Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №2748133 від 20.08.2020р. в розмірі 67125,00 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20.08.2020р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів й можливих штрафних санкцій, строком повернення до 19.09.2020р. Однак, відповідач свої зобов`язання за даним договором не виконав. В подальшому ТОВ «Мілоан» за Договором відступлення прав вимоги №54-МЛ від 02.12.2020р. відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як новому кредитору право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі, в тому числі й до [PERSON] , в зв`язку з чим позивачем відповідачу було направлено відповідну претензію. Заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором становить 67125,00 грн, з яких: 15000,00 грн - борг за сумою кредиту, 50625,00 грн - борг за відсотками, 1500,00 грн - борг за комісією, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Позивач та його представник були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на офіційну адресу електронної пошти позивача, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, про причини неприбуття не повідомили, в п.6 прохальної частини позову просять розглядати справу за їх відсутності, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про причини неприбуття не повідомив, в установлений строк через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного: 1/ ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вже скористалося своїм правом для стягнення з нього заборгованості шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який за його позовом рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.10.2021р. визнано таким, що не підлягає виконанню, що свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме; 2/ всупереч вимог ЦК України товариство після спливу строку дії договору (19.09.2020р.) безпідставно нараховувало проценти за користування кредитом, а стягнення комісії в сумі 1500 грн грунтується на умовах кредитного договору, які є нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів»; 3/ долучена до позовної заяви інформація з веб-сайту позивача про хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину не може бути належними доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування; 4/ матеріали справи не містять доказів укладення між ним і ТОВ «Мілоан» електронного договору шляхом використання електронного цифрового підпису, в тому числі одноразовим алфавітно-цифровим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію», в кредитному договорі відсутні електронні підписи сторін, в зв`язку з чим він є неукладеним; платіжне доручення №26195457 від 20.08.2020р. не підтверджує отримання кредитних коштів, оскільки не відповідає вимогам законодавства в сфері бухгалтерського обліку та безготівкових розрахунків і є неналежним доказом. Неявка в судове засідання належним чином повідомлених сторін у даному випадку згідно положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі анкет-заяви на кредит №2748133 від 20.08.2020р. та згідно умов кредитного договору №2748133, укладеного 20 серпня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , Графіку розрахунків, ТОВ «Мілоан» зобов`язувалося надати відповідачу на картковий рахунок кредит в сумі 15000,00 грн строком на 30 днів, а позичальник повинен був до 19.09.2020р. повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом й виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, що визначені в договорі; комісія за надання кредиту складає 10% від суми кредиту одноразово (1500 грн); проценти за користування кредитом - 5625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (фіксована ставка); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом згідно п.2.2.3 договору (включає строк, що настає за терміном повернення кредиту, якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватися кредитом); сторони домовились, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору, в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст.625 ЦК України; у випадку нарахування процентів, передбачених ст.625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в особистому кабінеті позичальника в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, що спростовує доводи відзиву відповідача про неукладення даного правочину. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Мілоан» вищезазначені свої договірні зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши за платіжним дорученням №26195457 від 20.08.2020р. на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] кошти в сумі 15000 грн, що також підтверджується випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.07.2023р. про зарахування зазначеної суми коштів на банківську картку [PERSON] , реквізити якої він сам надав позикодавцю в анкеті-заяві, в зв`язку з чим є безпідставними посилання відповідача на ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою НБУ №22 від 21.01.2004р. Наведена ТОВ «Мілоан» хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину №2748133 від 20.08.2020р. цілком відповідає вищенаведеним обставинам. Натомість, [PERSON] свої договірні зобов`язання не виконав й позикові кошти у відповідності до умов договору та Графіку розрахунків не повернув. Згідно проведеного ТОВ «Мілоан» та наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] по кредитному договору №2748133 від 20.08.2020р. складає 67125,00 грн, з яких: 15000,00 грн - борг за сумою кредиту, 50625,00 грн - борг за відсотками, 1500,00 грн - борг за комісією. Вищеокреслені обставини в своїй сукупності спростовують твердження [PERSON] про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів укладення ним з ТОВ «Мілоан» кредитного договору в електронній формі та отримання від товариства позикових коштів. При цьому, суд констатує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, надання своїх персональних даних, в тому числі номера банківської картки, кредитний договір між [PERSON] та товариством не був би укладений, а грошові кошти не були б йому перераховані. Також суд зважує і на те, що відповідачем не наведено суду ніяких доводів та не надано достовірних доказів того, яким чином його персональні дані могли опинитися у розпорядженні ТОВ «Мілоан» та були використані товариством для укладення кредитного договору; з відповідними заявами до правоохоронних органів щодо вчинення стосовно нього шахрайських дій [PERSON] не звертався. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.12.2020р. по справі №561/77/19 за схожих обставин (спір щодо законності видачі мікрокредитів по SMS), і практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. Заперечення [PERSON] щодо незаконного нарахування йому товариством після спливу строку дії договору (19.09.2020р.) процентів за користування кредитом з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, не заслуговують на увагу, оскільки в п.2.2.3 кредитного договору сторони узгодили відповідний порядок нарахування процентів, в тому числі й у період фактичного продовження користування позичальником кредиту, що настає за терміном його повернення. Вказана умова правочину з огляду на принцип свободи договору, визначений приписами ст.6, 627 ЦК України, цілком відповідає вимогам ст.625, 1048, 1050, 1056-1 ЦК України, а вищезазначений правовий висновок касаційного суду не є релевантним до обставин даної справи. Також підлягають відхиленню доводи [PERSON] про неправомірність стягнення з нього комісії в сумі 1500 грн, яка грунтується на умовах кредитного договору, які є нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів». Так, п.1.5.1 кредитного договору сторони погодили комісію за надання кредиту: 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Приписами ч.2, 3 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України; зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положеннями ст.18 даного Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 даного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право позикодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту; дана умова договору не є нікчемною в силу закону, а може бути лише оспорюваною, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому в постанові від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19, та спростовує відповідне твердження відповідача. При цьому, суд зважує на ту обставину, що [PERSON] не заявляв вимоги про недійсність умов кредитного договору щодо встановлення комісії за надання кредиту та не навів жодних підстав в обгрунтування цього. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.1 ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договору відступлення прав вимоги №54-МЛ від 02 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан», останнє відступило позивачу як Новому кредитору право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №2748133 від 20.08.2020р. в загальній сумі 67125,00 грн, що складається з: 15000,00 грн - борг по тілу кредиту, 50625,00 грн - борг за відсотками, 1500,00 грн - борг за комісією. Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника передбачено в п.3.2.6 кредитного договору. Про відступлення прав вимоги за кредитним договором та необхідність погашення кредитної заборгованості ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило [PERSON] у претензії від 23.02.2021р. [PERSON] після відступлення ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги за кредитним договором ніяких платежів первісному чи новому кредитору не сплачував. [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Посилання [PERSON] на подвійне притягнення його до юридичної відповідальності не є слушними, оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з даним позовом вже після того, як рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2021 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 18.03.2021р., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів того, що на підставі даного виконавчого напису з нього на користь стягувача вже були утримані якісь грошові суми в рахунок погашення кредитної заборгованості. Водночас, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, не позбавляє стягувача права на стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суд задовольняє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2684,00 грн сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved