Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

10 липня 2023 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 04.05.2011 року між нею та [PERSON] було розірвано шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 12.04.2011 року з [PERSON] було стягнено аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 22 березня 2011 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] досягла повноліття на її утримання аліменти не стягуються. На даний час [PERSON] навчається у Білоцерківському національному аграрному університеті, соціально-гуманітарному факультеті на денній формі навчання, період навчання з 05.09.2022 року по 30.06.2026 року, потребує додаткових витрат, а відповідач добровільно дочці не допомагає, тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 12.07.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами на 01.08.2023 року. Відповідач не скористався своїм правом відзиву до суду не подав. Відповідно до правил ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача викладені нєю у позові, матеріали, які приєднано судом до матеріалів справи, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи судом встановлено, 04.05.2011 року між сторонами було розірвано шлюб, що стверджено рішенням Володарського районного суду Київської області від 04.05.2011 року (а.с. 27-28). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Володарським районним судом Київської області 12.04.2011 року було винесено рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 22 березня 2011 року та видано виконавчий лист (а.с. 25-26). Виплати на утримання [PERSON] , [INFO] навчання припинилися по досягненню нею повноліття, що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). З 05.09.2022 року [PERSON] навчається у Білоцерківському національному аграрному університеті, соціально-гуманітарному факультеті на денній формі навчання, період навчання з 05.09.2022 року по 30.06.2026 року. Дані обставини підтверджуються довідкою № 023 від 29.05.2023, виданою Білоцерківським національним аграрним університетом (а.с. 14) на платній основі, що стверджено Договором про надання платних освітніх послуг № СГ-5/40-2022 від 05.08.2022 року (а.с. 17-18). Позивачка вказує, що оскільки донька навчається в університеті на контрактній формі навчання, знаходиться повністю на її утриманні, тому потребує додатковоїї матеріальної допомоги. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом повнолітньої дитини є право на утримання батьками якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до досягнення нею двадцяти трьох років. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині першій якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Враховуючи викладене, з урахуванням спільного обов`язку батьків в утриманні своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню та з відповідача неохідно стягути аліменти на утримання доньки в межах стягнення аліментів на період навчання в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved