Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

05 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора, в якій просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року заява [PERSON] , заінтересовані особи: Територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини - залишена без розгляду. Заявнику роз`яснено право подати позов на загальних підставах. [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 1935 року. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по частині) належало домоволодіння [ADDRESS] . Під час подружнього життя у них народились діти: [PERSON] , [INFO] (у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », яка померла [INFO] ); вона - [PERSON] , [INFO] (у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »); [PERSON] , [INFO] (у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », яка померла [INFO] ). [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , залишилися спадкоємці: дружина - [PERSON] , діти - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Ніхто із спадкоємців протягом шести місяців з [INFO] по 08 липня 1976 року не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але його дружина і дві дочки - [PERSON] і позивач [PERSON] були спадкоємцями, які прийняли спадщину, так як виконали вимоги ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Кожна з них фактично вступила в управління і володіння спадковим майном - домоволодінням [ADDRESS] , а саме: дружина [PERSON] і дочка [PERSON] постійно проживали у спадковому житловому будинку, який знаходився у їх володінні; позивач [PERSON] постійно не проживала в спадковому домоволодінні, але вступила в управління і володіння спадковим майном. Після смерті батька протягом шестимісячного строку позивач робила поточний ремонт житлового будинку Б-І і приймала участь у його благоустрої, за її особисті кошти був перекритий дах житлового будинку, вона своїми силами обробляла город і доглядала за садом, які розташовані на земельній ділянці, саджала і збирала урожай овочів і ягід, що підтверджує факт прийняття нею спадщини належним чином після смерті батька - [PERSON] у відповідності до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. [INFO] померла [PERSON] . За життя, 01 липня 1968 року [PERSON] зробила заповіт, посвідчений державним нотаріусом 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори Миргородською Н.Ф. за реєстром № 2-2282, в якому вона все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповідала в рівних частках [PERSON] і [PERSON] . В цьому заповіті зазначено, що заповідач - [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 1988 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, де вказано,що після померлої [PERSON] спадкоємцями на 7/18 частин домоволодіння є в рівних частках [PERSON] і [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . 17 жовтня 1991 року син [PERSON] - [PERSON] отримав у Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром № 2-4974 на 11/36 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 25 липня 2022 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. було видано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром № 2-250 після смерті [PERSON] на 11/36 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04 липня 2022 року позивач звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 липня 2022 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови був той факт, що спадкоємицею [PERSON] заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON] в установлений законодавством шестимісячний строк до нотаріальної контори не подавалась. Крім того, інформація щодо реєстрації або зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] відсутня, тобто факт прийняття спадщини [PERSON] спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем не підтверджується. Тому позивач вимушена звертатись до суду з заявою про встановлення факту прийняття нею спадщини після померлого батька [PERSON] . Крім того, в зазначеній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає, що згідно листа КП «ДМБТІ» № 1025 від 04 лютого 2021 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] міститься копія рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 11.01.1968 року та 05 липня 1968 року, якими визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння за [PERSON] , але право власності за ним не зареєстровано. Той факт, що спадкодавцем [PERSON] за життя не була зареєстрована його 1/2 частка у праві спільної часткової власності, ніяким чином не впливає на можливість визнання за позивачем права на спадкування належних померлому часток у домоволодінні за вказаною адресою. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 05 травня 2023 року від представника відповідача - Семчук Н. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову з огляду на наступне. З позовної заяви не зрозуміло, яким чином відповідач порушив будь-яке право позивача, як і не вбачається вимоги до відповідача. При цьому, як випливає із вимог Цивільного процесуального кодексу України, між позивачем та відповідачем повинен існувати спір. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Слід також зазначити, що позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини після померлого [PERSON] . При цьому вважає, що задоволена судом позовна вимога не відновить порушеного права власності, оскільки така вимога містить неналежний спосіб захисту. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду. Наполягає на тому, що у справі № 204/5034/23 відсутній предмет спору, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. 02 червня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. З наведеною у відзиві на позовну заяву правовою позицією відповідача позивач категорично не погоджується, вважає її непослідовною та такою, що не відповідає чинному законодавству. У відповіді на позов зазначено, що відповідачу не зрозуміло, яким чином останній порушив будь-яке право позивача, не вбачаються вимоги до відповідача, оскільки між позивачем та відповідачем повинен існувати спір. Така правова позиція відповідача по зазначеній цивільній справі знаходиться в протиріччі з правовою позицією заінтересованої особи по цивільній справі № 204/5848/22 за заявою в порядку окремого провадження [PERSON] , заінтересовані особи - територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, яка 01 березня 2023 року розглянута Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. В ухвалі суду від 01 березня 2023 року зазначається, що представник заінтересованої особи - Дніпровської міської ради через канцелярію суду 09 лютого 2023 року заявила клопотання про залишення заяви без розгляду, у зв`язку з тим, що метою звернення [PERSON] з заявою про встановлення факту прийняття спадщини є встановлення в судовому порядку визнання права власності на майно, що відкрилося після смерті її родичів, тобто на спадкове майно. Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Далі, в наведеній ухвалі є посилання на те, що суд встановив факт заперечення Дніпровської міської ради проти задоволення вимог [PERSON] у зв`язку з наявністю спору про право. Суд прийшов до висновку, що оскільки встановлення факту прийняття спадщини потрібно заявнику для отримання спадкового майна у власність після смерті [PERSON] , а заінтересована особа фактично не згодна з встановленням даного факту, то має місце спір про право і даний спір повинен вирішуватись у порядку позовного провадження. На підставі викладеного суд ухвалив залишити без розгляду заяву [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, роз`яснивши заявнику право подати позов на загальних підставах. Звертає також увагу, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який був чинний на день смерті спадкодавця, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до норм чинного на той час спадкового законодавства, особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона вчинила певні дії, необхідні для цього, зокрема, вступила у володіння та/або управління спадковим майном. У зв`язку з викладеним просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні 20 липня 2023 року в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що її батьками є [PERSON] і [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі та яким належало в рівних частках, - по частині кожному, домоволодіння [ADDRESS] . У батьків було троє дітей - вона, [PERSON] та [PERSON] . У 1976 році помер її батько - [PERSON] . Після смерті батька в управління і володіння його майном фактично вступила мати, сестра [PERSON] та вона. Так, мати та сестра [PERSON] проживали разом з батьком на момент його смерті. Вона проживала окремо від батька, однак майже одразу після смерті батька вона робила ремонт у спадковому домоволодінні, займалась перекриттям даху, допомагала по господарству, обробляла город. Допитана в судовому засіданні 20 липня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] . З позивачем [PERSON] вона знайома з дитинства. Вони дружили, [PERSON] раніше проживала з батьками за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] було ще дві сестри. Батько позивача помер у 1970-х роках. На момент смерті батька позивача за вищевказаною адресою проживали мати позивача та сестра. [PERSON] в той час проживала окремо від батьків. Після смерті батька [PERSON] все робила по господарству: робила у домоволодінні ремонт, допомагала, наймала робітників для перекриття даху будинку. Допитана в судовому засіданні 20 липня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] вона знайома, остання є двоюрідною сестрою її чоловіка. Вона проживала у домоволодінні [ADDRESS] з 1967 року. Там проживали батько і мати позивача, а також дві сестри позивача. У 1970-х роках батько позивача помер. На момент смерті позивача за вищевказаною адресою проживали мати позивача, сестра [PERSON] та син останньої. [PERSON] на той момент проживала разом з чоловіком по [ADDRESS] . [PERSON] після смерті батька прийняла спадщину та здійснювала ремонтні роботи у домоволодінні, робила все по господарству, а також садила город. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, допитавши свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Дніпропетровську, що підтверджується її паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 27 травня 1997 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 10). Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 18 жовтня 1969 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 18 жовтня 1969 року, актовий запис № 2946 (а.с. 24). У посвідці про народження серії [NUMBER] , виданій 27 січня 1945 року Красногвардійським районним РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 65, батьками позивача зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 23). Під час перебування у шлюбі з 1935 року, у 1939 році батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] побудували домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що документи на домоволодіння були оформлені на [PERSON] та між ним та [PERSON] виникли спори з приводу користування та розпорядження будинком, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на частину домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] . Вказані обставини були встановлені у рішенні Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 11 січня 1968 року по справі № 2-2521 (а.с. 12). А тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Рішенням Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 11 січня 1968 року по справі № 2-2521 було визнано право власності на ідеальну частину домоволодіння розташованого у [ADDRESS] , за [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 05 липня 1968 року домоволодіння [ADDRESS] було поділено між [PERSON] та [PERSON] в натурі (а.с. 13-13). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується записом акта про смерть № 132 від 09 січня 1976 року (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . За змістом статті 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Відповідно до статті 527 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, що закріплено у статті 560 ЦК Української РСР. Подібні положення закріплені і у статті 1296 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 04 липня 2022 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку домоволодіння [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 75 (зворотній бік)). На підставі заяви [PERSON] . Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 346/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 75-179). Інші спадкоємці [PERSON] після його смерті з заявами про прийняття спадщини/видачу свідоцтва пр. право на спадщину до нотаріуса не звертались. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 04 липня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] батька - [PERSON] (а.с. 138). Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало наступне. Спадкоємицею [PERSON] заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний строк - з [INFO] по 08 липня 1976 року до нотаріальної контори не подавалась. Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 16.02.2021 року за № 14/5-1794 інформація щодо реєстрації або зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , відсутня, тобто факт прийняття спадщини [PERSON] спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем не підтверджується. Крім того, згідно листа КП «ДМБТІ» № 1025 від 04.02.2021 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , міститься копія рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 11.01.1968 року та 05.07.1968 року, якими визнано 1/2 частка домоволодіння за [PERSON] - будинок (літ. Б-1) [ADDRESS] . В ДМБТІ це право власності не зареєстровано. Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 304133992 від 04.07.2022 року) відомості щодо права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. У зв`язку з цим, у серпні 2022 році [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересовані особи Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, Третя Дніпровська державна нотаріальна контора. Однак, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року по справі № 204/5848/22 заяву [PERSON] , заінтересовані особи - Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, було залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику право подати позов на загальних підставах (а.с. 38-39). У вказаній ухвалі судом було зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення вимог [PERSON] , зазначає про наявність спору про право. Оскільки встановлення факту прийняття спадщини потрібно заявнику для отримання спадкового майна у власність після смерті [PERSON] , а заінтересована особа фактично не згодна з встановленням даного факту, то має місце спір про право і даний спір повинен вирішуватись у порядку позовного провадження. Посилаючись на ч. 6 ст. 294 ЦПК України, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що у даній справі наявний спір про право, який, за встановлених в судовому засіданні обставин вирішується в порядку позовного провадження, суд прийшов до висновку, що заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття слід залишити без розгляду. У зв`язку з вищенаведеними обставинами суд не приймає до уваги та відхиляє наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача - Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про право, оскільки з ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року вбачається, що під час розгляду в порядку окремого провадження справи № 204/5848/22 Дніпровська міська рада заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, посилаючись саме на наявність спору про право, та саме представник Дніпровської міської ради під час розгляду вищезазначеної справи 09 лютого 2023 року подав до суду клопотання про залишення без розгляду заяви [PERSON] у зв`язку з наявністю спору про право. Звертаючись у квітні 2023 року до суду з даним позовом позивач [PERSON] просила встановити факт прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки вона хоча і проживала з останнім за різними адресами, однак вона у встановлений Законом шестимісячний строк фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто на підставі ч. 1 статті 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину після смерті батька. Так, згідно зі ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON] , а також показань допитаної в якості свідка позивача [PERSON] судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , останній постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним у даному домоволодінні проживали його дружина - [PERSON] та його дочка - [PERSON] . Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO], разом зі спадкодавцем не проживала та не була разом з ним зареєстрована, що визнавала позивач під час розгляду справи та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини спадкоємці [PERSON] , в тому числі і позивач [PERSON] , не подавали. Разом з цим, з показань допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що у період шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого [INFO] [PERSON] , оскільки у цей період здійснювала у спадковому домоволодінні ремонт, займалась перекриттям даху, виконувала роботу по господарству та обробляла город. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Тобто, встановивши факт вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном, а також факт підтримання цього майна у належному стані, позивача [PERSON] слід вважати такою, що прийняла спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, в тому числі і частину нерухомого майна. При цьому, наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини є в даному випадку неналежним способом захисту, судом до уваги не беруться та відхиляються, оскільки вони є помилковими та безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи все вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Суд не приймає до уваги та відхиляє як безпідставні та помилкові наведені у відзиві на позовну заяву посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки право спадкоємця на звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину часом не обмежене, [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 04 липня 2022 року та того ж дня отримала відмову у вчиненні даної нотаріальної дії, а до суду з даним позовом про встановлення факту прийняття спадщини позивач звернулась 05 квітня 2023 року, тобто в межах строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню, що надасть можливість позивачу як спадкоємцю першої черги спадкування за законом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 524, 527, 529, 548, 549, 560 Української РСР в редакції 1963 року та

Outcome: approved