Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

17.05.2023 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить: визнати незаконним та скасувати наказ №127-к від 17.04.2023 року про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] , на роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності з 19 квітня 2023 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (19.04.2023) до дня винесення судового рішення; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати за надання правничої допомоги. Обгрунтовано позов тим, що [PERSON] , 01.08.2017 року прийнята на посаду головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (надалі - управління ВДФССУ в Чернігівській області) в порядку переведення з виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (з 01.01.2018 переведена на посаду головного спеціаліста сектору експертизи тимчасової непрацездатності відділу фінансового контролю та аудиту, з 01.04.2019 переведена на посаду головного спеціаліста відділу перевірки обгрунтованості видачі листків непрацездатності, з 14.04.2023 переведена на посаду начальника відділу перевірки обгрунтованості видачі листків непрацездатності управління), про що є відповідні записи в трудовій книжці. 17.01.2023 року за №11-07/108/13 голова комісії з реорганізації управління ВДФССУ в Чернігівській області попереджає про наступне звільнення з 18.04.2023 року у зв`язку зі скороченням посади. Наказом №127-к від 17.04.2023 позивача звільнено з 18.04.2023 року з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності управління ВДФССУ в Чернігівській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, вілповілно до п.1 ч.І ст.40 Кодексу законів про працю України. Вважає звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки правові підстави для переведення позивача до відповідача були наявні, але всупереч вищевказаним вимогам законодавства відповідач цього не здійснив. Крім цього, всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував позивачу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 12.06.2023 року представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. 17.04.2023 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області видано наказ № 127-к "Про звільнених [PERSON] ". Як вбачається з преамбули вказаного наказу, звільненння відбулося у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КзпП України. Відповідно до частини шостої статті 36 КзпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні] перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Отже, рішення про припинення трудового договору з працівником на підстав пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у випадку реорганізації юридичної особи без скорочення чисельності або штату працівників суперечить вимогам, встановленим частиною шостою статті 36 КзпП. Законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. Зважаючи на законність наказу № 127-к від 17.04.2023, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку є безпідставнами та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. 21.06.2023 представник позивача подав письмову відповідь на відзив в якому зазначила, що з 01.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є правонаступником, управління ВДФССУ в Чернігівській області. Тобто до відповідача-правонаступника перейшли як функції та повноваження, що виконувалися управлінням ВДФССУ в Чернігівській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №140/90/20). По-перше, управління ВДФССУ в Чернігівській області повинно було за два місяці до проведення заходів по своїй реорганізації повідомити позивача про зміни в організації виробництва та праці, тобто припинення управління ВДФССУ в Чернігівській області шляхом приєднання до відповідача (ст.32 КЗпП України), але цього зроблено не було. По-друге, відповідач повинен був перевести її з 01.01.2023 до структури органів Пенсійного фонду України. Посилання відповідача на організацію самостійного обрання способу призначення на вакантні посади державної служби та небажання позивача працювати у відповідача є безпідставним з огляду на те, що їй особисто ніхто не пропонував жодної посади у відповідача. Намагання відповідача довести суду, що єдиним шляхом для її працевлаштування у відповідача, необхідно було самостійно звільнитися з управління ВДФССУ в Чернігівській області є також безпідставним з урахуванням прямого законодавчого правонаступництва відповідача по відношенню до управління ВДФССУ. З 19.04.2023 головою комісії управління ВДФССУ в Чернігівській області було укладено ряд договорів цивільно-правового характеру (з колишніми працівниками управління ВДФССУ в Чернігівській області (відділ бухгалтерського обліку та звітності. фінансово-економічного відділу, відділу адміністративного забезпечення, відділу по роботі із персоналом), що є приховуванням трудових відносин та свідчить про фіктивність 100 відсоткового скорочення, оскільки особи з якими були укладені договори цивільно-правового характеру продовжили виконувати свої трудові функції, які виконували до звільнення. Також відповідач не заперечує того, що станом з дати попередження позивача до моменту звільнення, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області були наявні вакантні посади, а тому у Фонду та відповідача були наявні всі правові підстави для забезпечення трудових прав позивача встановлених статтями 36, 42 КЗпП України щодо продовження з нею трудового договору у правонаступника відповідача та пропонування іншої роботи в порядку переведення. Відповідачем по справі не вчинено жодних заходів (дій) як по продовженню дії трудового договору з позивачем, так і ніяких дій по дотриманню його трудових прав, як того вимагає чинне законодавство. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майне. права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною п`ятою цієї етапі визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення де єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно із частиною третьою статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявления кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України д: Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 передбачено, що суди, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України повинні зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за два місяці про наступне вивільнення. Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 видано наказ № 9-ОД "Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023. На виконання п. 2 Розділу VII Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 "Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області Мазко О.В. видано наказ "Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про наступне їх вивільнення" від 16.01.2023 №15-к . На виконання п. 2 Розділу VII Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 2" грудня 2022 року № 1442 "Питання припинення Фонду соціального страхуванню України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 "Про скорочення чисельності та штат* працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонд; соціального страхування України в Чернігівській області Мазко О.В. видано наказ "Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області від 16.01.2023 №16-к, пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з 18.04.2023, відповідно до переліку. 17.04.2023 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області видано наказ № 127-к "Про звільнених [PERSON] ". Як вбачається з преамбули вказаного наказу, звільнення відбулося у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні] перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, його положення не суперечать чинному законодавству. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 викладено висновок, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. З огляду на зазначене, варто врахувати позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, відповідно до яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КзпП України, відповідно до статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої цієї статті). Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Одночасно суд не приймає посилання позивача на те, що їй не було запропоновано вакантні посади в Головному управлінні, оскільки всі посади ВД ФСС підлягають скороченню так само, як і посада позивача. Згідно із пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону Україна "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі- Закон №2136) главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: "Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавств про працю, які не суперечать положенням Закону №2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до частини другої статті 5 Закону N2 2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільненні працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілковій органів. Таким чином, наказ про звільненні позивача № 127-к від 17.04.2023 є таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. Діяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області припинено, а його посади, зокрема, і посаду позивача - скорочено. Про скорочення посади позивача повідомлено останню належним чином, а факт попередження позивачем не заперечується. Разом з тим, посада, на якій позивач просить її поновити, так само як і інша рівнозначна посада, в Головному управлінні відсутня. Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Положенням № 280. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-УІ "Про центральні органи виконавчої влади" державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом). Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229. Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну' службу" (далі - Закон № 889). Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 "Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України" гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС Україна, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посаді державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889. Зазначене підтверджується листом Міністерства економіки України від 13.01.2023 №4706-05/1622-03 (а.с. 54-56). В силу положень пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 Закону №889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенню суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VІІІ "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість яких передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової карта встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких оси громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавстві встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Разом з тим, позивач не подавала до Головного управління документи для працевлаштування. Таким чином, позовні вимоги про поновлення на роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності задоволенню не підлягають. Одночасно зважаючи на законність наказу № 127-к від 17.04.2023, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку з відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed