Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 05.06.2023 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; зобов`язання відповідача [PERSON] приймати участь у розвитку здібностей дитини та оплачувати 50% вартості від суми додаткових витрат на розвиток здібностей дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2023 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю, потребую матеріальної підтримки, а також додаткових витрат, що викликані особливими обставинами - розвиток здібностей дитини. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. Заяви (клопотання) учасників справи, пояснення в судовому засіданні 07.06.2023 представник позивача адвокат Васильчук Л.Б. подала клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 18.07.2023 представник позивача адвокат Васильчук Л.Б. через канцелярію суду подала докази для приєднання до матеріалів справи, а саме: довідку Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 8297/4 від 05.08.2022, виписку КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги Середнянської селищної ради Ужгородського району № 319 із медичної карти амбулаторного хворого № 5402 [PERSON] . Сторони, їх представники в судове засідання не з`явилися, подали заяви, кожна сторона окремо, про розгляд справи в їх відсутності. При цьому представник відповідача адвокат Васильчук Л.Б. у поданій заяві від 19.07.2023 зазначила, що позовну вимогу про стягнення аліментів відповідач визнає частково; з врахуванням відсутності у відповідача постійного місця роботи, постійного заробітку, житла, наявності ряду хвороб не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень. Проти задоволення позовної вимоги про стягнення додаткових витрат заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Суд не досліджує докази, подані представником відповідача адвокатом Васильчук Л.Б. 18.07.2023 через канцелярію суду, а саме: довідку Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 8297/4 від 05.08.2022, виписку КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги Середнянської селищної ради Ужгородського району № 319 із медичної карти амбулаторного хворого № 5402 [PERSON] , з наступних підстав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Частиною 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї. Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частина 9 ст. 83 ЦПК України встановлює правило, відповідно до якого копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Жодних обставин, що свідчили б про поважність пропуску строку, представник відповідача не навів, доказів надсилання копії відповідних доказів стороні позивача не надав, відтак суд приходить до висновку, що зазначені докази подані з порушенням встановленого порядку подання доказів в суді, а тому суд не вдається до дослідження таких доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 18.12.2007 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області. Відомості про доходи [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Оцінка суду. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні. Оскільки на теперішній час неповнолітня дочка постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, які і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження утримувати дитину не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої доньки, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є працездатним чоловіком, та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. Позивач просила визначити аліменти у частці від заробітку (доходу), а відповідач у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. Однак при вирішенні спору не може бути врахована згода відповідача на сплату аліментів у твердій грошовій формі, оскільки відповідно до діючого законодавства правом вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі) наділений винятково стягувач аліментів. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів. За таких обставин суд визначає розмір аліментів у сумі 1/4 від усіх видів доходу відповідача щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів може бути гарантовано стягнутий шляхом видачі судового наказу(ч.5 ст. 183 СК України) і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів доходу відповідача відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. При цьому суд звертає увагу сторін, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо зобов`язання відповідача приймати участь у розвитку здібностей дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19). Виходячи з наведених положень сімейного законодавства, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, які передбачені ст. 185 СК України, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача приймати участь у розвитку здібностей дитини та оплачувати 50 % вартості від суми додаткових витрат на розвиток здібностей відсутні, а тому у їх задоволенні слід відмовити через необґрунтованість та недоведеність. Розподіл судових витрат між сторонами. Беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог позивачка, яка відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved