Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Стягайло Олександр Павлович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до Вінницької окружної прокуратури про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований\~тим,\~що у\~вересні 2022\~року позивачка\~виявила арешт\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~зареєстрований Першою\~вінницькою державною\~нотаріальною конторою20.07.2007 на підставі повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000. Про арешт на нерухоме майно позивачці не було відомо. Даний арешт є перешкодою в користуванні та розпорядженні позивачкою своєю власністю, а також в оформленні спадкових прав. Вищевикладене й\~стало підставою\~для звернення\~до суду\~позивачки із\~вимогою про\~звільнення з-під\~арешту,\~зареєстрованого в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно Першою\~вінницькою державною\~нотаріальною конторою 20.07.2007 за реєстраційним номером обтяження 5336234 на підставі\~ повідомлення\~прокуратури м.\~Вінниці №\~207/к\~від 29.02.2000,\~ частки\~квартири [ADDRESS] ,\~яка належить\~ [PERSON] \~на праві\~власності.\~Також позивачка\~просила суд\~зобов`язати Першу\~вінницьку державну\~нотаріальну контору\~виключити з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно відомості про даний арешт. Ухвалою суду від 30.12.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Першу вінницьку державну нотаріальну контору та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом, роз`яснено наслідки ненадання таких заяв у встановлений судом строк без поважних причин. У строк, встановлений вищевказаним судовим рішенням від відповідача надійшов відзив із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог, зокрема з посиланням на те, що Вінницька окружна прокуратура є неналежним відповідачем у справі та відсутність предмета спору. Ухвалою суду від 08.05.2023 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Вінницьку обласну прокуратуру, якій запропоновано надати суду відзив на позов та докази у строк, встановлений судом, роз`яснено наслідки ненадання таких заяв у встановлений судом строк без поважних причин. У строк, встановлений вищевказаним судовим рішенням від Вінницької обласної прокуратури надійшов відзив із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог. На думку прокурора, спірний арешт був скасований повідомленням прокуратури м. Вінниці № 207/к від 19.04.2000, хоча й взагалі не накладався. Зокрема, Вінницька обласна прокуратура вважає себе неналежним відповідачем у справі. Ухвалою суду від 03.07.2023 учасникам справи запропоновано надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом, роз`яснено наслідки ненадання таких заяв у встановлений судом строк без поважних причин, а також підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Від позивача відповіді на відзиви, від відповідачів заперечення на відповіді та від третьої особи пояснення щодо позову та/або відзивів на адресу суду не надходили. У судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві, та просили такі вимоги задовольнити. Представники Вінницької окружної прокуратури і Вінницької обласної прокуратури просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзивах. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] . Однак, 06.09.2022 нотаріальною конторою позивачці було повідомлено про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту на квартиру [ADDRESS] , що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на дане майно. (а.с. 22-23, 25-26) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 309064777 від 06.09.2022, 20.07.2007 Першою вінницькою\~державною нотаріальною\~конторою здійснено запис про обтяження - арешт квартири [ADDRESS] ,\~належної [PERSON] на праві власності, на підставі повідомлення прокуратури\~м.\~Вінниці №\~207/к\~від 29.02.2000\~(реєстраційний\~номер обтяження\~5336234). (а.с. 24) Водночас, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 319839588, наданої представником Вінницької окружної прокуратури, вбачається відсутність станом на 10.01.2023 вищевказаного запису про обтяження. (а.с. 46-48) У зв`язку із вищевказаним, адвокатом позивача було надано актуальну інформацію з вищевказаних реєстрів станом на 23.02.2023. Так, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 323833325 від 23.02.2023 вбачається наявність запису про обтяження - арешт квартири [ADDRESS] ,\~належної [PERSON] на праві власності, на підставі повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000 (реєстраційний номер обтяження 5336234). (а.с. 73-74) Враховуючи вищевказане, твердження Вінницької окружної прокуратури про відсутність предмета спору у даній справі, висловлені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевказаною інформацією з державних реєстрів, що є належним і допустимим доказом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 309064777 від 06.09.2022 та № 323833325 від 23.02.2023, а також свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 2935 від 01.12.2011, квартира [ADDRESS] \~належить на\~праві спільної\~часткової власності\~ по\~ частці\~ [PERSON] \~та [PERSON] . (а.с. 24, 27-28, 73-74) Судом встановлено, що 26.10.1999 слідчим Ленінського РВ м. Вінниці було порушено кримінальну справу № 99320712 по обвинуваченню [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 2296 КК України. 14.12.1999 прокурором м. Вінниці затверджено обвинувальний висновок, складений 29.11.1999, і направлено до суду. (а.с. 19-21) Як вбачається з повідомлення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2022 № 05-06/34/2022, 03.04.2000 Ленінським районним судом м. Вінниці у кримінальній справі № 1-11/2000 за обвинуваченням [PERSON] в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 2296 КК України було ухвалено вирок. (а.с. 18) З довідки № К-1 від 05.04.2001, виданої Ленінським районним судом м. Вінниці, вбачається, що [PERSON] було засуджено судом до трьох років позбавлення волі загального режиму. (а.с. 16) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим 11.06.2001 Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області. (а.с. 17) Із повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000 вбачається, що у зв`язку із проведенням прокурорської перевірки прокурор просив начальника паспортного відділу не проводити ніяких дій по прописці/виписці громадян до квартири [ADDRESS] ,\~де наразі\~прописаний громадянин [PERSON] , до особового розпорядження. (а.с. 15) 01.03.2000 прокуратурою м. Вінниці здійснено запит № 207/к на ім`я начальника паспортного відділу та начальника адресного бюро щодо надання даних про прописаних осіб за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16) 19.04.2000 прокуратурою м. Вінниці направлено повідомлення № 207/к на ім`я начальника відділу приватизації житла Вінницького міського виконкому народних депутатів про зняття заборони на рух документів по приватизації квартири [ADDRESS] , в якій прописані [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 15) З вищевказаних повідомлень/запитів вбачається, що прокуратурою м. Вінниці в 2000 році здійснювалась перевірка під час проведення якої, зокрема, вчинялись забезпечувальні заходи щодо квартири [ADDRESS] . При цьому, усі повідомлення/запити зареєстровані під єдиним номером - № 207/к. Твердження Вінницької окружної прокуратури і Вінницької обласної прокуратури про те, що із повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000, яке міститься в матеріалах справи, не вбачається накладення спірного арешту на квартиру, заслуговують на увагу, однак виходячи з вищевказаного, підстави стверджувати про те, що прокуратурою м. Вінниці не було накладено ще й арешт на квартиру, про що було видано відповідне повідомлення № 207/к також 29.02.2000, адресоване нотаріальній конторі, відсутні. Із наявних у справі повідомлень вбачається, що саме ці повідомленні не були адресовані нотаріальній конторі, а Першою вінницькою\~державною нотаріальною\~конторою здійснено запис про обтяження 20.07.2007 на підставі архівного запису саме про арешт квартири. Крім того, із повідомлення № 207/к від 19.04.2000 не вбачається й скасування заборони на вчинення дій начальником паспортного відділу, вказаної у повідомленні № 207/к від 29.02.2000, виходячи з того, що відповідачі стверджують про те, що таким повідомленням було скасовано саме такі заходи. З повідомлення № 207/к від 19.04.2000 чітко вбачається, що даним повідомленням прокурор знімає виключно заборону на рух документів по приватизації квартири. Належних і допустимих доказів того, що накладений прокуратурою м. Вінниці арешт на квартиру було скасовано, матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що повідомлення про скасування такого арешту було належно скеровано реєстратору. У відповідності до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування (ч.\~1\~ст.\~80\~ЦПК України). При цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вищевказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховнеим Судом, зокрема у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Отже, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що 01.03.2000 на підставі повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000 було здійснено запис до реєстру про арешт квартири [ADDRESS] , який 20.07.2007, як архівний, було внесено Першою вінницькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відсутність документа, на підставі якого в 2000 році було внесено до реєстру запис про арешт нерухомого майна, який наразі є чинним, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно абз. 1 п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.\~ Судом встановлено, що позивачка не була учасником кримінального провадження; арешт на майно було накладено прокуратурою у кримінальній справі розпочатій і завершеній на підставі положень КПК України 1960 року; питання зняття арешту з майна після завершення кримінального провадження вирішено не було; позивачка є власником частки об`єкта нерухомого майна, арешт на який є предметом спору, а також претендує на спадкування іншої частки у цьому майні після смерті свого чоловіка. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (ст. 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (понад 23 років) нескасованого арешту на майно, за умови відсутності правових для цього підстав, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, наявність зареєстрованого обтяження нерухомого майна порушує законні права позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження зазначеним майном як власниці та перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку як спадкоємиці, створює для неї правову невизначеність щодо його статусу, а тому порушене право підлягає захисту. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.\~1\~-\~ч.\~3\~ст.\~83\~ЦПК України\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмовими поясненнями третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах суду від 30.12.2022, 08.05.2023 та 03.07.2023 було роз`яснення сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові, а відповідачами у відзивах, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних у справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки, шляхом звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі повідомлення Прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000 (реєстраційний номер обтяження 5336234). Також суд прийшов до висновку, що вимоги в частині зобов`язання нотаріальної контори виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про арешт не підлягають до задоволення, враховуючи наступне. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У даній справі, визначені п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» випадки відсутні. В задоволенні позовних вимог до Вінницької окружної прокуратури слід відмовити, оскільки дана особа не є належним відповідачем у даній справі, виходячи з наступного. В ході підготовчого провадження судом було роз`яснено позивачці та її адвокату хто є належним відповідачем у даній категорії справ, зокрема про право клопотати перед судом про замінену неналежного відповідача та/або залучення до участі у ній співвідповідача, наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача. У відповідності до положень ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні, юридичні особи, а також держава. По суті, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Проте, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Як встановлено судом в ході розгляду справи, предметом спору у даній справі є арешт накладений на нерухоме майно в межах кримінального провадження, розпочатого та завершеного за КПК України 1960 року, на підставі повідомлення прокуратури м. Вінниці. Внаслідок реорганізації органів прокуратури, зокрема прокуратури м. Вінниці, на сьогодні діє Вінницька обласна прокуратура, яка є юридичної особою, а також окружні прокуратури з урахуванням їх територіальної юрисдикції. Обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо\~окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення, адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря недоліку законодавства на особу, котра більше дванадцяти років потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час. Підпунктом 5.1\~пункту 5\~глави 15 розділу II Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~296/5\~від 22.02.2012\~передбачено,\~що нотаріус\~знімає заборону\~відчуження майна\~при одержанні\~повідомлення: кредитора\~про погашення\~позики; про\~припинення (розірвання,\~визнання недійсним)\~договору застави\~(іпотеки); про\~припинення договору\~іпотеки у\~зв`язку\~з набуттям\~іпотекодержателем права\~власності на\~предмет іпотеки\~в рахунок\~виконання основного\~зобов`язання,\~після припинення\~договору іпотеки\~у зв`язку\~з відчуженням\~іпотекодержателем предмета\~іпотеки; про\~припинення,\~розірвання,\~визнання недійсним\~договору ренти,\~довічного утримання\~(догляду),\~спадкового договору; органів\~опіки та\~піклування про\~усунення обставин,\~що обумовили\~накладення заборони\~відчуження майна\~дитини; про\~скасування рішення\~суду про\~оголошення фізичної\~особи померлою\~або закінчення\~п`ятирічного\~строку з\~часу відкриття\~спадщини на\~майно особи,\~оголошеної померлою; про\~смерть другого\~з подружжя,\~що склали\~спільний заповіт; про\~скасування рішення\~суду про\~позбавлення батьків\~дитини батьківських\~прав або\~відібрання дитини\~без позбавлення\~батьківських прав; про\~смерть відчужувача\~за спадковим\~договором або\~про смерть\~другого з\~подружжя,\~що уклали\~спадковий договір; про\~відчуження майна,\~переданого під\~виплату ренти; за\~рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Отже, законодавчо визначено певний перелік підстав для вчинення нотаріальної дії зняття арешту з нерухомого майна. Водночас з урахуванням обставин цієї справи, позивачка фактично позбавлена можливості в інший спосіб поновити свої права, а отже суд вважає, що в такому випадку звернення до Вінницької обласної прокуратури з вимогою про звільнення з-під арешту нерухомого майна за умови встановлення обставин щодо припинення правових підстав для існування такого забезпечувального заходу, може розглядатися як належний спосіб захисту, пред`явлений до належного відповідача. Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає, що у даному випадку позовні вимоги про звільнення з-під арешту нерухомого майна, які позивачка пред`явила, у тому числі до Вінницької обласної прокуратури, підлягають задоволенню, а, відповідно, аргументи Вінницької обласної прокуратури у цій частині є необґрунтованими та помилковими. Також судом враховано, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, враховуючи вищезазначене, принципи розумності і справедливості, суд приходить до висновку про необхідність звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі повідомлення прокуратури м. Вінниці № 207/к від 29.02.2000. Суд прийшов до висновку, що у такий спосіб суд зможе забезпечити ефективний засіб правового регулювання, який виключить невизначеність сторін у спірних правовідносинах. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи клопотання адвоката позивачки, висловлене письмово 03.07.2023, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачкою. Доказів понесення іншими учасниками справи судових витрат суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial