Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла бабуся позивачів [PERSON] . На день її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок, який рахується за [PERSON] за змістом довідки сільської ради, виданої на підставі записів у по господарській книзі, та довідки БТІ. Спадкодавець залишила заповіт, яким заповіла все своє майно на користь позивачів, її онуків. Позивачі прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на день її смерті. Відповідачі спадщину не прийняли. Правовстановлюючих документів на будинок не оформлено, тому у нотаріальному порядку оформлення спадщини унеможливлене. За захистом права власності, набутого в порядку спадкування, позивачі звернулися до суду. Просять визнати за ними право власності на житловий будинок у одній другій частці за кожним. Позивачі у підготовче судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, у якій відповідач просить розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] не з`явився на судовий розгляд справи, суд отримав зворотне повідомлення про вручення судової повістки про виклик для передання, крім того, оголошення про виклик розміщено на офіційному веб-сайті Виноградівського районного суду. Причин неявки суду не повідомлено, заяв не надходило. Відзив не подано. Судовий розгляд справи проведено без участі відповідача [PERSON] . Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані письмові докази, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вирішив наступне. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли, врегульовані ЦК України (2003 р.). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , останнім місцем проживання якої було с.Великі Ком`яти Виноградівського району Закарпатської області (а.с.6,7). Добоні [PERSON] є рідною бабусею позивачів та відповідачки [PERSON] за батьком [PERSON] , відповідачем (а.с.8-10,11-18). [PERSON] за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоком`ятівської сільської ради 30.04.2009 року. Згідно заповіту, [PERSON] заповіла все своє майно своїм онукам [PERSON] , 1985 р.н., та [PERSON] , 1987 р.н. (а.с.19). Прізвище позивача [PERSON] , зазначене у документі, що посвідчує його особа паспорті громадянина України [NUMBER] , виданому 19.06.2002 Виноградівським РВ УМВС, саме як «Добони», що на думку суду ймовірно зумовлено було допустимим варіантом написання прізвища Добоні та вчинено офіційними органами, уповноваженими на документування фізичних осіб. До складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] ввійшов житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] (Довідка КП Виноградівське РБТІ від 16.02.2023 №85, а.с.20). Технічний паспорт на спадкове нерухоме майно складено Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації 01.02.2023 року - тобто після смерті [PERSON] (а.с.21-23) За змістом вказаних документів, загальна вартість житлового будинку з надвірними спорудами становить 240699,00 грн. Зазначений житловий будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці, у зв`язку з чим має статус садиби, відповідно до ч.1 ст. 381 Цивільного кодексу України. Згідно із довідкою РБТІ, даний житловий будинок рахується за [PERSON] згідно довідки, виданої Виноградівською міською радою від 16.01.2023 №20,4-07/13, однак правовстановлюючого документу оформлено не було. Суд констатує, що спадкоємці за заповітом позивачі прийняли спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно на день відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується Довідкою Виноградівської міської ради Закарпатської області від 16.01.2023 №20,4-07/14. (а.с.24). Крім того, за змістом документів спадкової справи, наданої нотаріусом Виноградівської ДНК (а.с.40-42), позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після її відкриття (а.с.41). Спадкоємців, що б мали право на обов`язкову частку у спадкуванні за заповітом після смерті [PERSON] нема. Зі слів позивачів, їх, батько, а син спадкоємиці [PERSON] (другий відповідач), ще наприкінці дев`яностих років виїхав до Росії на заробітки та не повертався, зв`язку із сім`єю не підтримував. Померлим не оголошувався, безвісно відсутнім не визнавався. Місцеперебування його нікому невідоме, засобів зв`язку з ним ніхто не має. Останнім відомим постійним місцем його проживання є [ADDRESS] . Суд зі змісту документів спадкової справи, а також зі змісту довідки Виноградівської міської ради Закарпатської області від 16.01.2023 №20,4-07/14 пересвідчився, що відповідач [PERSON] спадщину не прийняв: не подавав заяви про прийняття спадщини та не проживав разом зі спадкодавцем постійно на день її смерті. [PERSON] , мати позивачів, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на день її смерті не входить до кола спадкоємців, що б мали право на обов`язкову частку після смерті її свекрухи [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] (а.с.25). За змістом заяви [PERSON] (відповідач), підпис на якій посвідчено нотаріально, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] . На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на\~ житловий будинок не є можливим у зв`язку зі смертю [PERSON] , за якою цей будинок рахується. Відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок є об`єктивною перешкодою для оформлення спадщини\~ у нотаріальному порядку. Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Спадкодавець набув права власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. За часів існування СРСР питання оформлення правовстановлюючих документів на житлові будинки регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла до 1995 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.95р). Однак з урахуванням положень пунктів 1, 4 та 6 Інструкції її дія не поширювалась на сільські населені пункти. З 1979 року, в селах запроваджено ведення погосподарських книг, які були особливою формою статистичного обліку і де відображалась інформація про склад домоволодіння, загальну та жилу площу житлового будинку, рік введення в експлуатацію, а також про «голову господарства». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм правових норм цивільного законодавства суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вирішив, що позов є обґрунтованим та є підстави для його задоволення.

Outcome: approved