Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 19.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час троє неповнолітніх дітей проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Батько дітей участі у вихованні та житті дітей не приймає. Позивач не працює і не має доходу, тому самостійно не може забезпечити вимоги дітей. Молодший син є інвалідом з дитинства, до самостійного обслуговування та перебування не спроможний. Позивач має третю групу інвалідності, не має можливості працювати. Відповідач ухиляється від утримання дітей, їх виховання, не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Батько дітей є здоровим, працездатним, може сплачувати аліменти. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 57\~400,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 01.05.2023 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 29.06.2023 року позов [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишено без розгляду в частині вимог про розірвання шлюбу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,\~81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.03.2006 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.08.2010 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.04.2014 року. Як вбачається з копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2902 та копії індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 234 від 19.08.2021 р., син сторін [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства. Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0829848 від 07.08.2017 року, [PERSON] , [INFO] , має інвалідність третьої групи безстроково. Як визначено\~ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1\~статті 141 СК України, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, оскільки діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю, батько - відповідач по справі, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання та виховання. Відповідачем не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли б вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Згідно\~із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, судом враховується, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами платоспроможність відповідача по справі на сплату аліментів щомісячно у заявленому позивачем розмірі - в сумі по 57 400,00 гривень на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щомісячно, при цьому, на думку суду діти, які мають двох батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.\~\~ Водночас, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 57 400,00 грн. на утримання дітей може бути непомірним для відповідача.\~\~ Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що діти сторін проживають разом з позивачем, яка займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а також те, що позивач є інвалідом ІІІ групи, відсутність можливості її працевлаштування, не надання відповідачем добровільно матеріальної допомоги, відсутність доказів непрацездатності відповідача, наявності в нього інших утриманців та неможливості надання матеріальної допомоги, виходячи з мінімальних потреб дітей та їх належного забезпечення, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, та на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3\~000,00 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, та враховує, що визначеної суми буде достатньо для належного утримання та розвитку спільних дітей сторін, так як обов`язок по їх утриманню покладається на обох батьків. Крім того, на думку суду, вказаний розмір аліментів не призведе до такого погіршення матеріального стану відповідача, що останній буде позбавлений забезпечити власне утримання. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 24-04/Ц про надання правової допомоги від 24.03.2023 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1122133; виписку про рух коштів по картці [PERSON] від 26.04.2023 р., де платником є [PERSON] , без призначення платежу. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення таких саме [PERSON] відповідно до умов\~договору про надання правової допомоги. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 130,93 грн. (1073,60 х 7000 / 57400), відповідно до задоволеної частини, оскільки позивач звільнена від оплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial