Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, та визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , з ним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2018 року. За час спільного проживання у шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Сторони на теперішній час спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, з березня 2023 відповідач перебуває за кордоном. Подальше перебування у шлюбі, на думку позивача, неможливо. Крім того, позивач зазначає, що дочка проживає з ним. Вважає, що проживання дитини з ним буде більше відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач, виїхавши за кордон працювати, не зможе приділяти дитині належної уваги. Відповідач подала письмову заяву, у якій позов визнала в повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Також позивач зазначив, що дочка постійно проживає з ним. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечень не мала. Третя особа - Служба у справах дітей виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області на підставі досліджених умов проживання дитини дійшла висновку про можливість визначення проживання малолітньої дитини сторін з позивачем. Ухвалою суду від 13.12.2022 судом прийнято позовну заяву й відкрито провадження у справі. Судовий розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 01.03.2023 клопотання представника позивача задоволено, зобов`язано Службу у справах дітей виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем, оскільки вважає, що зазначене визнання позову стосується інтересів малолітньої дитини, та, ймовірно, може порушити її права. Вислухавши сторони, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 20.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, місце реєстрації: Яремчанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №66. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка '' [PERSON] '', дружини '' [PERSON] ''. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сім`ї неможливим. За таких обставин, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] . Ці факти визнаються сторонами та підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 05.04.2019 Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, довідкою № 2042 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.11.2022, довідкою про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] , [INFO] , за відомостями відділу державної реєстрації виконавчого комітету Яремчанської міської ради. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей. Судом взято до уваги висновок Служби у справах дітей виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 28.03.2023 № 19, де вирішено про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, відповідно до якого не вбачається, що між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дитини. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини, відповідач не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді. Інші докази, надані позивачем - копії паспорта позивача, довідки РНОКПП позивача, довідка Делятинського закладу дошкільної освіти ( ясла-садок ) «Карпатська колисанка» від 14.11.2022 № 131/01-26, довідка щодо стану здоров`я малолітньої [PERSON] від 04.11.2022, видана позивачу, акт обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання позивача від 15.11.2022, довідка про доходи позивача від 11.11.2022 № 586, видана ДП «Делятинський лісгосп» та характеристика з місця роботи позивача від 11.11.2022 № 587, висновків суду не спростовують. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволений частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 992,40 грн. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial