Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2022 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» (далі - «Відповідач»), третя особа - [PERSON] (далі - «Третя особа») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на такі обставини. 12.02.2021 року близько 18 години 45 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по 117 км автодороги «Київ-Одеса», від м. Одеса у напрямку до м. Київ, поблизу розташування с. Гостра Могила Білоцерківського району Київської області в порушення вимог: - п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; - п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; - п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що привело до втрати контролю над рухом вказаного транспортного засобу, з подальшим його неконтрольованим виїздом через розділювальну смугу на смугу зустрічного для нього напрямку руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався прямолінійно у зустрічному напрямку, до м. Одеса, та мав перевагу в русі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка заднього сидіння автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала згідно з висновком експерта №237/д від 29.03.2021, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: переломи лобної кістки, стінок орбіт з обох сторін, клиновидної кістки, основної пазухи, решітчастої кістки, виличних кісток, вертлюгової западини; рани на лобі, правому ліктьовому суглобі та лівій гомілці; синець на обличчі. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Перелом вертлюгової западини відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк указаний в постанові і могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка переднього сидіння автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала згідно з висновком експерта №238/д від 29.03.2021, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: перелом лівої малої гомілкової кістки; струс головного мозку; рани на верхній повіці лівого ока; садна на обличчі. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Всі інші ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові. Автомобіль «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] , володільцем якого є [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Порушення водієм [PERSON] вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року по справі № 357/3658/21 (суддя Гавенко О.Л.) [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (судове рішення набрало законної сили 30.12.2021 року). В результаті ДТП Позивач було завдано майнової та моральної шкоди. Позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому він, на його думку, правомірно володів цим майном, а, відтак, має право на відшкодування завданої шкоди. Автомобіль «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого перебував [PERSON] , є власністю Відповідача, з яким водій [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах, а тому, на думку Позивача, саме ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» має відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про що зазначено в страховому полісі №АР/4729160. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000,00 гривень та шкоду, заподіяну майну 130000,00 гривень. Страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», відповідно до Полісу №АР/4729160, на користь Позивача, з урахуванням безумовної франшизи за полісом №АР/4729160 в сумі 2600,00 гривень, здійснено виплату страхової суми в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127400,00 гривень за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП. Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] від 26.12.2021 року, складеним «ПП [PERSON] », вартість матеріального збитку складає 394305,35 гривень. Враховуючи вищезазначене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 266905,35 гривень (394305,35 гривень - 127400,00 гривень) і, на думку Позивача, підлягає стягненню з Відповідача. Крім того, страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» було сплачено страхове відшкодування на користь Позивача без урахування безумовної франшизи в розмірі 2 600 гривень. Таким чином, франшиза у розмірі 2600,00 гривень, на думку Позивача, має бути стягнута з Відповідача, як з особи, відповідальної за завдані збитки. Окрім того, 31.08.2021 року Позивач звернувся до «ПП [PERSON] » про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] . За результатами проведеного дослідження «ПП [PERSON] » було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Вартість послуг з проведення зазначеного дослідження складає 4900,00 гривень. Дана послуга була оплачена Позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/8 від 31.08.2021 року. Таким чином, витрати, понесені Позивачем на проведення експертного дослідження в розмірі 4 900 грн., слід стягнути з Відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, так як внаслідок ДТП автомобіль «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] зазнав значних механічних ушкоджень, Позивач був змушений скористатись послугами евакуатора, за які сплатив відповідно до товарного чеку №15 від 12.02.2021 року 4000,00 гривень та відповідно до товарного чеку №16 від 20.02.2021 року 5000,00 гривень, що в загальному складає суму 9 000 гривень. Таким чином, витрати, понесені Позивачем на послуги евакуатора в розмірі 9 000 грн. (4000 грн. + 5 000 грн.), слід стягнути з Відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, після ДТП автомобіль «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] було переміщено на штрафний майданчик відповідно до акту прийняття-передачі тимчасово затриманих транспортних засобів від 12.01.2021 року, за зберігання на якому автомобіля Позивачем було сплачено 1000,00 гривень, що підтверджується товарним чеком від 20.02.2021 року. Таким чином, витрати, понесені Позивачем за послуги зберігання автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] на штрафному майданчику, в розмірі 1000,00 гривень, на думку Позивача, слід стягнути з Відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У подальшому Позивач зберігав пошкоджений автомобіль на стоянці для автомобілів на підставі договорів між ним та ФОП [PERSON] про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01.03.2020 року та №70 від 01.10.2021 року та договору між ним і ФОП [PERSON] про надання місця для стоянки транспортного засобу № 70 від 01.05.2022 року. За ці послуги Позивач сплачував кошти, що підтверджується: актом здачі-прийняття №2 від 28.02.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №3 від 31.03.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №4 від 30.04.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №5 від 31.05.2021 року на суму 850,00 грн., актом здачі-прийняття №6 від 30.06.2021 року на суму 850,00 грн., актом здачі-прийняття №7 від 31.07.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №8 від 31.08.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №9 від 30.09.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №10 від 31.10.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №11 від 26.11.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №12 від 31.12.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №1 від 17.01.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/05 від 31.05.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/06 від 30.06.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/07 від 31.07.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/08 від 31.08.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/09 від 30.09.2022 року на суму 1100,00 гривень. У загальному Позивач сплатив за послуги з зберігання автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] на майданчику для стоянки суму в розмірі 16700,00 гривень. Таким чином, витрати, понесені Позивачем на послуги з зберігання автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] на майданчику для стоянки в розмірі 16700,00 гривень (850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 850,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень + 1100,00 гривень), на думку Позивача, слід стягнути з Відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Враховуючи все вищезазначене, та те, що ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» було виконано своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування, то з Відповідача, на думку Позивача, підлягає стягненню сума в розмірі 301105,35 гривень (266 905,35 гривень + 2600,00 гривень + 4900,00 гривень + 9000,00 гривень + 1000,00 гривень + 16700,00 гривень) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, діями Відповідача Позивачу було завдано моральної шкоди. Позивав внаслідок ДТП зазнав тяжких моральних страждань. Позивач був позбавлений можливості користуватися автомобілем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до значних ускладнень в його житті. Він зіткнувся з серйозними життєвими труднощами. Позивач має сім`ю, і всі члени сім`ї користувались транспортним засобом, вирішуючи свої побутові і робочі проблеми. А так як внаслідок ДТП, вчиненої водієм [PERSON] , автомобіль зазнав значних ушкоджень, то Позивач та члени його сім`ї змушені були обходитись без нього. Позивач постійно знаходився в стані нервової напруги, роздратованості, що призводило до надмірної емоційності, негативних переживань та навіть до розпачу. Також Позивач внаслідок ДТП отримав такі тілесні ушкодження: забій та садна лоба, забій грудної клітини, забій та садна лівої кисті, забій лівого колінного суглобу. Позивач звернувся за медичною допомогою до травматологічного пункту КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня». Ще досить довгий проміжок часу після ДТП Позивач відчував сильний фізичний біль, незручності під час руху. У нього довго боліла голова, при ходьбі нестерпно боліло коліно, лівою рукою він не міг вільно користуватись, а через травму грудної клітини відчувались труднощі під час дихання. І навіть зараз травми, отримані внаслідок ДТП, інколи завдають йому фізичних незручностей. Крім цього, в момент скоєння ДТП в автомобілі знаходились дружина, неповнолітній син та теща Позивача. Внаслідок ДТП його дружина [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та його теща [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , знаходився в автомобілі позаду водія, та не отримав серйозних тілесних ушкоджень. З місця ДТП дружину та тещу забрала швидка допомога та повезла в лікарню, де вони тривалий час перебували на стаціонарному лікуванні. Позивач дуже переживав за них, був в розпачі, адже це рідні йому люди, які страждали фізично і морально. Позивач за відсутності автомобіля змушений був користуватися послугами таксі та громадським транспортом, що значно ускладнило йому життя, так як дружині та тещі постійно потрібні були ліки, які він кожного дня привозив їм в лікарню. А натомість він ще повинен був доглядати за сином, який також дуже переживав за маму і бабусю. Після закінчення стаціонарного лікування Позивач забрав дружину та тещу додому, де доглядав за ними самостійно. Також він возив дружину та тещу на різні обстеження, консультації та медичні процедури, що за відсутності автомобіля значно ускладнило життя йому та його рідним людям. Позивач також дуже переживає за психологічний стан свого неповнолітнього сина, який хоч і не отримав серйозних тілесних ушкоджень, але бачив що сталося з мамою та бабусею, бачив що вони без свідомості і дуже злякався. Він постійно згадував подію, часто плакав та боявся залишатися вдома сам. Тепер син боїться їздити в автомобілі і навіть думка про якусь поїздку його страшить. Постійні хвилювання на надмірне психологічне навантаження негативно відобразилось на його фізичному стані. Позивач втратив сон та спокій, став роздратованим та знервованим, постійно переживав та хвилювався за своїх рідних, допомагав їм боротися з фізичним болем та розпачем, підтримував морально. Його теща [PERSON] померла, так повністю і не оговтавшись від наслідків ДТП. Дружина, яка сама ще знаходилась в поганому фізичному стані, дуже тяжко переживала смерть своєї мами, Позивач як міг підтримував її, дуже хвилювався за неї та допомагав пережити горе. А думки про нанесену шкоду його сину доводять його до відчаю, адже дитині дуже важко впоратись з психологічною травмою і він як батько докладає всіх зусиль, щоб відновити спокійне щасливе дитинство синові. Розмір моральної шкоди, для Позивача оцінити важко, так як ніякі гроші не повернуть йому звичайного життя, яким живе людина. За умови ретельного дослідження усіх обставин справи, оцінки ступеню й глибини понесених моральних страждань, виходячи із вимог розумності і справедливості розміру грошового відшкодування, компенсацію за моральні страждання Позивачем [PERSON] було оцінено в розмірі - 100000,00 гривень. Посилаючись на ст.ст. 22, 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 133, 137, 141, 174-177 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року), Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь грошову суму в розмірі 301105,35 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, грошову суму в розмірі 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 14.11.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с. 67). 07.12.2022 року судове засідання відкладено за клопотанням представника Відповідача (т.1 а.с. 70). 13.12.2022 року до канцелярії суду представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що Позивач не надав до суду доказів правомірності володіння ним автомобілем «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] .. Зауважив, що водій [PERSON] , який керував автомобілем «МАЗ 551605» державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП вже закінчив роботу та разом з колегою повертався в місто Біла Церква до дому. Тобто, в момент ДТП він, на думку представника Відповідача, не виконував трудових обов`язків, його робоча зміна закінчилася, а тому Відповідач не може нести відповідальність за його дії. Крім того, на думку представника Відповідача, указане ДТП сталося через хуртовину та ожеледь, тобто в умовах непереборної сили, що у свою чергу має бути підставою для звільнення водія від відповідальності. Підкреслив, що відповідно до умов полісу №АР/4729160 від 20.07.2020 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складала 260000,00 гривень, за шкоду заподіяну майну - 130000,00 гривень, що разом становить 390000,00 гривень. Утім розмір страхового відшкодування склав 127400,00 гривень, тобто власником транспортного засобу «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] не було вичерпано ліміт відповідальності страховика. Наголосив, що наявний у матеріалах справи звіт №1646 від 26.12.2021 року не є судовою експертизою, а тому, на думку представника Відповідача, не може бути належним доказом у справі. Крім того, витрати Позивача пов`язані із перебуванням автомобіля «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] на стоянці для автомобілів, на думку представника Відповідача, не підлягають відшкодуванню оскільки відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року указаний автомобіль, який передано на відповідальне зберігання Позивачу, було залишено за [PERSON] . Також, представник Відповідача вважає, що Позивачем не надав доказів на підтвердження отриманої ним моральної шкоди, а саме: доказів звернення ним до закладу охорони здоров`я після ДТП, доказів того, що він возив дружину та тещу на обстеження, порушення психологічного стану сина, причинно наслідкових зв`язків смерті тещі та ДТП. Зауважив, що отримання тещою Позивача тілесних ушкоджень відбулося в тому числі і за вини самого Позивача, адже та не була пристебнута ременями безпеки (т.1 а.с. 105-112). 19.12.2022 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку представником Позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Із посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що Позивач керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Окрім того, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] автомобіля «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] , у розділі особливих відміток зазначено, що Позивач має право користування зазначеним автомобілем. Таким чином, Позивач на момент ДТП 12.02.2021 року, на думку представника Позивача, мав всі правові підстави володіння автомобілем «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] та має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому в результаті вчинення кримінального правопорушення. Зауважив, що в момент вчинення ДТП [PERSON] на вказаному транспортному засобі рухався зі Ставищанського району, де розчищав сніг, по 117 км автодороги Київ-Одеса. Попереду нього рухався його колега на автомобілі КРАЗ, вони поверталися в місто Біла Церква. Даний факт встановлений вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 29.11.2021 року у справі №357/3658/21. Тобто, на думку представника Позивача, вони з колегою займались виконанням своїх трудових обов`язків, а саме розчищанням снігу, і після виконання цієї роботи направлялися в місто Біла Церква, але не додому, як стверджує в своєму відзиві представник Відповідача, а на територію підприємства Відповідача, в гараж, щоб залишити там службові автомобілі і отримати відмітку в подорожньому листі про повернення в гараж. І тільки після повернення на підприємство їх робочий день закінчився б, адже у водіїв ненормований робочий час. Тому, на думку представника Позивача, твердження представника Відповідача, що в момент ДТП водій [PERSON] не виконував своїх трудових обов`язків, бо його робоча зміна закінчилась, не відповідають дійсності. Наголосив, що якщо представник Відповідача заявляє про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), то він повинен підтвердити такий факт відповідним Сертифікатом. Крім цього, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року у справі № 357/3658/21 встановлено, що ДТП сталася саме у зв`язку з порушенням водієм [PERSON] вимог пунктів Правил дорожнього руху України і саме його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а не у зв`язку з форс-мажорними обставинами. Пояснив, що, на його думку, діями працівника Відповідача Позивачу було завдано майнової шкоди. Страховик виконав свої зобов`язання в межах ліміту (без урахування безумовної франшизи 2600,00 гривень) за завдану Позивачу майнову шкоду. Таким чином, Страховик виконав зобов`язання в межах ліміту відповідальності, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому Позивач має право на відшкодування Відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика. Повідомив, що оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу автомобіля «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] було проведено оцінювачем [PERSON] , який має вищу юридичну та технічну освіти, кваліфікацію експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 року, Сертифікат №115/21, виданий Фондом державного майна України від 16.02.2020 року, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №2298-ПК від 05.02.2021 року. Відтак, на думку представника Позивача, звіт №1646 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] , складений «ПП [PERSON] » 26.12.2021 року, є належним доказом по справі. Зауважив, що твердження представника Відповідача про недоведеність завдання Позивачу моральної шкоди спростовується обґрунтуванням спричинення моральної шкоди Позивачу, яке викладено в позовній заяві (т.1 а.с. 119-128). 19.01.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи наступних документів: копії протоколу огляду транспортного засобу від 02.03.2021 року №104; копії відповіді від НПУ; копії висновку автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 31.01.2022 року №20529; копії ремонтної калькуляції №20529 від 12.02.2021 року; копії зобов`язуючої пропозиції; копії листа ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» №01.04.529 від 15.04.2022 року про прийняте рішення по події, яка мала місце 12.02.2021 року; копії супровідного листа ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» від 28.12.2022 року №01.04.20529; копії табелю обліку робочого часу за лютий 2021 року; копію графіку роботи та чергування водіїв піскорозкидальної техніки на лютий 2021 року; довідки ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» від 19.01.2023 року №14 про відсутність на підприємстві оригіналу подорожнього листа вантажного автомобіля №071997 від 12.02.2021 року (т.1 а.с. 82-83, 85-86, 87-90, 91-92, 93-96, 97-99, 100, 101, 102, 103, 104). 24.01.2023 року у судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні за змістом позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Позивач пояснив, що завдана йому моральна шкода полягає у тому, що у даному ДТП крім позивача постраждали його дружина, син та теща. Усі вони отримали тілесні ушкодження: в усіх були забої та порізи. Особливо постраждала теща, у якої були тяжкі тілесні ушкодження. Дружина зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Позивач із сином - легкі. Внаслідок цієї ДТП протягом півтора місяці дружина перебувала на лікарняному дома в майже лежачому стані. Син постраждав дуже сильно морально, оскільки на момент ДТП йому було лише 10 років і у нього було сильно порізано обличчя. У нього цілий рік був страх до їзди на автомобілі. Також його переслідували загальні страхи за життя, він погано спав. Усе це погано відобразилося на моральному стані Позивача. Сама складана ситуація була із тещою. Для лікування її було поміщено у Інститут нейрохірургії у місті Києві, де вона була півтора місяці. У неї був перелом черепу, який важко лікувався. Потім Позивач влаштував її до Інституту травматології також у місті Києві, де вона перенесла дві операції, пов`язані із переломом рук та плеча. Позивач їздив туди щодня, контролюючи цей процес, на що витрачав час та кошти. Також після ДТП автомобіль набув стану металобрухту і Позивач був позбавлений можливості використовувати його для роботи як це було раніше. Указане спричинило перешкоди у роботі та житті Позивача. До ухвалення судового вироку керівник відділу механізації ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» сплатив Позивачу в рахунок первинного лікування тещі 28000,00 гривень готівкою, про що ним було надано розписку. Також 59000,00 гривень було перераховано ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» дружині Позивача на виконання вироку суду. Доказів користування послугами таксі та використання власного транспортного засобу у роботі він не має. Автомобіль «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] належала на праві власності його матері - [PERSON] , але він був його фактичним власником, був вписаний у технічний паспорт та увесь час користувався ним. Наприкінці листопада 2022 року він продав залишки автомобіля власникам СТО для розбору на запасні частини. 24.01.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Послався на статтю 398 ЦК України та зазначив, що Позивач не надав доказів правомірності володіння пошкодженим автомобілем, зокрема, не надав жодного договору або іншого документу, який би це підтверджував. Факт керування транспортним засобом, на його думку, не є доказом володіння ним. Позивач у відповідному кримінальному провадженні потерпілим визнаним не був. Крім того, ДТП сталася поза межами робочого часу водія [PERSON] , що підтверджується й вироком суду. ДТП сталася через ожеледь та хуртовину, а тому діяла непереборна сила і Відповідача має бути звільнено від відповідальності. Факт того, що робочий час водія [PERSON] закінчився підтверджується приєднаними до відзиву табелем обліку робочого часу. На момент ДТП він повертався до дому з роботи, але перед цим він мав заїхати на підприємство та передати цей транспортний засіб наступному водієві. Тобто він прямував на роботу, але поза межами робочого часу. До Торгово-промислової палати за сертифікатом про дію непереборної сили Відповідач не звертався. Не оспорював, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відповідачем на момент ДТП, а транспортний засіб «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] у той же період перебував у власності Відповідача. Також не оспорював факту ДТП, надання допомоги Позивачу у розмірі 28000,00 гривень, а також його дружині у розмірі 59000,00 гривень Відповідачем, факт завдання тілесних ушкоджень Позивачу та членам його сім`ї, які підтверджені письмовими доказами. Факт завдання Позивачу моральної шкоди у будь-якому розмірі, факт завдання Позивачу матеріальної шкоди та інші обставини оспорював. 24.01.2023 року у судовому засіданні Третя особа просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Пояснив, що викладені у позовній заяві фактичні обставини не оспорює, єдине, що хотів би зауважити, що на ділянці, де відбулася ДТП була сильна ожеледь та хуртовина, також на вулиці було темно. Його робочий день починається з восьмої години ранку і закінчується о шостій годині вечора. Коли необхідно передати машину напарнику, він заїжджає до нього у місто Біла Церква і передає, а коли немає необхідності, то автомобіль перебуває вночі біля його приватного будинку, який знаходиться на відстані двохсот метрів від будинку напарника. 12.02.2021 року після закінчення робочого дня він повертався зі Ставищанського району, де виконував роботи з очистки доріг від снігу, та мав намір поставити машину до гаражу на території ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління». На цьому підприємстві він працював двадцять років та звільнився у зв`язку з виходом на пенсію у 2022 році. 06.02.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшло клопотання про приєднання до справи документів, до якого додано копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.11.2022 року №3187/22/0022775 (т.1 а.с. 157-158, 159-160). 27.02.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву про приєднання до матеріалів цивільної справи документів, до якої додано копії наступних документів: адвокатського запиту №4 від 02.02.2023 року; листа Територіального сервісного центру №3242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 07.02.2023 року №31/10/3242-146; сертифіката суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] ; кваліфікаційного свідоцтва оцінювача [PERSON] ; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [PERSON] ; свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №7610 [PERSON] (т.1 а.с. 165-166, 168, 169, 170, 171). 01.03.2023 року ухвалою суду витребувано від Територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області: актуальні відомості про власника автомобіля Toyota Avalon, 2007 року випуску, номер шасі, кузова [NUMBER] ; належним чином завірену копію договору купівлі - продажу, договору комісії тощо, на підставі яких автомобіль Toyota Avalon, 2007 року випуску, номер шасі, кузова [NUMBER] було зареєстровано за даним власником (т.1 а.с. 175-176). 21.03.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву про приєднання до матеріалів цивільної справи документів до якої додано копії наступних документів: протоколу огляду транспортного засобу від 02.03.2021 року №104; висновку автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 31.01.2022 року №20529; сертифіката суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] ; кваліфікаційного свідоцтва оцінювача [PERSON] ; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [PERSON] ; свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №7610 [PERSON] ; ремонтної калькуляції №20529 від 12.02.2021 року; зобов`язуючої пропозиції (т.1 а.с. 180-181, 186-187, 188, 189, 190, 191-194; 195-196). 21.03.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву про приєднання до матеріалів цивільної справи документів до якої додано письмові пояснення від 21.03.2023 року із доказами їх направлення учасникам справи (т.1 а.с. 197, 199-206, 207-210). 03.04.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшли письмові пояснення від 28.03.2023 року (т.1 а.с. 211-217). 05.04.2023 року та 10.05.2023 року судові засідання відкладалися за клопотаннями представників Позивача та Відповідача у зв`язку з невиконанням Територіальним сервісним центром №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області ухвали суду про витребування доказів від 01.03.2023 року. 07.04.2023 року та 12.05.2023 року на адресу Територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області судом було направлено листи про повторне направлення до виконання ухвали про витребування доказів від 01.03.2023 року (т.1 а.с. 221, 225). 28.04.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (т.1 а.с. 226-228). 03.05.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заперечення на письмові пояснення (т.1 а.с. 229-235). 29.05.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку на виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.03.2023 року від Територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області надійшов лист від 27.04.2023 року №31/15/5142-223, до якого додано копії: договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22.12.2022 року; акту огляду реалізованого транспортного засобу від 22.12.2022 року; договору комісії №6436/22/031857 від 21.12.2022 року; акту огляду транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 21.12.2022 року; інформаційної картки транспортного засобу (т.1 а.с. 241, 242-243, 244, 245-246, 247, 248). 14.06.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано уточнення до клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (т.2 а.с. 2-4). 14.06.2023 року у судовому засіданні Позивач та його представник заперечували проти задоволення клопотання представника Відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що автомобіль «TOYOTA AVALON», експертизу по якому просить провести представник Позивача, вже не належить Позивачу, оскільки його було продано наприкінці 2022 року. Місцезнаходження автомобіля стороні Позивача є невідомим. 14.06.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача підтримав вимоги клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, просив його задовольнити. Зауважив, що на його думку документи, копії яких надійшли від Територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області не можуть бути належними та допустимим доказами, оскільки відомості стосовно реквізитів свідоцтва на транспортний засіб «TOYOTA AVALON», які у них зазначено, містять розбіжності із відповідними відомостями, які зазначено у документах, копії яких додано до матеріалів позовної заяви. 14.06.2023 року у судовому засіданні Третя особа підтримав клопотання представника Відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, просив його задовольнити. 14.06.2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника Відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи (т.2 а.с. 65, зворот). 26.07.2023 року у судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та письмовим поясненням. 26.07.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву, письмовим поясненням та запереченням на письмові пояснення. 26.07.2023 року у судовому засіданні Третя особа заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року по справі № 357/3658/21 Третя особа [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Указане судове рішення набрало законної сили 30.12.2021 року (т.1 а.с. 48-56). Указаним вироком суду встановлено наступне. 12.02.2021 року близько 18 години 45 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по 117 км автодороги «Київ-Одеса», від м. Одеса у напрямку до м. Київ, поблизу розташування с. Гостра Могила Білоцерківського району Київської області в порушення вимог: - п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; - п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; - п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що привело до втрати контролю над рухом вказаного транспортного засобу, з подальшим його неконтрольованим виїздом через розділювальну смугу на смугу зустрічного для нього напрямку руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався прямолінійно у зустрічному напрямку, до м. Одеса, та мав перевагу в русі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка заднього сидіння автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала згідно з висновком експерта №237/д від 29.03.2021, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: переломи лобної кістки, стінок орбіт з обох сторін, клиновидної кістки, основної пазухи, решітчастої кістки, виличних кісток, вертлюгової западини; рани на лобі, правому ліктьовому суглобі та лівій гомілці; синець на обличчі. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Перелом вертлюгової западини відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк указаний в постанові і могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка переднього сидіння автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала згідно з висновком експерта №238/д від 29.03.2021, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: перелом лівої малої гомілкової кістки; струс головного мозку; рани на верхній повіці лівого ока; садна на обличчі. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Всі інші ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові. Порушення водієм [PERSON] вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали. ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» сплачено потерпілій [PERSON] 28000,00 гривень моральної шкоди. [PERSON] працював водієм транспортного засобу МАЗ 1-го класу дільниці механізації ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» з 01.08.2014 року (т.1 а.с. 129). Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що автомобіль «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого перебував [PERSON] , є власністю Відповідача, з яким водій [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах. У день ДТП Третя особа [PERSON] після завершення робочого часу повертався на службовому автомобілі «МАЗ 551605» реєстраційний номер [NUMBER] з місця виконання робіт задля повернення автомобіля на територію підприємства, що підтверджується поясненнями [PERSON] , табелю обліку робочого часу за лютий 2021 року, графіком роботи та чергування водіїв піскорозкидальної техніки на лютий 2021 року; подорожнім листом №071997 (т.1 а.с. 102, 103, 130-131). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЕТАЛОН», про що зазначено в страховому полісі №АР/4729160. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000,00 гривень та шкоду, заподіяну майну 130000,00 гривень. Страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», відповідно до Полісу №АР/4729160, на користь Позивача, з урахуванням безумовної франшизи за полісом №АР/4729160 в сумі 2600,00 гривень, здійснено виплату страхової суми в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127400,00 гривень за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП (т.1 186-187, т.2 а.с. 8). Відповідно до висновку №20529 від 31.01.2022 року, складеного оцінювачем [PERSON] у межах розслідування страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ринкова вартість КТЗ «TOYOTA AVALON», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить, 313495,00 гривень (а.с. 188). Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] від 26.12.2021 року, складеним «ПП [PERSON] », вартість матеріального збитку складає 394305,35 гривень (т.2 а.с. 63). Для проведення дослідження оцінювачем здійснювався виклик представника Відповідача (т.2 а.с. 54). Вартість послуг з проведення зазначеного дослідження складає 4900,00 гривень. Дана послуга була оплачена Позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/8 від 31.08.2021 року (т.2 а.с. 35). На момент ДТП власником автомобіля «TOYOTA AVALON», державний номерний знак [NUMBER] , була [PERSON] . У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] автомобіля «TOYOTA AVALON» державний номерний знак [NUMBER] , у розділі особливих відміток зазначено, що Позивач має право користування зазначеним автомобілем. У момент аварії Позивач управляв указаним транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб (т.1 а.с. 13-14). За наслідками ДТП Позивач був змушений скористатись послугами евакуатора, за які сплатив відповідно до товарного чеку №15 від 12.02.2021 року 4000,00 гривень та відповідно до товарного чеку №16 від 20.02.2021 року 5000,00 гривень, що в загальному складає суму 9 000 гривень (т.2 а.с. 31, 32). Після ДТП автомобіль «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] було переміщено на штрафний майданчик відповідно до акту прийняття-передачі тимчасово затриманих транспортних засобів від 12.01.2021 року, за зберігання на якому автомобіля Позивачем було сплачено 1000,00 гривень, що підтверджується товарним чеком від 20.02.2021 року (т.2 а.с. 33). У подальшому Позивач зберігав пошкоджений автомобіль на стоянці для автомобілів на підставі договорів між ним та ФОП [PERSON] про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01.03.2020 року і від 01.10.2021 року та договору між ним і ФОП [PERSON] про надання місця для стоянки транспортного засобу № 70 від 01.05.2022 року. За ці послуги Позивач сплачував кошти, що підтверджується: актом здачі-прийняття №2 від 28.02.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №3 від 31.03.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №4 від 30.04.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №5 від 31.05.2021 року на суму 850,00 грн., актом здачі-прийняття №6 від 30.06.2021 року на суму 850,00 грн., актом здачі-прийняття №7 від 31.07.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №8 від 31.08.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №9 від 30.09.2021 року на суму 850,00 гривень, актом здачі-прийняття №10 від 31.10.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №11 від 26.11.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №12 від 31.12.2021 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №1 від 17.01.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/05 від 31.05.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/06 від 30.06.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/07 від 31.07.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/08 від 31.08.2022 року на суму 1100,00 гривень, актом здачі-прийняття №70/09 від 30.09.2022 року на суму 1100,00 гривень. У загальному Позивач сплатив за послуги з зберігання автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] на майданчику для стоянки суму в розмірі 16700,00 гривень (т.2 а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29). Власником автомобіля «TOYOTA AVALON» 2007 року випуску, номер шасі, кузова [NUMBER] , є громадянин [PERSON] , що підтверджується листами Територіального сервісного центру №3242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 07.02.2023 року №31/10/3242-146 та від 27.04.2023 року №31/15/5142-223 (т.1 а.с.169, 241). 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (Страховик) зобов`язується у разу настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а Страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 988 ЦК України зазначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Згідно із нормою частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно положень пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно з пунктом 6 постанови Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил Дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно пункту 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Висновки суду. Судом встановлено, що 12.02.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA AVALON», яким керував Позивач на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та автомобіля «МАЗ 551605» під керуванням Третьої особи [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із Відповідачем. Дорожньо-транспортна пригода та наслідки, що настали находяться в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України. Належних та допустимих доказів існування обставин непереборної сили на момент ДТП учасниками справи до суду не надавалося. Вина Третьої особи у даній ДТП встановлена вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року по справі № 357/3658/21, який набрав законної сили 30.12.2021 року. На момент ДТП [PERSON] після завершення робіт повертався на службовому автомобілі з місця виконання робіт задля повернення автомобіля на територію підприємства. За таких умов аварія сталася під час виконання останнім власних посадових обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Власником автомобіля «МАЗ 551605» є Відповідач по справі. На момент ДТП власником автомобіля «TOYOTA AVALON» була [PERSON] . Утім, на момент події фактичне користування указаним автомобілем здійснював Позивач на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14. З огляду на викладене, можливо констатувати, що Позивач правомірно володів відповідним майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.11.2018 року по справі №200/21325/15-ц. Разом з цим, судом враховано, що як Відповідач, так і Третя особа добровільно не відшкодували збитки, пов`язані із пошкодженням транспортного засобу ані Позивачу, ані фактичному його володільцю на момент ДТП - [PERSON] . При цьому, суд відхиляє посилання представника Відповідача на те, що власником транспортного засобу «TOYOTA AVALON» не було вичерпано ліміт відповідальності страховика за заподіяну майну Позивача шкоду оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Так, ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» відповідно до Полісу №АР/4729160 на користь Позивача, з урахуванням безумовної франшизи за полісом №АР/4729160 в сумі 2600,00 гривень, здійснено виплату страхової суми в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127400,00 гривень за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП. Також суд не погоджується з доводами представників Відповідача про те, що заподіяну шкоду має відшкодувати Третя особа [PERSON] , оскільки відповідно до вищенаведених приписів законодавства України, шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків відшкодовує відповідна юридична особа, якою у даній справі є Відповідач. Даючи оцінку розміру вартості матеріальних збитків, завданих Позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу суд виходить із наступних фактів та пов`язаних із ними обставин. 31.08.2021 року «ПП [PERSON] » та Позивач уклали договір про проведення оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] . «ПП [PERSON] » є суб`єктом оціночної діяльності, також є членом Асоціації Фахівців Оцінки. Оцінку було проведено оцінювачем [PERSON] , який має вищу юридичну та технічну освіти, кваліфікацію експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 року, Сертифікат №115/21, виданий Фондом державного майна України від 16.02.2020 року, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №2298-ПК від 05.02.2021 року. Для проведення дослідження оцінювачем здійснювався виклик представника Відповідача. 26.12.2021 року за результатами дослідження був складений звіт №1646 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Відповідно до статті 10 зазначеного Закону судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Таким чином, в розумінні Закону, зазначене вище дослідження було проведено оцінювачем, який має вищу освіту, кваліфікацію експерта-товарознавця, посвідчення про підвищення кваліфікації, тобто має спеціальні знання і провів дане дослідження з метою надання висновку з питань, що є предметом розгляду у суді. Тобто, звіт №1646 Про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] , складений «ПП [PERSON] » 26.12.2021 року, є належним доказом по справі. Твердження представника Відповідача про те, що під час складання указаного звіту мали місце грубі порушення «Методики товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України» від 24.11.2003 року 142/5/2092, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395 не ґрунтуються на доказах, а відтак, мають бути відхиленими. Також судом враховано, що висновок №20529 від 31.01.2022 року складено оцінювачем [PERSON] у межах розслідування страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН». Окрім того, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним способом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року №1074/8395. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №753/21177/16-ц. Разом з цим, як убачається з пояснень сторін та матеріалів справи, відповідний транспортний засіб вибув із володіння Позивача та його власника. Власником указаного автомобіля є особа, яка не є учасником справи, місцезнаходження транспортного засобу є невідомим. Указане унеможливлює проведення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи, а тому, справа підлягає вирішенню на підставі наявних у ній доказів. Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA AVALON» реєстраційний номер [NUMBER] від 26.12.2021 року, складеним «ПП [PERSON] », вартість матеріального збитку складає 394305,35 гривень. Враховуючи вищезазначене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 266905,35 гривень (394305, 35 гривень - 127400,00 гривень). ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» було сплачено страхове відшкодування на користь Позивача без урахування безумовної франшизи в розмірі 2600,00 гривень. Вартість послуг з проведення зазначеного дослідження складає 4900,00 гривень. Дана послуга була оплачена Позивачем. Окрім того, Позивач був змушений скористатись послугами евакуатора, за які сплатив грошові кошти у загальному розмірі 9000,00 гривень. У подальшому Позивач зберігав пошкоджений автомобіль на стоянці для автомобілів. Підтверджені витрати, понесені Позивачем на послуги зі зберігання автомобіля «TOYOTA AVALON» на майданчику для стоянки в розмірі складають 16700,00 гривень. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є законними та підлягають задоволенню. Із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 301105,35 гривень (266905,35 гривень + 2600 гривень + 4900,00 гривень + 9000,00 гривень + 1000,00 гривень + 16700,00 гривень) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас позовні вимоги про відшкодування Відповідачем моральної шкоди, завданої Позивачу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У постанові Великої Палати ВС від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, указано, що моральна шкода - це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру. Суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом об`єктивно встановлено, що Позивач внаслідок вчинення Третьою особою кримінального правопорушення зазнав моральних переживань, які були викликані тим, що під час ДТП він зазнав травмувань, його рідні тривалий час лікувалися, був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, внаслідок чого змінився звичайний ритм його життя, що погано відобразилося на його моральному стані. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із Відповідача на користь Позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 30000,00 гривень, оскільки дана сума є достатньою та співмірною із понесеними Позивачем моральними стражданнями. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У даній справі Позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Підпунктом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у даній справі складає 4011,05 гривень. Позовні вимоги задоволені частково - на суму 331105,35 гривень, що становить 82,55% від розміру заявлених вимог. Таким чином, пропорційно до розміру задоволених вимог, стягненню з Відповідача на користь держави підлягають судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3311,12 гривень. За правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду даної справи Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви документами, а саме: договором про надання професійної правничої допомоги №34/Ц від 16.10.2022 року; Додатком №1 від 16.10.2022 року до договором про надання професійної правничої допомоги №34/Ц від 16.10.2022 року; рахунком-фактурою №1 від 16.10.2022 року; квитанції від 28.10.2022 року №74 (т.1 а.с. 58, 59, 60, 61). Розмір винагороди представника Позивача - адвоката Бойчука В.М. за виконану роботу (надані послуги) Позивачу є фіксованим та становить 20000,00 гривень. Зазначена сума Позивачем повністю сплачена його представнику. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Разом з цим, за приписами п.4 ч.1 ст. 1 за п. 9 ч.1 ст. 1 Закон №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону №076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28.12.2020 року по справі №640/18402/19 розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. Тому, в такому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково. Підсумовуючи викладене, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, із Відповідача на користь Позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у сумі 16510,00 гривень, що становить 82,55% від заявленої суми витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial