Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння між ними, втратою почуття любові та поваги. Сторони сім місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, на примирення не погоджується, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей. Відповідач проявляв по відношенню до неї психічне та фізичне насильство в присутності дітей. Також просила визначити місце проживання спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із нею. У зв`язку із ненаданням матеріальної допомоги на утримання дітей, просить стягнути з відповідача аліменти на двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила розглянути справу в заочному порядку. Повідомила, що останні два роки відповідач постійно вдавався до аморальних вчинків, він зловживає алкоголем, внаслідок чого допускає моральні та фізичні образи, що виражались в скандалах, рукоприкладстві, в тому числі в присутності дітей, кілька разів намагався вигнати її з дітьми з квартири. Примирення і збереження сім`ї неможливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не направляв, клопотань не заявляв. Протокольною ухвалою суд постановив заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування підтримала позов, висловила думку про відповідність інтересам дітей визначення їх місця проживання із матір`ю. Підтвердила звернення позивачки за захистом від сімейного насильства. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 07 листопада 2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 січня 2023 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області), дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Подружні відносини між сторонами сім місяців як припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, відповідач не цікавиться та не дбає про свою сім`ю, проявляє неконтрольовану агресію до членів сім`ї, тому шлюб між ними слід розірвати. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, внаслідок чого дана позовна вимога підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей. Відповідно до змісту акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 20 червня 2023 року, встановлено, що мати за своїм місцем проживання створила для дітей [PERSON] , [PERSON] усі необхідні умови та забезпечує усі їх потреби. Діти мають окрему кімнату, де є все для відпочинку, навчання та розвитку. Діти забезпечені усім необхідним: харчуванням, одягом, взуттям, предметами гігієни, дбає про здоров`я дітей. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області висновком від 30 червня 2023 року за №63/54-42-1500/2023 не заперечив щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З огляду на викладене, а також на те, що діти постійно проживають із матір`ю і перебувають на її повному утриманні, яка створила гармонічні відносини з дітьми, організувала нормальні соціально-побутові умови, орган опіки та піклування вважає визначене місця проживання дітей із матір`ю таким, що відповідають інтересам дітей, тому суд визнає можливим задоволення даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, встановленого законом, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На користь позивачки з відповідача необхідно стягнути 1073 грн, сплачених позивачкою за пред`явлення позову та документально підтверджених судових витрат. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved