Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому просить суд стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 148779,31 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» з 6 квітня 2016 року по 31 жовтня 2022 року. Під час знаходження у трудових відносинах, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 177483,60 гривень, що підтверджується повідомленням. 31 жовтня 2022 року він звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КУпП України. Звернувшись 1 грудня 2022 року з заявою про виплату заборгованості відповідачем було проігнорована зазначена заява. 3 грудня 2022 року його було направлено Вишгородським ОРТЦК для проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, а саме його постійне перебування у гарячих точках. Його мати [PERSON] зверталась до Голови Київської обласної військової адміністрації, та її звернення було скеровано до центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці. У зв`язку з не проведенням повного розрахунку в день звільнення, та з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло більше 140 робочих днів, вважає необхідним стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку. ІІ . Процесуальні дії суду у справі. 29 травня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Гончарука О.П. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 8 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 4 липня 2023 року. 4 липня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач не заперечує факту наявності заборгованості з невиплаченої заробітної плати перед позивачем у розмірі 148779,31 грн. та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку на весь період затримки розрахунку у повному обсязі. ІІІ. Позиції сторін В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно, в відзиві зазначив, про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин Згідно відомостей трудової книжки серії [NUMBER] , яка належить [PERSON] , убачається, що на підставі наказу №28-к від 4 квітня 2016 року, він був з 6 квітня 2016 прийнятий на роботу до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» на посаду лісника (запис 11). Наказом № 161-к від 1 жовтня 2021 року позивача 1 жовтня 2021 року було переведено на посаду майстра лісу (запис 12). Наказом №145-к від 31 жовтня 2022 року звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України (запис 13). Згідно листа ДП «Спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Київоблагроліс» № 345 від 1 листопада 2022 року адресованого [PERSON] , убачається, що останньому направлено по пошті: належним чином оформлена трудова книжка серія [NUMBER] ; копія наказу ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 31.10.2022 № 145-к «Про припинення трудового договору»; повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільнені. Згідно повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільнення Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» убачається, що заборгованість по заробітній платі за минулий період становить 148779,31 грн. Відповідач не заперечує наявність заборгованості по сплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 148779,31 грн., про що зазначено у відзиві. V. Оцінка Суду Частиною 1 статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4\~КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст.\~83\~КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з частиною першою статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 6 квітня 2016 року по 31 жовтня 2022 року включно. Всупереч зазначеним вище вимогам Закону Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» не виплатило [PERSON] у день звільнення заробітну плату. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів Позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 148779,31 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач просить суд стягнути середній заробітку за період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду. Згідно п.32 постанови №\~9\~від 6\~листопада 1992\~року Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 8\~лютого 1995\~року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 8\~лютого 1995\~року одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік. Частиною першою статті 233\~КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини другої статті 233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Відповідно до частини першої статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Статтею 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі № 509/5403/19. Відповідно до статті 234 КЗпП, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). Подібні висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18. Установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. При обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку під час затримки при розрахунку і поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску строку. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19. Натомість позивач [PERSON] не звертався до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з наведенням поважності причини пропуску, а лише просив стягнути середній заробіток за 140 днів, тобто більше трьох місяців, тому у суду наявні підстави для відмови в позовних вимогах щодо стягнення середнього заробітку, внаслідок пропущення строку. На підставі викладеного,

Outcome: partial