Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

13.05.2022 року в інтересах позивачки [PERSON] до суду звернулася адвокат Сотська С.О. з позовною заявою до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" про розірвання договору оренди земельної частки (паю) та повернення земельних ділянок, мотивуючи тим, що їй на підставі сертифікату серії МК № 0035650, виданого Первомайською райдержадміністрацією 27.06.1996 року за №170, належить земельна частка (пай) загальною площею 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розташована в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 07.10.2004 року взамін сертифіката серії МК №0035650 позивачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК №024137 площею 4,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 13.04.2001 року, зареєстрованого 13.04.2001 року за №57 в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківвській сільській раді Первомайського району Миколаївської області. Відповідач за даним договором виконує свої обов`язки по виплаті орендної плати. 13.05.2001 року позивачка успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 4,78 умовних кадастрових гектарів належного йому на підставі сертифіката серії МК №0035649, виданого Первомайською райдержадміністрацією 02.07.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого 30.05.2021 року державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Реалізуючи своє право, позивачка виділила земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до сертифіката серії МК №0035649 та зареєструвала своє право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0984 площею 1,41 га, 4825481800:01:000:0985 площею 2,5345 га, 4825481800:01:000:0982 площею 0,0171 га, 4825481800:01:000:0983 площею 0,2049 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.09.2021 року. Зазначені земельні ділянки перебувають в користуванні ТОВ "Агрофірма Корнацьких" відповідно до договору оренди земельної частки (пай), який був зареєстрований 23.04.2007 року за №634 відповідно до земельного сертифікату серії МК №0035649 терміном на 50 років, що підтверджується повідомленням відділу у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.04.2021 за №222/148-2. Відповідач орендну плату за даним договором в 2019-2020 роках не виплачує, що свідчить про порушення ним взятих на себе зобов`язань, пояснюючи тим, що позивачка продала вказані земельні ділянки. Позивачка вважає, що систематична несплата відповідачем орендної плати є підставою для розірвання договору оренди земельної частки (паю). У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань вона просить розірвати вищевказаний договір оренди земельної частки (паю) та зобов`язати відповідача пердати їй вказані земельні ділянки в належному агротехнічному стані. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1985 грн. Ухвалою суду від 13.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, а його обґрунтування не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що товариство регулярно нараховує орендну плату та сплачує податки, тому твердження позивачки про несплату орендної плати за землю протягом 2019-2020 року є юридично неспроможними, не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються довідкою товариства про нарахування та виплату орендної плати у вказаний період та відомостями про отримання орендної плати відповідно до укладеного договору оренди землі. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що викладені позивачкою в позовній заяві обставини свідчать про її недобросовісну поведінку, оскільки дії щодо розірвання договору суперечать попередній поведінці позивачки щодо прийняття виконання за договором оренди, зокрема, отримання орендної плати за 2019, 2021 роки. Представник відповідача у відзиві визнає несплату орендної плати позивачці лише за 2020 рік, що свідчить про відсутність систематичності несплати орендної плати. Разом із відзивом від відповідача надійшли документи витребувані згідно ухвали суду про відкриття провадження від 13.05.2023 року та заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Ухвалою суду від 19.07.2022 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.08.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли витребувані документи згідно ухвали суду від 19.07.2022 року, а саме: оригніал доручення №778 від 09.02.2022 року, яким перераховувалася орендна плата [PERSON] за землю за 2021 рік у сумі 3702,53 грн. та належним чином засвічдена копія нотаріального доручення серії ВВА №578886 від 29.12.2003 року. 17.08.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справ в зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки відносини між позивачкою та відповідачем щодо оренди земельних ділянок врегульовані договорами про встановлення права користування земельною для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12.05.2016 року. 27.09.2022 року на адресу суду від представника позивачки - адвоката Сотської С.О. до суду надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання, оскільки, таке повернення зумовлене необхідністю зміни предмету позову, так як відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет позову до закінчення підготовчого провадження. При зверненні до суду позивачці не було відомо про наявність договорів про встановнення права користування земельною ділянкою для сількогосподарських потреб (емфітевзису) з кадастровим номером 4825481800:01:000:0984, кадастровий номер 4825481800:00:000:0985. Про їх наявність [PERSON] стало відомо після закриття підготовчого провадження у справі. До клопотання представником позивачки було додана заява про зміну предмету позову, за якою просила: 1) розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з кадастровим номером 4825481800:01:000:0984, площею 1,41 га, укладений між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" 12.05.2016 року строком на 50 років, зареєстрованого 12.10.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 60911581; з кадастровим номером 4825481800:00:000:0985, площею 2,5345 га, укладений між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" 12.05.2016 року строком на 50 років, зареєстрованого 08.10.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 60853506; 2) зобов`язати ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0984, 4825481800:00:000:0985, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині - Первомайської міської ради) власниці [PERSON] в належному агротехнічному стані відповідно до акту приймання-передачі; 3) стягнути з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1985 грн. Ухвалою суду від 11.04.2023 року клопотання представника позивача - адвоката Сотської С.О. про повернення до стадії підготовчого провадження задовольнено, ухвалено повернутися до стадії підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" про розірвання договору оренди земельної частки (паю) та повернення земельних ділянок, оскільки таке повернення зумовлене необхідністю зміни предмету позову, так як відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет позову до закінчення підготовчого провадження. Підготове судове засідання призначене на 11.05.2023р., 15.06.2023р. відкладені на 18.07.2023р. в зв`язу з неякою учасників справи та ховробою представника позивачки. Ухвалою суду від 18.07.2023 року закрите підготовче провадження в наданій справі, задоволено клопотання представника позивачки про зміну предмету позову та призначено справу до судового розгляду по суті із зміненими позовними вимогами. Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, представниця позивачки адвокат Сотська С.О. надала заяву про розгляд справи в їх відсутність, змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Іванченко О.О. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів у відсутність сторін. Ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що земельна частка (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів належить позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , належного спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі серії МК №0035649, виданого Первомайською районною державною адміністрацією 02.07.1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10.07.1996 року за реєстровим №1566, посвідченого 30.05.2001 року Першою Первомайською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за №2-1353, спадкова справа №303/2001 року. Реалізуючи своє право, позивачка виділила земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до сертифіката серії МК №0035649 та зареєструвала своє право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0984 площею 1,41 га, 4825481800:01:000:0985 площею 2,5345 га, 4825481800:01:000:0982 площею 0,0171 га, 4825481800:01:000:0983 площею 0,2049 га, що підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.09.2021 року за №№273578804, 273581750, 277296626, 277300576, та витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.06.2021 року №№ НВ-4811624842021, НВ-4811624812021, НВ-4811624882021, НВ-4811624852021. 01.01.2007 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" був укладений договір оренди земельної частки (паю) строком на 50 років з 01.01.2007 року до 31.12.2056 року, що підтверджується копією вказаного договору. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Згідно договору [PERSON] передала відповідачу в строкове платне користування земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів вартістю 40 662 грн. 94 коп., яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ "Агрофірма Корнацьких". З часу укладення договору земельна частка (пай) [PERSON] знаходиться у фактичному користуванні ТОВ "Агрофірма Корнацьких", що також сторонами не оспорювалось. Підпунктом 2.2 пункту 2 Договору передбачено, що за користування вказаною у договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 3 відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається орендодавцем в користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 813 грн. 59 коп. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати. За несвоєчасну сплату орендної плати орендар зобов`язався сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення. 12.05.2016 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" були укладені договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогсоподарських потреб (емфітевзису) з кадастровим номером 4825481800:01:000:0984, площею 1,41 га, зареєстрованого 12.10.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 60911581, та з кадастровим номером 4825481800:00:000:0985, площею 2,5345 га, зареєстрованого 08.10.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 60853506, строком на 50 років з 12.05.2016 року до 12.05.2066 року, що підтверджується копіями вказаних договорів та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.10.2021 року за №№ 279684627, 278934564. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Підпунктом 2.2 пункту 2 Договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогсоподарських потреб (емфітевзису) передбачено, що за користування емфітевтичним правом встановлюється плата, яка вноситься Користувачем у грошовій формі шляхом видачі Власнику (або його уповноваженому представнику за довіреністю) готівкою відповідної грошової суми із каси Кристувача або перерахуванням її на банківський рахунок Власника. Щорічний розмір плати складає (з урахуванням прибуткового податку, який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 1672,79 грн. та 2521,87 грн. відповідно, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4825481800:00:000:0985, площею 2,5345 га, - 84062,04 грн. Згідно пункту 1.3 вказаних договорів нормативна грошова оцінка земельної ділянки , а земельної ділянки з кадастровим номером 4825481800:01:000:0984, площею 1,41 га., складає 55759,57 грн. Плата за договорами вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по відповідній платі. Обчислення розміру плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції та передача емфітевтичного права здійснюється безкоштовно (п.п. 2.1, 2.3 вказаних договірів). Орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати. У разі невнесення плати за землю в строки, визначені цими договорами, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином, вбачається спір щодо правовідносин з приводу систематичної не виплати щорічної плати за договорами емфітевзису та наявності підстав для їх розірвання. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. За домовленістю сторін договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови можуть бути посвідчені нотаріально. Відповідно до частин першої-другої статті 407 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Згідно зі статтею 410 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації. Підстави припинення емфітевзису визначені в статті 412 ЦК України та частині шостій статті 120-1 ЗК України. Так, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняються у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Отже, перелік підстав для припинення емфітевзису, є невичерпним, оскільки Закон може передбачати інші підстави припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такими є загальні підстави припинення речових прав, які можуть застосовуватись до емфітевзису, зокрема: загибель об`єкта емфітевтичного права фактичного характеру; визнання недійсним або розірвання договору; відмова від договору або його припинення за взаємною згодою сторін; конфіскація земельної ділянки. Відповідно умов оспорюваних договорів емфітевзису, розділом 5 сторони передбачили підстави дял припинення дії або розірвання Договору. Так, згідно п. 5.1 вказаних договорів емфітевзису договір припиняє свою дію у випадках: - набуття Користувачем земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому законом; викупу Власником емфітевтичного права; - спливу строку, на який було укладено Договір; - з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Пунктом 5.2. вказаних Договорів цей Договір може бути розірваним: - за взаємною згодою Сторін; - за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання порушеного договору спрямоване на припинення правовідношень у такому договорі. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушується істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності. Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірних договорів необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладених договорів та фактичні обставини внаслідок неналежного їх виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року в справі № 911/2755/18. Цивільний кодекс України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів - предмет, ціна та строк дії (стаття 638 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що спірні договори емфітевзису містять істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк дії, один з яких, а саме умови оплати (ціна) за договором емфітевтом порушено. Так, згідно п. 2.2 оскаржуваних Договорів ТОВ "Агрофірма Корнацьких" зобов`язане щорічно до 26 грудня провести розрахунок по платі за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб. Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 20.04.2022 року вбачається, що плата за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб [PERSON] за 2020 рік не нараховувалась і не виплачувалась, за 2021 рік - була нарахована, але не виплачена. На час розгляду справи плата за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб за 2020 рік [PERSON] так і не виплачена, за 2021 рік - сплачена лише 09.02.2022 року, що підтверджується довідкою ТОВ "Агрофірма Корнацьких" від 10.06.2022 року №342 та копією платіжного доручення №778 від 09.02.2022 року на суму 3702,53 грн.. Оскільки вчасна сплата плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб є істотною умовою договорів емфітевзису, а тому позивачка не отримала того, на що вона розраховувала при укладанні договорів. Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична несплата плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), неналежне виконання умов договорів, в тому числі і часткове невиконання обов`язку зі сплати плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб також є порушенням умов договорів емфітевзису, яке дає право Власнику вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сам факт систематичного порушення умов договорів емфітевзису щодо своєчасної сплати плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб є підставою для розірвання такого договору. В даному випадку відповідачем порушено строки виплати плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, що є однією із істотних умов договорів емфітевзису, порушення якої є підставою для їх розірвання. Крім того, ч.ч. 1,3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Також ч.2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин суд приходить до висновку, що внаслідок систематичної несплати плати за користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб землекористувачем ТОВ "Агрофірма Корнацьких" протягом 2020, 2021 років, останнім було порушено істотні умови договорів емфітевзису, що є достатніми підставами для розірвання вказаних договорів. Таким чином, суд вважає, що оскільки наявні передбачені законом підстави для розірвання договорів емфітевзису, тому слід розірвати договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з кадастровим номером 4825481800:01:000:0984, площею 1,41 га, та з кадастровим номером 4825481800:00:000:0985, площею 2,5345 га, укладених між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" 12.05.2016 року строком на 50 років, зареєстрованих 12.10.2016 року та 08.10.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 60911581 та 60853506 відповідно, таа повернення позивачці земельних ділянок в належному агротехнічному стані відповідно до акту приймання-передачі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки документально підтверджена сплачена сума судового збору в розмірі 1985 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved