Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Адвокат Чабаненко В.О. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] 23-річчя за умови продовження навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є батьком [PERSON] . На даний час позивач є повнолітнім, проживає в місті Варшава Республіка Польща, навчається на 1 курсі Історичного факультету Варшавського університету. Позивач не працює, має тяжке матеріальне становище, оскільки навчається на денній формі навчання, ніяких джерел доходів, крім стипендії не має. Відповідач ухиляється від утримання позивача, ніякої матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатною особою, здоровий, працює та отримує дохід. 11 липня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Чабаненко В.О. не з`явились. Представник позивача надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримують у повному обсязі, просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копією свідоцтва про народження. З копії довідки Варшавського університету від 04.05.2023 (засвідчений переклад з польської мови) вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом, підрозділ: Історичний факультет, Варшавський університет; етап навчання: перший курс, денна форма навчання 1 рівня, трирічна; навчання розпочалося 01.10.2022; запланований термін закінчення навчання: 30.09.2025. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що потреба повнолітнього [PERSON] у матеріальній допомозі батька витікає з самого його навчання на денній формі у навчальному закладі, у зв`язку з чим він не в змозі працювати та отримувати доходи. За таких обставин суд вважає доведеними як потребу повнолітнього сина у матеріальній допомозі батька, так і можливість відповідача, який визнав позов, надавати своєму сину таке забезпечення на період навчання. Враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, а син потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та присуджує стягнення аліментів на час навчання, у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2023 року і до припинення [PERSON] навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 141, 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн., тобто в розмірі 50 % від звичайної ставки судового збору за подібними вимогами, адже відповідач визнав позов у письмовій заяві. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved