Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості суму виплаченого матеріального забезпечення за період з 01.07.2021 по 24.08.2021 в розмірі 1 774,19 грн. В обгрунтування вимог позову позивач зазначив, що 15.10.2020 [PERSON] звернувся до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, в якій відповідач власноруч зазначив, що не відноситься до категорії зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших, передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Наказом Оболонської районної філії КМЦЗ від 15.10.2020 відповідачу надано статус безробітного з 15.10.2020 по 09.10.2021. Наказом Оболонської районної філії КМЦЗ від 26.08.2021 відповідачу скорочено виплату матеріального забезпечення на випадок безробіття у зв`язку з недотриманням рекомендацій центру зайнятості щодо сприяння у працевлаштуванні та невідвідування центру зайнятості без поважних причин. Наказом Оболонської районної філії КМЦЗ від 06.09.2021 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного з 16.07.2021 у зв`язку з поданням особистої заяви. При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України позивачем було виявлено відомості про перебування відповідача в цивільно-правових відносинах з ТОВ «Стар медіа продюсерський хаб». 23.12.2021 КМЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №3375. Згідно висновків акту [PERSON] уклав з ТОВ «Стар медіа продюсерський хаб» Договір участі у зйомках аудіовізуального твору №1/07/21-2/СВ/ШТТЛ від 01.07.2021. За надані послуги [PERSON] нараховано винагороду, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) і прав від 20.08.2021. Таким чином, з 01.07.2021 відповідач під час перебування на обліку у якості безробітного належав до категорії зайнятого населення, про що не повідомив Оболонську філію. Оболонською районною філією КМЦЗ 30.12.2021 видано наказ №108/278-02/21 про повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення за період з 01.07.2021 по 24.08.2021 у розмірі 1 774,19 грн. Відповідач у добровільному порядку вищевказані кошти не повернула. Ухвалою від 28.04.2023 відкрито спрощене провадження по справі. 12.06.2023 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Вказує, що після подання заяви до Оболонського районного суду міста Києва 22.05.2023 на рахунок КМЦЗ від відповідача [PERSON] надійшли кошти в розмірі 1 774,19 грн. Просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Окрім того, 13.07.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Разом з тим, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. щодо клопотання про зменшення розміру позовних вимог Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Крім того, загальні положення ЦПК України вказують, що підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Так, згідно із постановою Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020 року, зроблено висновок: «позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Відповідно до ст. ст. 182-183 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. Відповідно до ч. 4 статті 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне наголосити, що заява про зменшення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України, оскільки представник позивача просить зменшити позовні вимоги шляхом виключення з прохальної частини позову однієї з заявлених у позовній заяві вимог, тобто зміст клопотання не відповідає процесуальній формі, за своїм змістом заява про зменшення розміру позовних вимог є заявою про зміну предмета позову, а отже клопотання подане з порушенням порядку, встановленого ЦПК та суперечить змісту ст. 49 ЦПК України, а отже правові підстави для прийняття заяви про зменшення позовних вимог відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.10.2020 [PERSON] звернувся до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі? передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 6, 7). У вказаній заяві про надання статусу безробітного відповідач [PERSON] підтвердив своїм підписом про те, що з правами та обов`язками безробітного ознайомлена та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей. Згідно відомостей, що містяться у Персональній картці №027820061700002 відповідачу було надано статус безробітного з 15.10.2020 (а.с. 8). Відповідач [PERSON] ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, про що свідчить його підпис (а.с. 9). Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №3375 від 23.12.2021 розслідуванням встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Стар Медіа продюсерський хаб» було укладено Договір часті в зйомках аудіовізуального твору №1/07/21-2/СВ/ШТТЛ від 01.07.2021. За надані послуги [PERSON] було нараховано винагороду, що підтверджено актом прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) і прав від 20.08.2021 (а.с. 12). Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) і прав до Договору участі у створенні аудіовізуального твору №1/07/21-2/СВ/ШТТЛ від 01.07.2021, складеним 20.08.2021 ТОВ «Стар медіа продюсерський хаб» та [PERSON] , сума винагороди виконавця за участь у зйомках масових сцен склала 300,00 грн (а.с. 14). Відповідно до довідки-розрахунку надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття №564 від 28.12.2021 [PERSON] , який був зареєстрована в Оболонській районній філії КМЦЗ з 15.10.2020 по 05.09.2021, були нараховані кошти за період з 01.07.2021 по 24.08.2021 в розмірі 1 774,19 грн (а.с. 15). Наказом Оболонської районної філії КМЦЗ від 30.12.2021 було визнано виплачене матеріальне забезпечення [PERSON] за період з 01.07.2021 по 24.08.2021 у сумі 1 774,19 грн безпідставним та таким, що підлягає поверненню з вини особи (а.с. 16). Оболонська районна філія КМЦЗ 31.12.2021 на адресу [PERSON] направила лист з вимогою сплатити 1 774,19 грн (а.с. 17). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. У статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» вказано, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Статтею 44 вказаного Закону визначено, що зареєстровані безробітні мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №545/164/17-ц). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю з огляду на відсутність недобросовісності з боку відповідача. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено загальний показник прожиткового мінімуму на одну особу в рахунку на місяць у наступному розмірі : з 01.01.2021 - 2189,00 грн, з 01.07.2021 - 2294,00 грн, з 01.12.2021 - 2393,00 грн. Доводи позивача про те, що відповідач після того, як його було зареєстровано, як безробітного, уклав цивільно-правовий договір з ТОВ «Стар медіа продюсерський хаб», однак умисно не повідомив про це центр зайнятості, що відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з нього суми виплаченої допомоги по безробіттю, є безпідставними з огляду на те, що відповідач був зайнятий в роботах тимчасового характеру та отримав незначний разовий дохід в розмірі 300,00 грн будучи при цьому без постійного місця роботи та доходу, і вказаний дохід навіть не відповідає розміру прожиткового мінімуму визначеного Законом України про державний бюджет на відповідний період. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач уклав договір на здійснення робіт тимчасового характеру, а тому відсутні підстави вважати наявними порушення з її боку обов`язку, передбаченого 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та стягнення з нього допомоги по безробіттю в розмірі 1 774,19 грн, яка була йому виплачена за період з 01.07.2021 по 24.08.2021. Також суд ураховує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. З огляду на обставини, за яких було укладено договір з відповідачем, розмір отриманої за таким договором винагороди (300,00 грн), суд дійшов висновку, що покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді стягнення грошових коштів в сумі 1 774,19 грн буде мати своїм наслідком непропорційний та надмірний індивідуальний тягар за отримання нею разової винагороди за роботи тимчасового характеру за цивільно-правовою угодою, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін. У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed