Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач 13.12.2022 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 23.09.2019 року вона, [PERSON] та [PERSON] , уклали спадковий договір, відповідно до якого [PERSON] , зобов`язується виконувати розпорядження [PERSON] і в разі її смерті набуває право власності на квартиру [ADDRESS] . Даний договір посвідчений відповідно до вимог ст.1304 ЦК України нотаріально приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О.С. Зазначена квартира має загальну площу 42.9 кв.м. житлова площа складає 28,5 кв.м. та належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради 30 вересня 2010 року. Укладаючи спадковий договір відповідачка розраховувала на матеріальну та моральну допомогу, підтримку з боку відповідача, однак не отримала того, на що розраховувала при укладанні договору. Фактично відповідач не виконує належним чином свої обов`язки відповідно до умов договору. Відповідачка має за даним договором обов`язок купувати позивачці кожного місяця харчі, у т.ч. на свої гроші у розмірі 500,00 грн., а також щомісячно надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 500,00 грн. на придбання ліків, оскільки вона є людиною з інвалідністю 3 групи, має захворювання. А всього, відповідно до договору, надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 1000,00 грн. кожного місяця, якщо вона не перебуває на лікуванні. Але з моменту підписання договору минуло майже 38 місяців. За цей термін відповідачка не виконує умови договору в частині матеріального обов`язку, який полягає у наданні допомоги, через що перед позивачкою, у неї утворився борг у розмірі 1000 х 38 міс. = 38000,00 грн. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за спадковим договором від 23.09.2019 року у розмірі 38000 грн. за 38 місяців, тобто за період з 24 вересня 2019 року по 24 листопада 2022 року та також просила суд стягнути з грудня 2022 року по 1000 грн. за кожний місяць до боргу зазначеного в позовній заяві. Ухвалою про відкриття провадження від 19.01.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.17-18). Згідно поштового повідомленння про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 07.02.2023 року (а.с.21). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О.С., зареєстрований в реєстрі за №1044, відповідно до якого, позивач передає після її смерті відповідачу належну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 28.5 кв.м. Відповідно до п. 6 даного договору на набувача покладаються наступні обов`язки: провідувати відчужувача один раз на тиждень; за проханням відчужувача переселятися в квартиру, яка відчужується за цим договором та проживати разом із нею; у випадку хвороби надавати відчужувачу допомогу у вигляді: а) купувати ліки в аптеці, б) через день купувати харчі та готувати їжу, при цьому на харчі набувач має витрачати 4/5 розміру пенсії відчужувача та 500,00 грн. власних коштів щомісячно; в) за усним проханням відчужувача прибирати в квартирі та прати постільну та натільну білизну, г) отримувати щомісячно пенсію відчужувача та сплачувати комунальні послуги за рахунок коштів відчужувача; щомісячно надавати відчужувачу матеріальну допомогу у розмірі 500,00 грн. на придбання ліків, а у разі лікування в лікарні (стаціонарне перебування) повністю нести витрати на її утримання та лікування; поховати відчужувача на цвинтарі міста Нікополя за свій рахунок. Згідно п.8 спадкового договору, визначено, що у разі невиконання та/або неналежного виконання набувачем майна своїх обов`язків за цим договором спадковий договір може бути розірвано в судовому порядку, а також на вимогу набувача майна у разі неможливості виконання нею цих обов`язків. За домовленістю сторін цей спадковий договір може бути розірвано шляхом укладання та нотаріального посвідчення договору про розірвання цього спадкового договору. Спір між сторонами виник щодо неналежного виконання умов спадкового договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2 ст. 614 ЦК України). Згідно статті 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Згідно з частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру. Як вбачається з наявних доказів по справі, позивач є одинокою особою та потребує стороннього догляду та допомоги, в зв`язку з чим вона уклала спірний спадковий договір з відповідачкою, яким на відповідача покладено обов`язок здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач не виконує умови договору в частині матеріального обов`язку, який полягає у наданні грошової допомоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга\~статті 5 ЦПК України). При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Належним та ефективним способом захисту права позивача у цьому випадку мало б бути розірвання спадкового договору через неналежне виконання відповідачем умов договору, а не примусове виконання договірних обов`язків. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). При таких обставинах, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, суд відмовляє у позові. Між тим, це не перешкоджає позивачу звернутися до суду за захистом своїх прав, обравши ефективний спосіб захисту (розірвання спадкового договору).

Outcome: dismissed