Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 30.06.2006 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNHLGB00000561, відповідно до умов якого йому було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 689745,66 доларів США на строк до 30.06.2016 року. 16.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3968, щодо стягнення з нього заборгованості за зазначеним вище кредитним договором в сумі 3001699 грн. 84 коп. Заперечуючи щодо правомірності вчинення виконавчого напису, позивач посилався на те, що останній було вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, зокрема, без надання нотаріусу первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку в односторонньому порядку, тобто. Також у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за строк з 30.06.2006 року по 12.01.2016 року. Враховуючи, що умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості щомісячно, заява банком про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості подана поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того, зобов`язання за кредитним договором було забезпечено іпотекою за відповідним договором, відповідно до умов якого банку було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яку банком на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2016 року було продано ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати виконавчий напис, таким, що не підлягає примусовому виконанню. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Шевцова Т.В.). Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2018 року справу було прийнято до свого провадження суддею Литвиненко І.Ю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2020 року справу було прийнято до свого провадження суддею Яковлевим Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.04.2021 року справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2022 року позов було прийнято до свого провадження суддею Казаком С.Ю. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 23.03.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач за неодноразовими викликами явку свого представника не забезпечив, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа в наданій заяві просила розглядати справу без її участі, надавши також письмові пояснення, в яких посилалась на відсутність передбачених законом підстав для визнання вчиненого нею виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи подану третьою особою заяву, неодноразову неявку представника відповідача, суд, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України та дотримання розумних строків розгляду справи, визнав за можливе провести подальший її розгляд по суті за фактичної явки учасників, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та поясненнях третьої особи, заслухавши пояснення позивача, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.06.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (після зміни найменування - ПАТ КБ «Приватбанк», АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №DNHLGB00000561, відповідно до умов якого йому було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 689745,66 доларів США на строк до 30.06.2016 року. 16.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.05.2016 року було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3968, за яким було запропоновано стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNHLGB00000561 від 30.06.2006 року в сумі 127635,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 року становить 2999999 грн. 84 коп., а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1700 грн., всього стягнувши 3001699 грн. 84 коп. Строк, за який проводиться стягнення, зазначений з 30.06.2006 року по 12.01.2016 року. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» (тут та далі в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно пп.1.1.,1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції на момент вчинення виконавчого напису, далі - Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктом 3.1 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.2 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису, далі - Перелік), передбачено стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд враховує, що у додатках до заяви банку про вчинення виконавчого напису від 11.05.2016 року зазначена вимога про усунення порушень за кредитним договором (п.3 додатку), проте не зазначені докази її направлення та отримання позичальником. Також суд враховує, що до вчинення виконавчого напису банк на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.12.2014 року у справі №201/6273/14-ц про звернення стягнення на іпотечне майно за договором іпотеки, що укладався в забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №DNHLGB00000561 від 30.06.2006 року, на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2016 року продав іпотечне майно ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» за ціною 5796000 грн. Згідно заяви від 11.05.2016 року банком було поставлено питання про часткове стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в сумі 127635,86 доларів США, що становить частину заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору №DNHLGB00000561 від 30.06.2006 року, датою повного погашення кредиту сторонами було погоджено не пізніше 30.06.20216 року, а також встановлено порядок погашення шляхом здійснення щомісячних платежів по сплаті кредиту та відсотків в період з 20 по 25 число кожного місяця. Пунктом 3.8 кредитного договору визначено, що при непогашенні кредиту в строки, встановлені п.п.1.1, 2.3.3 даного договору, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, що долучалась банком до заяви від 11.05.2016 року вбачається, що заборгованість по сплаті щомісячних платежів на погашення кредиту у позичальника виникла із серпня 2010 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 року по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, оскільки умова укладеного між сторонами кредитного договору було передбачено погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних платежів, а також враховуючи порушення терміну внесення позичальником терміну внесення відповідних платежів з серпня 2010 року, вказане свідчить про вчинення 16.05.2016 року виконавчого напису про стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з 30.06.2006 року по 12.01.2016 року поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності. Вищевказане в своїй сукупності безумовно свідчить про те, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, а останній вчинено без дотримання вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» пп.2.3,3.1 п.2 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. В зв`язку з цим, позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис, вчинений 16.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №3968, таким, що не підлягає виконанню, Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved