Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

23 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позовна заява мотивована тим, що у період часу з 2015 року по 2017 рік позивачка перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. У сторін по справі народилася спільна дитина (син) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.07.2021 року. Син з народження постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом про реєстрацію місця проживання позивачки та довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] [PERSON] зазначає, що відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, щодо утримання спільного сина. Позивачка самостійно несе всі витрати на їжу, одяг, засоби гігієни, оплату гуртків та репетиторів, лікування, організацію дозвілля, надання кишенькових грошей, розвиваючих ігор, сплати комунальних послуги та інших витрат. [PERSON] акцентує увагу суду, що несе на утримання дитини на місяць такі витрати: харчування та засоби гігієни 5000,00 грн.; сплата комунальних послуг близько 1000,00 грн; купівля необхідного одягу для сина 1500,00 грн.; оплата гуртків та репетиторів 950,00 грн.; лікування сина в середньому 500 грн; організація дозвілля 1000,00 грн; кишенькові гроші 1050,00 грн. Загалом щомісячно позивачка витрачає більше 11000,00 грн, без врахування незапланованих витрат. Позивачка повідомляє, шо відповідач активно веде господарську діяльність, надаючи послуги комп`ютерного програмування та інші споріднені послуги, отримуючи прибуток. Відповідач не має інших осіб на утриманні, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. Враховуючи викладене вище, просить суд стягнути з на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій валюті, в розмірі 6000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі. Позивач або її представник в судове засідання не прибули, повідомлялися своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду. 01 серпня 2023 року представник позивача адвокат Кутовий Г.І. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача або її представника. Відповідач або його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином. 31 липня 2023 року представник відповідача адвокат Заруцький Р.М. через канцелярію суду подав письмові пояснення щодо доходів та майна відповідача, в яких просив суд відмовити в позові частково, задовольнивши позовні вимоги лише в розмірі 2000,00 грн. Також подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі відповідача або його представника. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу справа розглядається за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, врахувавши надані сторонами докази та пояснення по суті спору, на підставі закону та загальних засад цивільного судочинства, суд дійшов наступних висновків. У період часу з 2015 року по 2017 рік позивачка перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. У сторін по справі народилася спільна дитина (син) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.07.2021 року. Син з народження постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом про реєстрацію місця проживання позивачки та довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою\~статті 12 цього Закону\~передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України\~встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень\~статті 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено наведеними вище положеннями законодавства розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином положеннями законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням обставин, встановлених\~статтею 182 СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого\~СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд доходить висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частин 3, 4 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Відповідач [PERSON] є працездатним, отримує дохід, має транспортний засіб, його стан здоров`я та вік дозволяють працювати та утримувати дитину належним чином. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатним, має інвалідність чи є пенсіонером, має на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, що могло б свідчитити про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Разом з тим, відповідачем надано суду пояснення щодо власних доходів та майна, відповідно до яких [PERSON] зазначено, що ним було сплачено на утримання дитини у добровільному порядку: 1400,00 грн. 22.03.2022 року; 10000,00 грн. 01.04.2022 року; 1500,00 грн. 11.06.2022 року; 5000,00 грн. 08.2022 року; 5000,00 грн. 26.11.2022 року. З наданого вбачається, що відповідачем було сплачено на утримання дитини 22900,00 грн. п`ятьма окремими платежами, що в середньому дорівнює 4580,00 грн. за один окремий платіж, тобто відповідач має реальну змогу виплачувати грошові кошти на утримання неповнолітнього сина. Позивачка заявляє вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. ((1400+10000+1500+5000+5000)/5=4580; 4580+((6000-4580)/2)=5290. Аргумент відповідача, викладені в письмових поясненнях щодо готовності платити на утримання дитини 2000,00 грн. суд вважає недоречним, та такими, що не відповідають принципу справедливості, враховуючи положення положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», відповідно до якого \~прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Син відповідача 2016 року народження. Враховуючи наведене, суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову, тобто з 23 лютого 2023 року та до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з зазначеними вище положення ЦПК України судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. На підставі викладеного та

Outcome: partial