виконання зобов`язання встановлений груднем 2000 року. Позов поданий 21.10.2021 року. Строк позовної давності сплив 31.12.2003 року. Підлягають застосуванню положення ст.ст. 71,76,80 ЦК Української РСР та ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України про що заявляється відповідачкою. Щодо виконаного особисто позивачкою на оборотах розписок власноручних розписок про отримання грошових коштів представник відповідачки вказав, що таке не може вважатися в розумінні ст. 79 ЦК Української РСР та ст. 264 ЦК України доказом, оскільки не підтверджує виконання, не є волевиявленням обох сторін у письмовій формі, тобто у формі зобов`язання, що підтверджується позивачкою (а.с.63-65). В судовому засіданні 30.01.2023 року відповідачка [PERSON] пояснила, що дійсно отримала від позивачки у борг грошові кошти, про що склала розписки. Грошові кошти вона брала у борг на один два місяці та повернула борг протягом 2-3 тижнів. До 2003 року вона всю суму віддала повністю. У 2003 році [PERSON] звернулася із вимогою повернути гроші, але відповідачка відповіла, що вже повністю повернула грошову суму та запропонувала звернутися з такою вимогою до суду. [PERSON] вказала, що боргові розписки вона не забирала, оскільки не очікувала поганого від [PERSON] , з якою вони є двоюрідними сестрами. Вона не розуміє чому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом через 20 років. На зворотних сторонах розписок позивачка власноручно зробила написи з метою продовжити строк дії розписок, відповідачка на зворотних сторонах розписок нічого не писала. Згідно з\~ч.2\~ст.281\~розгляд справи\~і ухвалення\~рішення проводяться\~за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши позивачку, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у позові необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України -\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України -\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; \~показаннями свідків. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] 500 доларів США, та зобов`язалася повернути 1250 доларів США у травні 2001 року, що підтверджується розпискою без номеру та без дати (а.с.6). 01.04.2000 року [PERSON] отримала від [PERSON] 500 доларів США, та зобов`язалася повернути у грудні 2000 року у процентному співвідношенні 7% щомісяця, що підтверджується розпискою від 01.04.2000 (а.с.7). 22.02.2000 року [PERSON] отримала від [PERSON] 500 доларів США, та зобов`язалася сплатити 10% кожні два місяця з 01.03.2000 року, що підтверджується розпискою від 22.02.2000 року. (а.с.8). Факт отримання від позивачки грошових коштів у вказаних розмірах не заперечується відповідачкою. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 04.08.2007 року позивачка після реєстрації шлюбу 04.08.2007 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у період з 2000-2001 роках, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 374 ЦК Української РСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Зазначені договори позики відповідають вимогам ст.375 ЦК Української РСР, оскільки укладені в письмовій формі. Як передбачено ст. 151 ЦК Української РСР в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 161, 162, 163 ЦК Української РСР зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Кредитор вправі не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, актом планування, договором або не випливає з суті зобов`язання. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо укладення відповідачкою з позивачкою договорів позики. Наявність у позивачки боргових документів підтверджує, що зобов`язання за договорами позики не виконані в повному обсязі та борг не повернуто. За розпискою без дати та номера [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] 1250 доларів США у травні 2001 року. За розпискою від 01.04.2000 року [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] борг у грудні 2000 року. За розпискою від 22.02.2000 року строк повернення боргу не визначений. За змістом ст.165 ЦК Української РСР, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов`язання в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов`язання. Згідно пояснень сторін встановлено, що позивачкою було пред`явлено вимогу до [PERSON] про повернення боргу за всіма розписками в 2003 році. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 76 Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Згідно ст. 75 Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. За розпискою без дати та номера за якою [PERSON] зобов`язалася повернути 1250 доларів США у травні 2001 року, строк позовної давності закінчився в червні 2004 року. За розпискою від 01.04.2000 року, за якою [PERSON] зобов`язалася повернути борг у грудні 2000 року, строк позовної давності закінчився в січні 2004 року. За розпискою від 22.02.2000 року так як строк повернення боргу не визначений, у відповідності до ст. 165 ЦК Української РСР строк позовної давності закінчився в 2006 році. Таким чином, трирічний строк позовної давності до вимог позикодавця щодо сплати заборгованості за договорами позики сплив. Однак, позивачка звернулася до суду із позовною заявою 21.10.2021 року, що підтверджується печаткою канцелярії суду про одержання позовної заяви (а.с.2). На зворотних сторінках вказаних розписок (а.с.6 зворот, а.с.7 зворот, а.с.8 зворот) зазначено позивачкою, що нею 20.01.2003 року отримано 20 доларів США, 10.12.2005 року отримано 20 доларів США, 18.10.2008 року отримано 20 доларів США, 08.08.2011 року отримано 20 доларів США, 05.06.2014 року отримано 20 доларів США, 03.03.2017 року отримано 20 доларів США, 08.02.2020 року отримано 20 доларів США. Поруч з вказаними дописами міститься прізвище та підпис позивачки. Посилання позивачки в обґрунтування переривання строку позовної давності на дати повернення грошових коштів, які вказані на зворотних сторонах розписок, суд не приймає до уваги, оскільки вказані дописи зроблені позивачкою, що підтверджується поясненнями відповідачки та не заперечується позивачкою. Отже, пояснення позивачки щодо переривання строків позовної давності не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики не підлягає задоволенню, оскільки на час звернення позивачки із вимогами до суду сплив строк позовної давності. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1), та в зв`язку з відмовою в задоволенні її позовних вимог, суд не має підстав для стягнення судових витрат з [PERSON] .

Outcome: dismissed