Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної реєстрації Харківської міської ради, відповідно до якої просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була надана на підставі ордера, наданого спільному батькові сторін - [PERSON] та членам його родини. Вказує, що батьки, [PERSON] та [PERSON] померли. Позивачка змінила прізвище на [PERSON] під час укладення шлюбу. Відповідач з кінця серпня 2022 року за місцем реєстрації не проживає, приміщення не використовує, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере та особистих речей в квартирі не зберігає, взагалі квартирою не цікавиться. Позивачка зазначає, що вона позбавлена можливості змінити власника особового рахунку в комунальних підприємствах міста, факт реєстрації відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування квартирою. Вона також позбавлена можливості оформити субсидію. При цьому, сплачує за послуги з вивезення сміття, водопостачання та водовідведення виходячи з кількості зареєстрованих осіб. На її численні прохання у телефонному режимі про зміну зареєстрованого місця проживання або зняття з реєстрації відповідач повідомляє, що він не проти, однак звернутися до відповідного органу реєстрації не має можливості та часу. У зв`язку з викладеним, з метою надання остаточної правової визначеності даної ситуації позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.04.2023 справу передано для розгляду до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.05.2023 справу передано для розгляду до Київського районного суду м.Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 справа розподілена судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. 19.05.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшли письмові пояснення позивачки [PERSON] , відповідно до яких остання пояснила, що назва вулиці, за якою вони з відповідачем зареєстровані, була змінена з « [PERSON] » на « [PERSON] » у 1984 році. Позивачка у судове засідання, призначене на 01.08.2023, не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. [PERSON] поштовим зв`язком направила до суду заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів. Відповідач у судове засідання, яке призначене на 01.08.2023, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. [PERSON] електронним шляхом подав до суду заяву, якою визнав позов [PERSON] , вказав, що не має заперечень проти позову, оскільки він проживає зі своєю жінкою у Полтавській області та повертатися в м.Харків наміру не має. Вказав, що через похилий вік у судове засідання з`явитися не може, просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Департаменту державної реєстрації ХМР у судове засідання, яке призначене на 01.08.2023, не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у відсутності третьої особи до суду не надходило. Пояснень щодо позову до суду не подано. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , про що 08.04.1952 складено відповідний актовий запис Ленінським районним РАЦС м.Харкова. У графі «батьки дитини» зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 08.04.1952 Ленінським районним РАЦС м.Харкова. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27.02.1969 Виконавчим комітетом Київської Ради депутатів трудящих було видано [PERSON] контрольний талон до ордера [NUMBER] серії А на квартиру [ADDRESS] . Склад сім`ї [PERSON] : дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] . Відповідно до даних свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 14.07.1992 відділом (бюро) запису актів громадянського стану, [INFO] [PERSON] помер у віці 71 років, про що 14.07.1992 складено відповідний актовий запис №9892 у міському РАЦС м.Харкова. Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.12.1997 Київським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 06.12.1997 зроблено запис за №808. Прізвища після розірвання шлюбу: громадянина [PERSON] , громадянки [PERSON] . Відповідно до даних свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 22.02.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 89 років, про що 22.02.2019 складено відповідний актовий запис №2979 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно даних листа юридичного департаменту Виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.04.2023 вих./842/9-23, вулицю Дегтярну в м.Харкові перейменовано на вулицю М.Труфанова згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 08.02.1984 №50 «О переименовании улицы Дегтярной в Киевском районе в улицу имени [PERSON] ». Даний факт також підтверджується копією поштово-телеграфного довідника м.Харкова Т53121 за 1989 рік. Відповідно даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.05.2023, за адресою нерухомого майна: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з даними листа Управління соціального захисту населення Миргородської районної військової адміністрації від 29.03.2023 №01-09/596, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі про ВПО з 13.06.2022, зареєстрований через портал державних послуг «Дія» як ВПО (довідка від 13.06.2022 №1628-7501051209), за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, між сторонами склались житлові правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. Статтею 61 Житлового кодексу Української РСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо перелічені особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3 ст. 71 ЖК УСРС передбачені випадки зберігання жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, а саме 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСРС). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УСРСР» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , який визнав заявлені позовні вимоги, відсутній у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних підстав і його відсутність підтверджена в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141, 142 ЦПК України. Частиною 2 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved