Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

09 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка починаючи з 11 серпня 2007 року і до 24 лютого 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . За період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року по справі №760/1072/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено. Шлюб між сторонами розірвано та прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1 000,00 грн. на кожну дитину, а всього - 2 000,00 грн. Зазначає, що такий розмір аліментів не є достатнім для повноцінного утримання двох неповнолітніх дітей. Сума аліментів у розмірі 1 000,00 гривень на кожного з них є меншою ніж мінімальний розмір, визначений ст. 182 СК України та не повкриває потреб дітей навіть на оплату харчування та забезпечення побутових питань. Крім того, вказує, що діти подорослішали та відповідно витрати на їх утримання зросли, оскільки зросли і потреби дітей, зокрема позивач оплачує додаткові освітні послуги для дітей, що навчаються в АКЛ НАУ Ліцей ім. І. Сікорського. Вказане підтверджується контрактом на навчання дітей. У зв`язку з цим просить збільшити розмір аліментів на утримання дітей до розміру 3 996,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 03 листопада 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, протягом останніх років у сина - [PERSON] виявлено серйозну хворобу, а саме: субклінічний гіпотеріоз (затримка фізичного та статевого розвитку), що виникла у зв`язку із кістою в щитовидній залозі, а тому з 18 травня 2021 року він проходить курс лікування за призначенням лікаря, що підтверджується його амбулаторною картою та відповідними записами в ній щодо призначення курсу лікування. У зв`язку із хворобою, позивач понесла додаткові витрати на медичні обстеження та лікування сина, що підтверджується виписками із медичної карти сина. Просить стягнути з [PERSON] на її користь 50 % понесених додаткових витрат на лікування сина - [PERSON] , тобто у розмірі 9 631,88 грн. Разом з тим вказує, що лікування сина буде продовжуватися і в рекомендаціях лікаря зазначено, що дитина має пройти повторне обстеження та за його результатами буде призначено продовження лікування, що неминуче потягне за собою суттєві додаткові витрати для позивача, оскільки гормональний препарат, який приймає син дорого коштує. Зазначає, що особливість хвороби [PERSON] полягає в тому, що він буде змушений приймати гормональні лікарські засоби роками. А тому, просить суд стягнути з відповідача 50 % додаткових витрат на утримання дитини, які позивач понесе у майбутньому, в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. У зв`язку з вищевикладеним, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 10.11.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 14.11.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 14.11.2022 року, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, яку останній отримав 31.01.2023 року, про що в матеріалах справи міститься відмітка про вручення поштового відправлення. У встановлений законом строк відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачка починаючи з 11 серпня 2007 року і до 24 лютого 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . За період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року по справі №760/1072/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено. Шлюб між сторонами розірвано та прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1 000,00 грн. на кожну дитину, а всього - 2 000,00 грн. Позивачка зазначає, що такий розмір аліментів не є достатнім для повноцінного утримання двох неповнолітніх дітей. Сума аліментів у розмірі 1 000,00 гривень на кожного з них є меншою ніж мінімальний розмір, визначений ст. 182 СК України та не повкриває потреб дітей навіть на оплату харчування та забезпечення побутових питань. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, статтею 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4 ст. 183 СК України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для її вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд зазначає, що оскільки на даний час позивач самостійно виховує дітей та несе витрати на її утримання, натомість відповідач є працездатним та відомості про його офіційне працевлаштування відсутні, вимог позивача не спростував та ніяких документів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав, а тому суд погоджується з доводами позивача щодо збільшення розміру аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі розмір аліментів у сумі 3 996,00 грн. на кожну дитину окремо, які остання просить стягнути з відповідача. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд вважає за необхідне також зазначити, що розмір аліментів має бути розумним та виправданим, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей, обов`язок по утриманню, який покладений також і на відповідача, та захистом прав відповідача, а тому вважає за можливе їх визначити у розмірі 3 000,00 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів присуджених рішенням суду та визначити їх до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину. Крім того, судом встановлено, що протягом останніх років у сина сторін [PERSON] виявлено хворобу, а саме: субклінічний гіпотеріоз (затримка фізичного та статевого розвитку), що виникла у зв`язку із кістою в щитовидній залозі, а тому з 18 травня 2021 року він проходить курс лікування за призначенням лікаря, що підтверджується його амбулаторною картою та відповідними записами в ній щодо призначення курсу лікування. У зв`язку із хворобою, позивачка понесла додаткові витрати на медичні обстеження та лікування сина, що підтверджується виписками із медичної карти [PERSON] . За вказаних обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 50 % понесених додаткових витрат на утримання сина - [PERSON] у розмірі 9 631,88 грн. Позивачка зазначає, що лікування сина буде продовжуватися і в рекомендаціях лікаря зазначено, що дитина має пройти повторне обстеження та за його результатами буде призначено продовження лікування, що неминуче потягне за собою суттєві додаткові витрати для позивача, оскільки гормональний препарат, який приймає син дорого коштує. Зазначає, що особливість хвороби [PERSON] полягає в тому, що він буде змушений приймати гормональні лікарські засоби роками. А тому, просить суд стягнути з відповідача 50 % додаткових витрат на утримання дитини, які позивач понесе у майбутньому, в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов`язків відповідача. Згідно чинного законодавства, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , тобто у розмірі 9 631,88 грн. У матеріалах справи наявні докази в підтвердження понесення позивачкою додаткових витрат на дитину у розмірі 19 263, 75 грн.,що обумовлені сплатою медичних послуг та закупівлю необхідних ліків. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги і в частині позову щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 9 631,88 грн., вважаючи їх обґрунтованими та доведеними. При цьому, позивач зазначає, що закупівлю ліків, проходження медичного обстеження буде необхідне для її сина і в подальшому. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин про фінансування додаткових витрат на утримання дитини на перед, що у свою чергу зумовлюють понесення витрат на майбутнє. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання дитини на перед, тобто у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial