Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У червні 2023 року заявник звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити йому наближатись на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку [ADDRESS] , де проживає заявник; заборонити йому вести листування, телефонні розмови із заявником, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Останні роки подружнього життя заявниця та її колишній чоловік проживали в свт [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належить [PERSON] на праві власності. Починаючи з жовтня 2022 року [PERSON] на постійній основі здійснює домашнє насилля над колишньою дружиною. З`являється за місцем колишнього мешкання, де проживає [PERSON] , погрожує останній фізичним насиллям та вимагає грошові кошти, мотивуючи тим, що йому належить частина вказаного садового будинку. Через такі дії [PERSON] вона боїться за свою безпеку у власному домі, за своє здоров`я та піддається постійному стресу. За такого, вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.06.2023 вказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволенні вимог заперечував у повному обсязі та пояснив, що дійсно 27.05.2023 він був за адресою: [ADDRESS] , проте жодних погроз та застосування жодного виду насильства відносно заявника з його боку не було. Також зазначив, що в них із заявником є невирішені питання щодо розподілу майна, набутого в період шлюбу, саме з цієї причини він і приходив до неї. Вислухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.10.2022, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №43. Згідно відповіді Відділення поліції №3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №4092/53-22 від 12.09.2022 заява [PERSON] зареєстрована до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» за №8250 від 09.09.2022, в ході проведення перевірки, фактів кримінального правопорушення не встановлено у зв`язку із чим подальшу перевірку за її зверненням було припинено. Вжитими заходами із [PERSON] проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення в подальшому подібних ситуацій та про недопущення вчинення антигромадської поведінки у громадських місцях. Як вбачається з талону-повідомлення єдиного обліку №3242 від 27.05.2023 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Відділення поліції №3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області зареєстровано за №3242 заяву такого змісту: «27.05.2023 о 08:51 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.05.203 о 08:51 за адресою: [ADDRESS] колишній чоловік ломиться в хвіртку, на зауваження не реагує, погрожує, на зауваження не реагує. Заявниця закрила хвіртку та не пускає його». Згідно відповіді Відділення поліції №3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №4187/53-23 від 29.05.2023 звернення [PERSON] за №3242 від 27.05.2023 було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». В ході перевірки із [PERSON] працівниками поліції була проведена профілактична робота, щодо недопущення порушень протиправних дій, а саме недопущення порушень громадського порядку в громадських місцях та роз`яснено положення статті 173. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У статті 350-1 ЦПК України встановлено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження заінтересованої особи у реалізації своїх прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заявника. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18 та від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що проблема домашнього насильства, може мати різні форми, починаючи з фізичного насильства і завершуючи психологічним насильством чи словесними образами, яка не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем, до того ж від такого насильства страждають не тільки жінки, а й діти, які дуже часто прямо чи опосередковано теж стають жертвами таких подій (справа Опуз проти Туреччини) За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису можуть бути матеріали якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявник посилалась на вчинення [PERSON] відносно неї психологічне домашнє насильство, яке полягає в погрозах фізичним насиллям та вимаганні грошей. Як встановлено судом з пояснень учасників судового процесу, між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] склались напружені стосунки після припинення шлюбних відносин. У зв`язку з чим виникають конфліктні ситуації щодо поділу майна, що не пов`язане із домашнім насильством, а може лише вказувати на наявність особистих неприязних стосунків між ними. Разом з тим, будь-які належні та достатні докази вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] суду не надані. [PERSON] не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності у зв`язку зі вчиненням домашнього насильства щодо [PERSON] . Надані заявником відповіді Відділення поліції №3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області свідчать лише про виникнення між нею та заінтересованою особою конфліктних ситуацій, в результаті яких з [PERSON] були проведені профілактичні бесіди з приводу недопущення в подальшому подібних ситуацій та про недопущення вчинення антигромадської поведінки у громадських місцях. Суд звертає увагу, що факт сварок і непорозумінь між колишнім подружжям свідчить про наявність конфлікту між ними та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів. Вказане підтверджується Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 545/744/19. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, судом не встановлено випадків вчинення домашнього насильства стосовно заявника а також ризиків настання насильства в майбутньому, зі сторони [PERSON] . Натомість судом встановлено наявність між колишнім подружжям конфліктних ситуацій, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. За таких обставин у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити за недоведеністю наявності правових підстав для видачі обмежувального припису. Відмова в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису не позбавляє заявника права на звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису з підстав, визначених чинним законодавством.

Outcome: dismissed