Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

05 квітня 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) з позовом до Гаражного кооперативу «Вигурівщина» (м. Київ, вул.. Електротехнічна, 74) в якому просив: зобов`язати гаражний кооператив «Вигурівщина» видати [PERSON] , який є власником гаража № [NUMBER] , Довідку про членство [PERSON] в ГК «Вигурівщина» з зазначенням суми та дати внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, дати та номера рішення Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер, дати введення гаражного кооперативу «Вигурівщина» в експлуатацію, завірену підписами голови кооперативу та бухгалтера з прикладенням печатки; стягнути з гаражного кооперативу «Вигурівщина» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді плати за професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що позивач [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Вигурівщина», згідно з рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) ГК протокол № 1 від 24.02.2002 р. та власником гаражного боксу № [NUMBER] . ряд 10. загальною площею 118,0 кв.м., (гараж - 68.0 кв.м.. підвал - 50.0 кв.м.). за адресою [ADDRESS] . ГК «Вигурівщина». Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі - 1500 грн. була сплачена 03.02.2002 р. 03 лютого 2020 року ГК «Вигурівщина» видав [PERSON] відповідну довідку № 06/02 для оформлення права власності. На підставі даної довідки ФОП [PERSON] завів інвентаризаційну справу № 845 га виготовив станом на 27.01.2023 р. технічний паспорт. Для подальшого здійснення державної реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] . який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач неодноразово в усній формі звертався до Відповідача щодо отримання довідки про членство, на що постійно отримував безпідставну відмову. 27 лютого 2023 року на адресу ГК «Вигурівщина» представником Позивача було надіслано адвокатський запит із вимогою надати довідку про членство [PERSON] в ГК «Вигурівщина» для здійснення державної реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] , але ГК «Вигурівщина» у своєму листі від 27.03.2023 року № 8 виклав якусь нісенітницю. Станом на 04 квітня 2023 року Позивач довідку про членство в ГК «Вигурівщина» так і не отримав. Відсутність у Позивача довідки про членство позбавляє його можливості належним чином здійснити державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25 квітня 2023 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого представник Гаражного кооперативу «Вигурівщина» проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Додатково пояснив, що згідно з даними журналу обліку членів кооперативу, що ведеться у кооперативі, запис щодо прийняття [PERSON] в члени кооперативу відсутній. Позивач долучає сумнівну довідку від 03.02.2020 за підписом колишнього голови [PERSON] про те, що начебто Позивач є членом кооперативу згідно з протоколом загальних зборів (протокол № 1 від 24.02.2002), є власником гаражного боксу № [NUMBER] та сплатив пайовий внесок. Відповідач зазначив що вказаний протокол загальних зборів відсутній у гаражного кооперативу «Вигурівщина», як і відомості про сплату пайового внеску, хоча за змістом такі документи та відомості мають зберігатись в кооперативі. Також, представник відповідача звернув увагу, що в сумнівній довідці від 03.02.2020 року вказано про площу гаражного боксу № [NUMBER] в розмірі 118 м.кв., що протирічить відомостям технічного паспорту від 27.01.2023 року, наданому Позивачем, відповідно до якого площа гаражного боксу становить 93,6 м.кв. При цьому Позивачем в порушення частини 5 статті 95 ЦПК України не вказано про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, на який він посилається. 05 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач спростовував обставини викладені у відзиві та просив задовольнити позов в повному обсязі. 11 травня 2023 року до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив. Протягом судового розгляду позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, факт сплати позивачем частини членських внесків не оспорював. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили: Свідок [PERSON] (голова Гаражного кооперативу «Вигурівщина» з березня 2004 року по 05 листопада 2021 року) пояснив, що позивач є членом кооперативу та був ним на час обрання свідка головою. Свідок оглянув довідку № 06/02 від 03.02.2020 року та підтвердив, що саме ним вона була видана. У відповідь на запитання представника відповідача свідок охарактеризував свої відносини з теперішнім головою кооперативу як нормальні, тривають судові спори. Свідок [PERSON] пояснив, що працював на посаді електрика кооперативу протягом 10 років, підтвердив, що знає позивача як особу що придбала гараж та виконував роботи в цьому гаражі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про не можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року головою правління Гаражного кооперативу «Вигрівщина» Гіленком В.Ф. було видано довідку позивачу [PERSON] про те, що останній є власником гаражного боксу № [NUMBER] , загальною площею 118 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Сума пайового внеску в розмірі 1500 гривень сплачена 3 лютого 2002 року в повному обсязі. ФОП « [PERSON] » 27.01.2023 року виконано технічний паспорт № [NUMBER] на гараж [NUMBER] ряд [NUMBER] в Гаражному кооперативі «Вигрівщина» загальною площею 93 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Протягом судового розгляду позивачем не було надано підтверджень сплати пайового внеску, в той час як представник відповідача заперечував сплату такого внеску. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кооперацію», кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про кооперацію», пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу , який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації: членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Статтею 6 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово- будівельними, садово- і ородніми. гаражними. торговельно-закупівельними. транспортними. освітніми, ту ристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Відповідно до статі 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть були громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видані кожному з них посвідчення про членство. Протягом судового розгляду справи позивачем також не було надано підтвердження отримання посвідчення про членство у кооперативі. На підтвердження свого членства позивачем надано квитанції про перерахування на рахунок відповідача членських внесків в 2021 та 2022 році. Одночасно дані квитанції не можуть бути підтвердженням членства позивача у кооперативі з 2002 року та сплати ним пайового внеску (повністю або частково). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed