Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

10 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до\~акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») про усунення порушень прав споживача послуг з теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2021 року, та з цього часу у неї виник обов`язок, як споживача, з оплати комунальних послуг, якими вона почала користуватись. Згідно довідки №7 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби станом на 01.02.2023 відповідач виставив на її квартиру по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , нараховані до сплати комунальні та іншими службами міста у тому числі по АТ «Криворізька теплоцентраль» наступні суми: 2270,00 грн. судовий збір, 8842,67грн. індекс інфляції, 2810,39 грн. 3%річних. Зазначені суми виникли виключно за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року стягнуті з попереднього власника квартири за період з 01.10.2013 по 30.09.2021, в той час як вона придбала квартиру 03.12.2021. Вона 06.02.2023 звернулася до відповідача із заявою про скасування з її особового рахунку вищевказаних сум. Листом №1521/39 від 24.02.2023 відповідач відмовив їй у задоволенні її заяви та запропонував сплатити суму боргу. Враховуючи те, що відповідачем не було виключено з особового рахунку відкритого на належне їй житлове приміщення нарахування заборгованості попереднього власника, позивач просить суд визнати дії відповідача по виставленню на особовий рахунок борг попереднього власника незаконним, зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] заборгованість: 3% річних на суму 2810,39 грн., судового збору на суму 2270,00 грн., індексу інфляції на суму 8842,67 грн. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 квітня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , згідно якого відповідач заперечує проти пред`явлених позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що на думку відповідача права та інтереси позивача жодним чином не порушені, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивачки, яке в даному випадку не порушене, а отже в задоволенні позову необхідно відмовити. Заборгованість яка існувала на особовому рахунку квартири , до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири залишилася виключно за попереднім власником і не має жодного відношення до нового власника квартири, а саме позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та надала пояснення аналогічні викладені у позові. Додатково вказала, що після придбання квартири вона письмово зверталась до відповідача з заявою про зміну особових даних нового власника, підтверджуючи відсутність будь-якої заборгованості, проте їй було відмовлено та запропоновано сплати борг, який було внесено на особовий рахунок за квартирою після зміни власника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала аналогічні пояснення, викладені у письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково вказала, що заборгованість належить не позивачу. Сума боргу попереднього власника за судовим рішенням була внесена працівниками відповідача на особовий рахунок квартири, оскільки іншої процедури не передбачено, при цьому позивач не зверталась до відповідача з заявою про зміну особових даних уповноваженого власника після придбання квартири. Будь- яких претензій до позивача у відповідача не має, тому вважають що спір відсутній. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №1725, посвідченого 03 грудня 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с.4-5) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №342092132 від 09.08.2023 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.39). Відповідно до довідки №7 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби станом на 01.02.2023 по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] рахується заборгованість станом на лютий 2023 року АТ «Криворізька теплоцентраль», а саме: 3% річних на суму 2810,39 грн., судового збору на суму 2270,00 грн., індексу інфляції на суму 8842,67 грн. (а.с. 11). Згідно з відповіді АТ «Криворізька теплоцентраль» №1521/39 від 24.02.2023 року на заяву позивачки щодо списання з особового рахунку боргу попередніх власників вбачається, що особовий рахунок на квартиру за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відкриття нового особового рахунку при зміні власника не передбачено законодавством. Згідно п.21 Договору купівлі-продажу квартири передбачено, що покупцю відомо про стан по сплаті за комунальні послуги, у зв`язку із чим просили сплатити суму заборгованості, яка рахується на особовому рахунку (а.с.13). Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у пункті 21 Договору купівлі-продажу квартири сторони обумовили, що покупцю відомо про стан по сплаті за комунальні послуги, пов`язані щ користуванням відчужуваною квартирою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 03 грудня 2021 року стала власником квартири [ADDRESS] та Договір купівлі-продажу вказаної квартири не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну. Отже, суд приходить до переконання, що позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з надання централізованого теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо не реалізації обов`язку позивача в частині звернення до АТ «Криворізька теплоцентраль» для зміни особових даних уповноваженого власника при переоформленні, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме відмовою від 24.02.2023 року, де позивачу запропоновано для врегулювання питання сплатити борг по особовому рахунку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири, яка складається з 3% річних в розмірі 2810,39 грн., судового збору в розмірі 2270,00 грн., індексу інфляції в розмірі 8842,67 грн., є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 03 грудня 2021 року. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21), від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22). Що стосується вимоги позивача про визнання дій відповідача по нарахуванню боргу попереднього власника незаконними суд приходить до такого висновку. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про визнання дій відповідача незаконними щодо виставлення боргу попереднього власника на особовий рахунок квартири, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.. На підставі викладеного, у відповідності до положень ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст.ст 15, 322 ЦК України,

Outcome: partial