Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 744 511,02 грн, в тому числі: 195473,11 грн - основний борг, 140521,00 грн - пеня, 408516,91 грн - штраф. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2021 року між Плисківською сільською радою та [PERSON] за результатами проведення земельних торгів укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7420880800:03:002:0129, зобов`язання по сплаті орендної плати за яким відповідачем не виконуються належним чином; за перший рік оренди орендна плата за земельну ділянку була внесена в повному обсязі, однак надалі орендна плата не сплачувалась, а направлена претензія з вимогою про погашення заборгованості відповідачем проігнорована. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що наразі орендована [PERSON] земельна ділянка не обробляється, хоча придатна для використання за цільовим призначенням; відповідач не був позбавлений можливості за погодженням з позивачем передати вказану земельну ділянку в суборенду. Плисківська сільська рада не є господарюючим суб`єктом, доходи місцевого бюджету спрямовує на виконання різних соціально-економічних програм, а тому неналежне виконання [PERSON] своїх договірних зобов`язань спричинило до ненадходження в бюджет значної суми коштів, що унеможливило їх використання за плановим призначенням, в зв`язку з чим відповідач повинен нести цивільну відповідальність згідно з умовами укладеного договору, на які він добровільно погоджувався. Відповідач подав відзив на позов, у якому заперечує проти заявлених вимог з наступних підстав: вважає застосований позивачем розрахунок суми основного боргу невірним, оскільки право оренди земельної ділянки виникло не з дати укладення договору (09.08.2021р.), а з часу його державної реєстрації (02.09.2021р.); несвоєчасне виконання грошових зобов`язань обумовлене об`єктивними та незалежними від нього причинами, оскільки внаслідок військової агресії РФ проти України (форс-мажорна обставина) він у 2022-2023 роках не міг обробляти орендовану земельну ділянку та за вказаний період сплатити орендну плату, в листопаді 2022 року призваний на військову службу до ЗСУ, в зв`язку з чим звертався до позивача із заявою про розірвання договору оренди землі, але отримав відмову; нарахований позивачем розмір штрафних санкцій є для відповідача важким тягарем, неспіврозмірним наслідкам порушення зобов`язання, в зв`язку з чим підлягає зменшенню. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наведених у відзиві підстав і пояснив, що до 03 квітня 2022 року на території Чернігівської області велися активні бойові дії, до липня 2022 року в країні був дефіцити паливно-мастильних матеріалів, а в середині листопада 2022 року [PERSON] був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ, що унеможливило фактичне використання ним орендованої земельної ділянки і, як наслідок, - отримання доходу та сплати орендної плати. Не заперечує, що [PERSON] до січня 2023 року не повідомляв Плисківську сільську раду про неможливість використання земельної ділянки, не звертався з пропозицією про передачу її в суборенду, оскільки вищезазначені обставини є загальновідомими й форс-мажор підтверджений відповідним листом Торгово-промислової палати України. Вважає, що з огляду на суму основного боргу з орендної плати, тривалості часу та поважності причин її прострочення, розмір застосованих штрафних санкцій не повинен перевищувати 10%. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, обравши відповідний спосіб такого захисту. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, ч.9 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За змістом положень ч.1 ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Приписами ст.6, 627 ЦК України визначено принцип свободи договору, згідно з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Водночас вимогами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, є однією із істотних умов договору. У ст.21 даного Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, розмір якої, умови і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) та обчислення якої здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі», ст.125 ЗК України об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За змістом положень ч.1 ст.526, ч.1 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.96 ЗК України, ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі» одним із основних обов`язків орендаря є своєчасне та в повному обсязі внесення орендодавцю орендної плати за користування земельною ділянкою, що кореспондується з відповідним правом орендодавця вимагати від орендаря виконання даного обов`язку (ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст.288.7 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу. Згідно зі ст.287.1 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою - з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України, ст.17 Закону України «Про оренду землі»). Приписами ст.287.3, 287.4 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, різновидами якої є штраф, пеня (ст.549 ЦК України). В ч.1 ст.617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Водночас, за змістом положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, приписи ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність) та ч.4 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за певних умови. Під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку. В судовому засіданні встановлено, 09 серпня 2021 року між Плисківською сільською радою (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) (далі - Договір), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.09.2021р. За умовами даного Договору Плисківська сільська рада надала [PERSON] у строкове платне користування земельну ділянку площею 19,1477га з кадастровим номером 7420880800:03:002:0129 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради (п.1-3, 21, 22); нормативно грошова оцінка (НГО) земельної ділянки становить 329964,60 грн (п.6); Договір укладено на 10 років (п.9); розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою, визначений за результатами земельних торгів, складає 408516,91 грн, 123,81% від НГО, й обчислюється з урахуванням індексів інфляції (п.10, 14); податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України, крім першого року оренди, де річна плата вноситься згідно п.28 ст.137 Земельного кодексу України та п.12 Договору, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати не допускається (п.15, 16); орендар не звільняється від сплати орендної плати в разі тимчасового невикористання земельної ділянки (п.18); у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором: у 10-денний строк - сплачується штраф у розмірі 100% річної орендної плати, встановленої Договором, та стягується пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.20); об`єкт за цим Договором вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди (п.26); орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату у відповідності з цим Договором (п.40). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, [PERSON] за перший рік користування вказаною земельною ділянкою своєчасно сплатив обумовлену Договором суму 408516,91 грн (12 серпня 2021 року), проте за подальші періоди орендна плата за землю відповідачем не вносилась, а направлені Плисківською сільською радою листи-вимоги від 04.10.2022р., 18.01.2023р. про необхідність виконання зобов`язань та погашення заборгованості [PERSON] залишені без виконання, що не оспорюється сторонами. Згідно копії військового квитка та довідки [INFO] №4/5298 від 19.06.2023р. [PERSON] з 14 листопада 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації в зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, де перебуває й по даний час. 20 січня 2023 року [PERSON] звертався до Плисківської сільської ради із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки в зв`язку з неможливістю її використання, на що орендодавець у листі від 27.01.2023р. повідомив про можливість вирішення даного питання після повної сплати заборгованості по орендній платі. З огляду на приписи ст.17 Закону України «Про оренду землі», ст.125 ЗК України, положення п.26 Договору суд погоджується з доводами відповідача про необхідність коригування наданого позивачем розрахунку заборгованості з орендної плати, починаючи з 02 вересня 2021 року - дати реєстрації права оренди земельної ділянки за цим Договором. Так, оскільки за перший рік користування земельною ділянкою орендна плата відповідачем була своєчасно й у повному обсязі внесена за період з 02.09.2021р. по 01.09.2022р., то за наступний період орендна плата повинна була сплачуватися щомісячними платежами до 30.10.2022р., 30.11.2022р., 30.12.2022р., 30.01.2023р., 28.02.2023р. відповідно. Відтак, за скоригованого судом шляхом простих арифметичних дій розрахунку розмір заборгованості з орендної плати [PERSON] перед Плисківською сільською радою становить 169080,59 грн, в тому числі: за період з 02.09.2022р. по 30.09.2022р. - 32908,31 грн (408516,91 : 12 : 30 х 29), за жовтень 2022р. - 34043,07 грн (408516,91 : 12), за листопад 2022р. - 34043,07 грн (408516,91 : 12), за грудень 2022р. - 34043,07 грн (408516,91 : 12), за січень 2022р. - 34043,07 грн (408516,91 : 12). Також суд зважує на ту обставину, що п.14 Договору передбачено обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції, показник яких у 2022 році становив: вересень - 101,9, жовтень - 102,5, листопад - 100,7, грудень - 100,7, річний - 126,6. Водночас, позивач в основу розрахунку невідомо з яких причин поклав індекс інфляції 1,0, що потягло за собою недонарахування розміру заборгованості з орендної плати, однак в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного ст.13 ЦПК України, суд не вправі самостійно вийти за межі заявлених вимог в бік їх збільшення, оскільки це порушить становище відповідача. Натомість суд вважає необгрунтованими твердження відповідача щодо підстав звільнення його від виконання грошового зобов`язання у зв`язку з неможливістю користування земельною ділянкою, оскільки це прямо суперечить умовам п.18 Договору, про що сторони взаємоузгодили в силу принципу свободи договору. Посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. щодо підтвердження військової агресії РФ як форс-мажорної обставини в даному конкретному випадку з огляду на приписи ст.617 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки вказаний документ за законодавчо встановленими критеріями не відповідає вимогам, що ставляться до сертифікатів про форс-мажор, сторони не повідомляли одне одного про настання таких форс-мажорних обставин, відсутній безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між війною та невиконанням [PERSON] договірних зобов`язань, адже з середини квітня місяця 2022 року вся територія Чернігівської області була деокупована від агресора, що не позбавляло відповідача можливості використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням або ж відразу звернутися до орендодавця з пропозицією про внесення змін чи розірвання Договору, передачі земельної ділянки в суборенду, а в разі відмови - вирішити спір у судовому порядку. Твердження представника відповідача щодо дефіциту в державі до початку літа паливно-мастильних матеріалів мають певну рацію, проте як слушно зазначив представник позивача, в такому становищі опинились всі учасники аграрного ринку, що слід віднести до ризиків ведення господарської діяльності, які має нести орендар. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили, не має преюдиційного характеру, а потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Крім того, суд зауважує, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Та більше, не звільняє від необхідності, за вимогою кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07.04.2020р. у справі №910/4590/19). Відповідно до п.20 Договору за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач має нести відповідальність у виді сплати штрафу в розмірі 408516,91 грн, а також згідно скоригованого судом розрахунку у виді пені в загальній сумі 100756,15 грн, в тому числі: за користування земельною ділянкою в вересні 2022 року (прострочення з 31.10.2022р. по 28.02.2023р) - 39819,06 грн (32908,31 х 121день х 1%), за користування земельною ділянкою в жовтні 2022 року (прострочення з 01.12.2022р. по 28.02.2023р) - 30638,76 грн (34043,07 х 90днів х 1%), за користування земельною ділянкою в листопаді 2022 року (прострочення з 31.12.2022р. по 28.02.2023р) - 20425,84 грн (34043,07 х 60днів х 1%), за користування земельною ділянкою в грудні 2022 року (прострочення з 31.01.2022р. по 28.02.2023р) - 9872,49 грн (34043,07 х 29днів х 1%). Сукупний розмір зазначених штрафних санкцій за Договором складає 509273,06 грн. Водночас, зважаючи на належне виконання [PERSON] своїх договірних зобов`язань за перший рік оренди, його перебування з 14 листопада 2022 року й по даний час у лавах Збройних Сил України в зв`язку з повномасштабною військовою агресією РФ проти України, що фактично унеможливило використання ним об`єкту оренди, тривалості періоду та причин прострочення зобов`язання, суд погоджується з доводами відповідача й приходить до висновку, що нарахована позивачем неустойка (штраф, пеня), хоча й погоджена сторонами в Договорі, але в даному випадку є явно неспіврозмірною наслідкам порушення зобов`язання (більш ніж у тричі перевищує розмір основного боргу) й перетворюється на несправедливо непомірний тягар для орендаря та джерело отримання невиправданих додаткових доходів орендодавця, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 18 березня 2020 року в справі №902/417/18. При цьому, суд констатує, що відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Тому, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та з огляду на засади справедливості, добросовісності й розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованих позивачем відповідачу штрафних санкцій (неустойки), скасувавши штраф та обрахувавши пеню в розмірі місячної орендної плати - 34043,07 грн, що становитиме 20,13% від суми основного боргу (169080,59 грн) та буде достатньою компенсацією позивачу. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги Плисківської сільської ради до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості з орендної плати за землю підлягають частковому задоволенню на суму 203123,66 грн, з яких: 169080,59 грн - основний борг, 34043,07 - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України та з урахуванням п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 9883,49 грн ((169080,59+34043,07) : (195473,11+34043,07) х 11167,68). На підставі викладеного,

Outcome: partial