Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

15.06.2023 представник ТОВ «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] 22.03.2019 року було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 39919,37 грн. строком на 60 місяців, тобто до 21.03.2024 року зі сплатою процентів у розмірі 15%. Окрім того, сторони погоджено щомісячне нарахування комісійної винагороди у розмірі 2,30 %. Через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків виникла заборгованість у розмірі 59906,50 грн., що складається із строкової заборгованості 23525,74 грн., простроченої заборгованості 9614,33 грн, нарахованих відсотків 5791,81 грн, прострочених відсотків 6238,56 грн., комісії 918,15 грн та простроченої комісії 13817,91 грн. В подальшому, АТ «Креді Агріколь Банк» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» згідно договору про відступлення прав вимоги № 3 -2021 від 16.12.2021 року. ТОВ «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» пред`явила відповідачу вимогу на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Незважаючи на вищенаведене, відповідач кредиту не повернув, з огляду на що, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 59906,50 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 63). Представник позивача в судове засідання не з`явився, позов містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.08.2023 року, суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.03.2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено комплексний договір № 1/3383942, що містить умови про надання Банком відповідачу кредиту на споживчі цілі у розмірі 39919,37 грн строком на 60 місяців, тобто до 21.03.2024 року та сплатою 15 % річних за користування кредитом. (п.п 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1 Договору). Окрім того, договір містить умови про сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30 % щомісячно (п. 1.3.2 Договору) (а.с.5) З виписок по рахунку вбачається належне виконання банком свої зобов`язань з приводу переказу суми кредиту на рахунок відповідача (а.с.15). Відповідачка, у визначені договором строки, не здійснила належне повернення кредиту, в результаті чого, станом на 21.12.2021 року виникла заборгованість у розмірі 59906,50 грн., що складається із строкової заборгованості 23525,74 грн., простроченої заборгованості 9614,33 грн, нарахованих відсотків 5791,81 грн, прострочених відсотків 6238,56 грн., комісії 918,15 грн та простроченої комісії 13817,91 грн. (а.с.42). 16 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» право вимоги по ряду зобов`язань, в тому числі і по договору № 1/3383942 від 22.03.2019 (а.с.45-48,49,50). З набуттям прав кредитора ТОВ «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» пред`явило вимогу відповідачці на повернення боргу у розмірі 59906,50 грн (а.с.52,53). Втім у строки, визначені у вимозі, відповідачка кредиту не повернула. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свого договірного\~зобов`язання по\~поверненню кредиту\~відповідач не\~виконав.\~Таким чином,\~суд вважає,\~що вимога\~позивача про\~стягнення строкової заборгованості - 23525,74 грн., простроченої заборгованості - 9614,33 грн, нарахованих відсотків 5791,81 грн, прострочених відсотків 6238,56 грн. ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. В свою чергу, щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає наступне. Правовідносини з приводу отримання споживчого кредиту врегульовані положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». За змістом ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» (в ред від 15.11.2016 року, чинній на момент виникнення правовідносин), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як вбачається з кредитного договору № 1/3383942 від 22.03.2019 (п. 1.3.2), за користування кредитними коштами позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,5 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. В той же час, інформування позичальника про стан заборгованості, у відповідності до ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» (в ред від 15.11.2016 року, чинній на момент виникнення правовідносин) є послугою яка надається позичальнику безоплатно. Тобто, відповідні умови, обмежують права [PERSON] в порівнянні з правами визначеними у ЗУ «Про споживче кредитування», що має наслідком їх нікчемності. Відповідне повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2022 року № 363/1834/17, де зауважено, що Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Схожий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду, від 13.07.2022 року № 496/3134/19, де зауважено, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності\~інформації про\~стан кредитної\~заборгованості,\~яку споживач\~вимагає один\~раз на\~місяць,\~є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". З огляду на це, суд вважає, що вимоги банку про стягнення комісії не грунтуються на законі, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а саме 2023,79 грн..

Outcome: partial