Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

30.05.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у якій просить стягнути моральну шкоду у розмірі 340 000 грн. Просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказує, що він пропрацював з 01.08.1997 по 24.04.2012 у відповідача на різних посадах, а всього 20 років 4 місяці. Згідно з актом розслідування причин виникнення профзахворювання, медичним висновком Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу встановлено захворювання : радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовиммязово-тонічним синдромами,виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ступеня та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеня. Відповідно довідки МСЕК від 05.01.2023 року йому було встановлено 55 % втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом третьої групи. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 340 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 05.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.06.2023 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Бузівська Н.М. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивним на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Крім того , представник відповідача вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. З боку підприємства санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, працівники завжди забезпечувались засобами індивідуального та колективного захисту. На думку відповідача та представника відповідача, зазначене свідчить про недбале ставлення Позивача до свого здоров`я. Представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача не підтверджується належними доказами у справі, у зв`язку з чим, на думку Відповідача, вони не підлягають задоволенню та просить відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 01.08.1997 по 24.04.2012 працював на посадах : помічником машиніста екскаватора виробничої дільниці №12 з прийому, навантаження гірничої маси та механізації колійних робіт Ганнівського кар`єру, виконував роботу з обслуговування та технічного огляду екскаваторів з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (а.с. 15-19). 24.04.2012 року позивач був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням (а.с.15-21). \~ \~ \~ \~Згідно виписок-епікризів, акту від 14.12.2011 розслідування хронічного професійного захворювання встановлена наявність у позивача професійне захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовиммязово-тонічним синдромами,виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ступеня та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеня.(а.с. 6-10, ). Відповідно до п. п. 16, 17, 18, 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.12.2011 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота помічником машиніста екскаватора виробничої дільниці №12 з прийому, навантаження гірничої маси та механізації колійних робіт Ганнівського кар`єру Північного ГЗК,ВАТ та ПАТ «ПівнГЗК», [PERSON] виконував роботи з обслуговування та технічного огляду екскаваторів. Виконувані роботи через недосконалість робочого місця та обмеження робочого простору, перешкоджаючого застосуванню засобів малої механізації характеризувались важкою фізичною працею. Згідно Акту про узгоджену редакцію п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14.11.2011, винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки комбінат було спроектовано за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника (а.с. 6-8). Згідно довідки МСЕК від 05.01.2023 [PERSON] встановлено 55 % втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності. (а.с.9,10) Згідно з виписками-епікриз позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні зприводу профзахворювань (а.с.11-14). \~ \~ \~ \~Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, виписками із медичної картки, виписками-епікризами, встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі умови праці відповдіача:маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 30-40 кг при допустимій до 30, робоча поза з нахилом тулубу до 30* - 30.0-51,8/6,2-51,0 при допустимій 25%/немає; нахили тулуба 139 раз за зміну при допустимих до 100. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.16-19 акту. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує значний період роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 20 років 4 місяці, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності у розмірі 55% - безстроково, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 180 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про об`єктивний характер шкідливих умов праці, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки такі обставини не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. Посилання представника на виникнення профзахворювання з вини працівника є недоведеними, тому судом відхиляються. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як випливає з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому відповідно до вимог ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1650 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial