Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 13\~890,00 грн., що складається з трьох відсотків річних у розмірі 4\~053,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9\~837,00 грн., нарахованих на суму простроченої заборгованості за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за грошовими зобов`язаннями згідно Кредитного договору №R53113506769B від 20.12.2013. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі по тексту - ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №R53113506769B, за умовами якого позичальник отримав 44\~300,00 грн., однак у встановлений строк не погашав кредит, не сплачував відсотки та комісію за користування останнім, чим порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 44\~988,00 грн. У подальшому між банком та ТОВ «ФК «Поліс» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 221215нв від 22.12.2015, Додаткову угоду № 1 від 04.04.2016, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. 28.06.2019 позивачу був виданий виконавчий напис, який вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрований у реєстрі за №10047. Згідно з даним виконавчим написом було запропоновано стягнути з відповідача на корись позивача заборгованість за період з 22.12.2015 по 24.09.2019 на загальну суму 45\~138,61 грн. Виконавчий напис було пред`явлено до виконання, зокрема, було відкрите виконавче провадження №60821528, в межах якого з відповідача на користь позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 45\~138,61 грн. Відповідач оскаржив виконавчий напис у судовому порядку, в наслідок чого рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2022 у справі 216/3212/22 виконавчий напис від 28.06.2019 за №10047 було визнано таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з позивача на користь відповідача безпідставно утримані кошти в сумі 50\~333,43 грн. На виконання вказаного судового рішення позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50\~333,43 грн. Оскільки позичальник не припинив зобов`язання шляхом його виконання у відповідності до кредитного договору, судового рішення або закону, воно є чинним на час подання позову. Отже, у позичальника існує прострочена заборгованість, на яку кредитор має право нарахувати 3% річних згідно частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому позивач зазначив, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За наведених обставин просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 липня 2023 року від представника відповідача адвоката Бражника Д.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не згодний з позовними вимогами, пред`явленими позивачем, оскільки вважає такі вимоги незаконними, посилаючись на сплив строків позовної давності та на факт наявності задавневої вимоги, просить позовні вимоги залишити без задоволення, судові витрати розподілити між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача адвокат Тута І.В. звернулась до суду з заявою розгляд справи за відсутності позивача, на заявлених позовних вимогах наполягала. Представник відповідача адвокат Бражник Д.С. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 20.12.2013 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №R53113506769B, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 44\~300,00 грн. зі сплатою 7,5 % річних або в іншому розмірі, передбаченому цим Договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.12.2016 (а.с. 6, 7). 22.12.2015 між ТОВ «ФК «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №221215нв (а.с. 8-10, 16). У подальшому між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Поліс» у межах договору відступлення права вимоги було укладено Додаткову угоду №1 від 04.04.2016 до Договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №221215нв від 22.12.2015 (а.с. 11). 28.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за заявою позивача був виданий виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №10047. Згідно з даним виконавчим написом було запропоновано стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 22.12.2015 по 24.09.2019 на загальну суму 45\~138,61 грн. Виконавчий напис було пред`явлено до виконання, зокрема, було відкрите виконавче провадження №60821528, в межах якого з відповідача на користь позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 45\~138,61 грн. (а.с. 10). Відповідач оскаржив виконавчий напис у судовому порядку, в наслідок чого рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2022 у справі 216/3212/22 виконавчий напис від 28.06.2019 за №10047 було визнано таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з позивача на користь відповідача безпідставно утримані кошти в сумі 50\~333,43 грн. (а.с. 18-30). На виконання вказаного судового рішення позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50\~333,43 грн. (а.с. 31-35). Відповідно до пункту першого частини першої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 526\~Цивільного кодексу\~України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629\~Цивільного кодексу\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 516\~Цивільного кодексу\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 517\~Цивільного кодексу\~України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 266 ЦК України). Верховний Суд України та Верховний Суд неодноразово зазначали, що за змістом статті 267\~ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 266 ЦК України). Статтею 625\~ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначив, що конструкція статті 625\~ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Поліс» просить стягнути з [PERSON] 3 % річних на підставі статті 625\~ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками за період з 23.02.2019 по 23.02.2022; 3 % річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором настав 20.12.2016. Позовна давність щодо стягнення боргу за кредитним договором спливла, дії позивача щодо звернення до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису та судові процеси зі скасування вказаного виконавчого напису, ніяким чином не перешкоджали позивачу звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості у загальному порядку, тому, як наслідок, правовідносини між сторонами трансформувалися у натуральне зобов`язання. ТОВ «ФК «Поліс» позову до суду про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості та відсотків) не пред`явило. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602\~ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Поліс» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Зазначений висновок суду узгоджується з висновком суду касаційної інстанції зробленим у постанові Верховного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20. Подане 18 липня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Тути І.В. про поновлення строку позовної давності суд вважає за необхідне залишити без задоволення. Оскільки вказане клопотання було подано представником позивача з огляду на те, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача було заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Дане твердження суд вважає хибним, так як представник не заявляв вимогу про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, а представник відповідача вказує на те, що позивач у судовому порядку не звертався до відповідача з вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому, оскільки зазначена заборгованість за кредитним договором перебуває поза межами строків позовної давності, так як наявна задавнена вимога, стягненню не підлягають позовні вимоги позивача. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені позивачем віднести за рахунок позивача; та відповідно судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені відповідачем, стягнути з позивача на користь відповідача. Щодо вимоги представника відповідача щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною відповідача було надано до суду копію ордеру від 07.06.2023, копію договору про надання правової допомоги №218 від 22.05.2023, копія акту (опис) виконаних робіт від 01.07.2023 до договору про надання правової допомоги №218 від 22.05.2023, копію квитанції до прибуткового касового ордера №58 від 01.07.2023, яка свідчить сплату відповідачем послуг адвоката в сумі 8\~000,00 грн. (а.с. 63, 89-91, 92, 93), суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 8\~000,00 грн.

Outcome: approved