Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

09.05.2023 року [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання колишньої дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 20.03.2021 року уклав шлюб з [PERSON] , який був розірваний рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2022 року. У шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.11.2021 року (ЄУ № 318/1891/21) з [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідачки на її утримання у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від усіх видів його доходів, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 19.08.2021 року. На даний час у позивача відбулися зміни матеріального та сімейного стану, що істотно впливає на можливість позивачем сплачувати призначений судом розмір аліментів на утримання колишньої дружини. Так, у зв`язку із російським вторгненням в Україну та окупацією Василівського району Запорізької області, зокрема і м. Кам`янка-Дніпровська, позивач вимушений був залишити все своє майно і виїхати на підконтрольну владі України територію. Позивач є переселенцем, що підтверджується довідкою ВПО із системи «Дія», та вимушений винаймати житло, вартість оренди якого складає 8000 грн. на місяць. Крім того, останній повинен сплачувати комунальні послуги, купувати необхідні побутові та особисті речі, оскільки все залишилося на тимчасово окупованій території. Крім того, позивач створив нову сім`ю, одружився з [PERSON] , та останні мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дружина [PERSON] перебуває на утриманні позивача, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку з 10.11.2022 року. Малолітні [PERSON] та [PERSON] також перебувають на утриманні позивача, оскільки діти також потребують належних умов життя, які зобов`язаний їм надати батько. Водночас, через постійні обстріли міста Запоріжжя, дружина позивача [PERSON] з маленькими дітьми вимушені були виїхати до більш безпечного місця, що також вимагає додаткових матеріальних витрат, які несе позивач. Вважає, що величина витрат на утримання позивачем себе та членів своєї нової сім`ї у даному конкретному випадку, з рахуванням залишення всього свого майна на окупованій території, вказує на наявність підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання відповідачки. Крім того, за судовим наказом Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27.09.2021 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку доходу платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до суду, а саме з 19.08.2021 року і до досягнення повноліття. Позивач офіційно працевлаштований в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, з його заробітної плати та інших доходів за місцем роботи стягуються призначені аліменти на колишню дружину. Позивач не відмовляється від утримання колишньої дружини до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, проте останній має обов`язок утримувати свою нову сім`ю. Посилаючись на те, що у позивача відсутня фінансова можливість сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначив суд, та наявності у нього нової сім`ї - дружини та ще двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.11.2021 року (ЄУ № 318/1891/21) з 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подачі даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. 25.05.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у повному обсязі, посилаючись на наступне. Вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем, який був розірваний рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області 22.08.2022. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач по справі є платником аліментів на доньку відповідно до судового наказу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27.09.2021 року, згідно якого з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до суду і до досягнення повноліття. Позивач, як на підставу зміни матеріального та сімейного стану, що істотно впливає на можливість позивачем сплачувати, призначений судом, розмір аліментів на дитину, вказує факт вторгнення рф в Україну, окупація Василівського району Запорізької області, зокрема, і м. Кам`янка-Дніпровська, у зв`язку з чим позивач вимушений був залишити своє майно і виїхати на підконтрольну владі України територію. Окрім того, [PERSON] вказує, що є переселенцем, що підтверджує довідкою ВПО, яка надана суду як доказ. Також, позивач зазначає, що вимушений винаймати житло, що підтверджує Договором оренди, сплачувати комунальні послуги, купувати необхідні побутові та особисті речі, оскільки все залишилось на тимчасово окупованій території. Однак, позивач залишає поза увагою суду той факт, що відповідач та донька також були вимушені покинути своє помешкання, стаючи заручниками вторгнення рф в Україну, окупації територій, так само стаючи ВПО та покидаючи свій дім, майно тощо, що підтверджується довідкою № 3244-7001568005 від 14.10.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - [PERSON] та довідкою № 3244- 7001568049 від 14.10.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - [PERSON] . Також, вона вимушена орендувати житло за адресою: [ADDRESS] , для себе та своєї дитини, що підтверджується Договором оренди від 22.09.2022 за власний кошт, сплачуючи орендну плату та комунальні послуги. Надалі, позивачем зазначається той факт, що він створив нову сім`ю, одружився із [PERSON] та вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти перебувають на його утриманні та потребують належних умов життя, дружина [PERSON] , перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, також перебуває на його утриманні. Оскільки у довідках ВПО місцем проживання позивача вказано адресу: [ADDRESS] , а дружини із дітьми - [ADDRESS] , позивач пояснив різні місця фактичного проживання ВПО його сім`ї, як необхідність перебування дружини з дітьми у більш безпечному місці у зв`язку з обстрілами м. Запоріжжя. Більше того, позивач акцентує увагу суду на його додаткові матеріальні витрати у зв`язку із знаходженням його родини у «більш безпечному місці». Однак, ніяких доказів додаткових матеріальних витрат у зв`язку із перебуванням родини у м. Кременчук Полтавської області позивачем не надано. В договорі оренди житла, яке винаймає позивач, орендарем є лише [PERSON] , члени його родини ніяким чином не відображені вказаним договором. Окрім того, позивачем не надано доказів його інших аліментних зобов`язань. Взагалі, не відомо чи утримує він своїх дітей від іншого шлюбу, з огляду на його позицію щодо їх спільної доньки, у зв`язку із повним самоусуненням від виховання дитини, відсутності у житті доньки, та того факту, що дитина позивача - [PERSON] , [INFO] , народжена від [PERSON] раніше їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним, перебуваючи у рівних умовах із позивачем, будучи ВПО особами, вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів у порядку, передбаченому СК України. Позивач є здоровим, працездатним чоловіком, працевлаштованим у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, отримує стабільну заробітну плату, відповідно може надавати гарантований законом мінімальний розмір аліментів, встановлений судовим наказом Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27.09.2021 у справі № 318/1892/21. Розмір аліментів, встановлений вказаним вище судовим наказом суду, а саме - 1/4 частка заробітку (доходу) позивача, відповідає вимогам сімейного законодавства, а зменшення розміру аліментів на 1/6 частку у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні додатково дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення майнового становища, не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення спільної доньки сторін [PERSON] та суперечитиме їх інтересам. На момент винесення судового наказу Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області від 27.09.2021, згідно якого з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , позивач вже мав одну доньку [PERSON] , [INFO] , народжену від іншої жінки, але дії щодо оскарження вказаного судового наказу позивачем не вчинялись, питання про зменшення розміру аліментів не ставилось. Укладення нового шлюбу і народження нової дитини не є «обставинами, які позивач не міг передбачити чи усунути», адже ці події прямо залежали від волі та є наслідком його свідомих дій. Відтак, дитина не повинна зазнавати утисків і обмежень через те, що у її батька чи матері з`явилась інша родина і нова дитина, адже потреби першої дитини нікуди не зникли, а навпаки зростають разом із нею, і батьки, перш за все, повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини, як найбільш незахищеного учасника сімейних правовідносин. Щодо доводів позивача з приводу утримання дітей від іншого шлюбу слід звернути увагу суду на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, якою вказано, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Також ВС зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таким чином, народження дітей від іншої жінки, без доказів сплати аліментів на їх утримання, не може свідчити про погіршення матеріального стану платника аліментів, відповідно твердження позивача з цього приводу, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неприйнятними і недоведеними. Важливо також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 755/14148/18, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20). Додатково до вищезазначених усталених висновків, у 2023 році суди у рішеннях у справах про зменшення розміру аліментів також звертають увагу на те, що сам по собі факт набуття платником аліментів статусу внутрішньо переміщеної особи (ВПО) не свідчить про погіршення майнового стану платника. Окремо слід зауважити, що [PERSON] повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків відносно спільної доньки [PERSON] , не піклується про її духовний, фізичний та моральний розвиток, не проявляє заінтересованість в подальшій долі доньки, не цікавляться її успіхами, станом здоров`я, розвитком та навчанням, не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується із дитиною, не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загально прийнятних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти, не бере участі в утриманні і забезпеченні усім необхідним. У свою чергу, відповідач, як мати, не дивлячись на усі труднощі, викликані переїздом та новим місцем проживання, фінансовими труднощами, розуміючи той факт, що дитина росте і розвивається, бажаючи їй найкращого, в міру своїх можливостей, надає дитині розвиток шляхом відвідин Центру родинного розвитку «Сімейний квартальчик», де дітки у віці 1,6-3 роки отримують освітні та розвиваючі послуги відповідно віку. Відповідач вважає, що відсутні законні підстави для зменшення розміру аліментів, тому заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану. 05.06.2023 року на адресу суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивачем отримано відзив на позовну заяву, де підставою незадоволення вимог позивача зазначається про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання колишньої дружини у зв`язку з тим, що вважає, що матеріальне становище позивача не погіршилось. З означеною обставиною не погоджуються з наступних підстав. Так, з аналізу положень ч. 1 ст. 192 СК України вбачається можливість зменшення розміру аліментів у разі: зміни матеріального стану, зміни сімейного стану, погіршення здоров`я. Аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану позивача не відповідає дійсності. Підставою для звернення до суду з позовом про зменшення розміру призначених аліментів стало відсутність у позивача фінансової можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначив суд, оскільки у позивача з`явилася нова сім`я - дружини та ще двоє малолітніх дітей, які перебувають повністю на його утриманні. Отже у позивача відбулися зміни у сімейному стані. Крім того, сам факт утворення нової сім`ї та перебування на повному утриманні позивача дружини та двох малолітніх дітей вже засвідчує зміни у матеріальному стані позивача та відповідно відсутність фінансової можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначив суд, тобто у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від усіх видів його доходів, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 19.08.2021 року. Як наголошувалось в позовній заяві, так і зауважують наразі, позивач не відмовляється від утримання колишньої дружини до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, проте останній ще має обов`язок утримувати свою нову сім`ю. Заявлений позивачем зменшений розмір аліментів у вигляді 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), буде справедливим та розумним в контексті рівності прав колишньої дружини [PERSON] та теперішньої дружини [PERSON] . Посилання відповідача щодо відсутності доказів того, що позивач утримує свою нову сім`ю спростовуються матеріалами, доданими до позовної заяви, оскільки лише позивач працевлаштований, а [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. Крім того, додатково надають письмові пояснення теперішньої дружини позивача [PERSON] , згідно яких вона та їх малолітні діти [PERSON] і [PERSON] повністю перебувають на утриманні [PERSON] . Стосовно доводів відповідача щодо самоусунення позивача від виховання дитини, вважають за необхідне звернути увагу, що в даній справі предметом спору є аліменти на утримання дружини, а не дитини. Проте, звертають увагу на поведінку відповідача, яка перешкоджає батьку приймати участь у вихованні дитини. Відповідач, змінивши місце мешкання, навіть не повідомила нову адресу проживання дитини. Відомості про нову адресу дитини [PERSON] стало відомо із відзиву на позов. На підтвердження створення відповідачем перешкод брати участь у житті дитини також надають письмові пояснення рідних бабусі та дідуся зі сторони батька. Аргументи відповідача на те, що на момент винесення судового рішення, згідно якого із [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання, позивач вже мав одну доньку [PERSON] , [INFO] , народжену від іншої жінки, але дії щодо оскарження вказаного судового наказу позивачем не вчинялись, питання про зменшення розміру аліментів не ставилось, є безпідставними, оскільки закон не обмежує звернення до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів будь яким терміном. Водночас, зауважують, що відзив відповідача стосується лише майнового стану позивача, тим самим повністю ігноруючи іншу підставу для зменшення розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) як зміна сімейного стану, яка відповідно тягне за собою зміну фінансового положення позивача. Щодо посилання відповідача на практику Верховного Суду, зазначає, що ні одна із наведених позицій не стосується ідентичних обставин, які є предметом розгляду в даній конкретній справі. Одночасно звертають увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду СУ № 154/3029/14-ц від 22.03.2023, згідно якого Велика Палата Верховного Суду наголосила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Посилаючись на викладене, просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.11.2021 року (СУ № 318/1891/21) з 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подачі даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. 13.06.2023 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. У даному разі предметом позову є зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а не визначення місця проживання дитини чи усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, тому твердження щодо перешкод у спілкуванні з дитиною не стосуються предмету позовної заяви [PERSON] та не підлягають врахуванню та взагалі розгляду судом. Твердження з приводу необізнаності батька щодо місця перебування дитини та про те, що останньому стало відомо нову адресу мешкання доньки [PERSON] лише із відзиву на позов є такими, що не відповідають дійсності, оскільки безпосередньо позивачем [PERSON] на її нову адресу, де вона та донька зареєстровані як ВПО, а саме: с. Святопетрівке, що у Київській області, було надіслано у січні 2023 року документи, а саме нотаріально завірену заяву щодо права на тимчасовий виїзд за кордон дитини. Оскільки [PERSON] почав вдаватися до дій, які носять провокаційний характер, а інформація надана суду не відповідає дійсності, вважає за необхідне надати суду фото роздруківки телефонного листування у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Вайбер» між [PERSON] та нею, а також [PERSON] та її братом, яке відображає рівень його спілкування із застосуванням постійних погроз і приниження. Окрім того, позивач [PERSON] погодився із судовим наказом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2021 року народження, маючи також доньку [PERSON] , 2020 року народження, народжену від іншої жінки, а також маючи відповідальність вже перед двома дітьми, вступає у шлюб, планує та народжує іншу дитину, тобто розуміє і свідомо передбачає наслідки своїх дій. Втім, як зазначалось відзивом дитина не повинна зазнавати утисків і обмежень через те, що у її батька чи матері з`явилась інша родина і нова дитина, адже потреби першої дитини нікуди не зникли, а навпаки зростають разом із нею, і батьки, перш за все, повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини, як найбільш незахищеного учасника сімейних правовідносин. Факт утворення нової сім`ї та перебування на утриманні [PERSON] дружини та малолітніх дітей ніяким чином не засвідчує, як вважає позивач і робить на цьому акцент, зміни саме у матеріальному стані та не є доказом відсутності фінансової спроможності сплачувати аліменти у встановленому судом мінімальному розмірі. Зменшення розміру аліментів, установлених судовим наказом, що відповідає вимогам сімейного законодавства, у зв`язку з тим, що позивач має ще на утриманні додатково дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від іншого шлюбу та суперечитиме її інтересам. Посилаючись на зазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у повному обсязі. Ухвалою суду від 18.05.2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила справу розглядати за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити з таких підстав. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік, наразі повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до статті 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку ( доходу ) другого з подружжя і ( або ) у твердій грошовій сумі. Положеннями статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 ). Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області від 22.11.2021 року стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України № [NUMBER] від 29.03.2021 року виданий Заводським РВ у м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області, РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), аліменти на утримання у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від усіх видів доходів відповідача, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку, а саме до [INFO] , починаючи з моменту подачі позову, а саме з 19.08.2021 року (а.с. 11-14). Судовим наказом виданим Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької областівід 27.09.2021 Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] виданий органом № 2311 від 29.03.2021 року, зареєстрованої: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку доходу платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до суду, а саме з 19.08.2021 року і до досягнення повноліття. 28.04.2023 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Позивач, окрім дитини від шлюбу з відповідачкою, має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Відомості щодо відкритих виконавчих проваджень в матеріалах справи відсутні. Відповідно до довідки про доходи № 174 від 09.05.2023 року [PERSON] працює в Головному управлінні державної служби надзвичайних ситуацій України в Запорізькій області, займає посаду пожежний - рятувальник. Крім того, відповідно до зазначеної довідки, загальна сума аліментів сплачених на користь [PERSON] за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 року становить 32 899,49 грн., відомості про доходи позивача відсутні. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що в нього відбулися зміни матеріального та сімейного стану, що істотно впливає на можливість позивачем сплачувати призначений судом розмір аліментів на утримання колишньої дружини. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини до досягнення дитиною трирічного віку, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків , за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Та обставина, що у позивача нова сім`я та наявність двох неповнолітніх дітей, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження". Народження дітей в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного суду від 03.06.2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20. Щодо посилання позивача на те, що дружина [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні позивача, судом встановлено, що відповідно до довідки ВПО із системи „Дія", фактичне місце проживання/перебування позивача - [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування дружини позивача та його малолітніх дітей - [ADDRESS] . Таким чином, позивач та його дружина з дітьми мають різні адреси фактичного місця проживання/перебування, будь-яких доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги та щомісячного розміру понесених витрат на утримання дітей позивачем суду не надано. Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дружини відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач не має можливості належно виконувати рішення суду про стягнення аліментів у відповідному розмірі на утримання колишньої дружини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дружині - матері спільної дитини та суперечитиме її інтересам. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Суд не бере до уваги доводи позивача, в особі представника, про те, що відповідач перешкоджає батьку приймати участь у вихованні дитини, змінивши місце мешкання, навіть не повідомила нову адресу проживання дитини, відомості про нову адресу дитини [PERSON] стало відомо із відзиву на позов, оскільки це не є предметом даного позову. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому його позовні вимоги не підлягають до задоволення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача , суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Outcome: dismissed