Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права особистої приватної власності на майно до відповідача [PERSON] , територіальної громади в особі Чернівецької міської ради. В позові посилаються на те, що з 24 січня 1987 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано виконкомом Г.Шерівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Рішенням Чернівецької міського ради №340/9 від 18 квітня 2001 року їй надано земельну ділянку площею 0,10 га., для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . Розпочати будівництво у 2001 році у неї не було змоги, так як виховувала трьох дітей, в країні наступив кризовий період і самостійно заробити кошти та розпочати будівництво не було змоги. Відповідач в період з 2000 по 2010 роки не проживав з ними і жодної участі у будівництві не брав і не мав на те бажання, оскільки йому залишилося майно у спадок від його батьків і нове розпочинати він відмовлявся. В 2002 році, її мати [PERSON] , знаючи її не просту ситуацією, подарувала їй кошти в сумі 10 000 гривень. Весною 2003 року на виділеній земельній ділянці, вона розпочала будівництво житлового будинку. Було встановлено фундамент та розпочато будівництво стін будинку. На її пропозиції про надання коштів на продовження будівництва відповідач відмовився і зазначив, що їй пора самій подумати про своє житло, а у нього з житлом все добре. Про те, що будівництво фундаменту здійснювалося за рахунок подарованих коштів, відповідач знає і з його слів не претендує на нього. На початку 2021 року вона звернулася до департаменту архітектурно - будівельного контролю та земельних відносин Чернівецької міської ради з метою правильного провадження будівельних робіт та виготовлення відповідної документації. Їй було роз`яснено, що відповідна дозвільна документація на проведення будівельних робіт надається виключно власникам або орендарям земельних ділянок, на яких планується проведення відповідних будівельних робіт, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель. З 2001 року вона постійно користується земельною ділянкою, засаджує частину земельної ділянки, вільної від забудови. Факт користування нею земельною ділянкою підтверджується довідкою Садгірської районної ради №93/25 від 31.05.2007 року. Відповідно до даних технічної документації на земельній ділянці [ADDRESS] розташовується незавершене будівництво будинку та відповідно до довідки наданою інженером інвентаризатором вона є забудовником незавершеного будівництва [ADDRESS] . Окрім судового рішення в неї не має іншої можливості захисту своїх майнових прав. Просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на нерухоме майно яким є незавершене будівництво, фундамент, що розташовується по [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та представник територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, про причини не явки суд не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному об`ємі. Як вбачається із витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.04.2001 року надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво - [PERSON] по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,10 га. за рахунок земель запасу (а.с.8). Довідкою виданою Садгірською районною радою у м.Чернівці від 31.05.2007 року підтверджується, що [PERSON] користується земельною ділянкою по [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га. (а.с.9). Довідкою надано інженером інвентаризатором Паламарюк Світлана Іллівна є забудовником незавершеного будівництва житлового будинку (фундамент) на [ADDRESS] , відсоток готовності складає 7 % (а.с.10). Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. П.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Ч. 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за останньою право особистої приватної власності на нерухоме майно яким є незавершене будівництво, фундамент, що розташовується по [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved