Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 10.03.2023 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації засобами телефонного зв`язку надійшла інформація від Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про виявлення місцевою мешканкою малолітню дитини без верхнього одягу та взуття у під`їзді будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Посадовими особами Служби спільно з працівниками Голосіївського УП ГУНП м. Києві встановлено адресу проживання малолітньої дитини, а саме: [ADDRESS] та здійснено візит до вказаної квартири. На момент візиту у квартирі перебував [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що нібито являється біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а матір дитини [PERSON] знаходиться на роботі, проте місце роботи останньої та контактний номер її телефону йому невідомі. Також, [PERSON] додав, що задрімав, у зв`язку з чим недогледів, як дитина покинула межі квартири. Пояснити, яким чином хлопча з 18 поверху будинку опинився на першому не зміг. Крім того, на момент обстеження умов проживання дитини, квартира перебуває в антисанітарному стані, занедбана, потребує ремонту, наявний безлад, розкидані речі та різний мотлох, відсутні розетки та вимикачі світла, (оголені дроти), наявна пліснява, немитий посуд, затхлий неприємний запах, таргани, також, відсутня свіжоприготовлена їжа та продукти харчування, що є безпосередньо загрозою для життя та здоров`я дитини, про що складено акт обстеження умов проживання дитини та акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Зі свідчення сусідів, родина малолітнього [PERSON] , [INFO] , характеризується як така, яка схильна до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин. Малолітній [PERSON] , [INFO] відібраний від матері на підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини та влаштований до комунально некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» для проведення медичного до обстеження. Орган опіки та піклування - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація видала розпорядження від 13.03.2023 № 90 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я». Винна поведінка матері та її бездіяльність щодо забезпечення малолітньої дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою та сприятливими умовами проживання - свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітнього сина. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як невиконання матір`ю [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] до його повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати малолітній [PERSON] , [INFO] . Накласти заборону на відчуження всього майна, яке на праві приватної власності належить [PERSON] та право користування яким має [PERSON] . Представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - орган опіки та піклування (Служба у справах дітей та сім`ї) у судове засідання надав заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та розглянути справу у відсутності представника органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 13.06.2023 року суду пояснила, що дійсно 10.03.2023 року знаходилася на роботі, а малолітній син [PERSON] , [INFO] залишився зі співмешканцем [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , як дитина опинилася на першому поверсі багатоповерхового будинку вона не знає, оскільки квартира де вона мешкає з сином знаходиться на 18 поверсі. На даний час відповідач повернулася проживати до будинку матері в [ADDRESS] , але у вказаному будинку тільки дві кімнати в яких проживають батьки та останні не бажають щоб заявниця з дитиною проживали в будинку. Таким чином на даний час у неї немає змоги забрати дитину до себе. Щодо київської квартири повідомила, що там дійсно антисанітарні умови, оскільки квартира потребує ремонту. В квартирі проживає батько співмешканця та два брати, які вживають наркотичні засоби. Також повідомила, що має ВІЛ захворювання, але курс лікування не проходить. Щодо забезпечення дитини харчуванням повідомила, що у неї зламаний холодильник, у зв`язку з чим вона готує їжу тільки на один день. Підтвердила, що сім`я стоїть на обліку у служби дітей з 2019 року. Останній рік до сімейного лікаря дитину не водила. На даний час дитину не бажає забирати з будинку дитини поки не найде роботу та житло та не влаштує своє життя. Також не бажає на даний час спілкуватися та бачитися з дитиною, щоб не травмувати її та себе. В наступні судові засідання відповідач не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник органу опіки та піклування Тульчинської міської ради Грох Т.А. у судовому засіданні вказала, що підтримує позовні вимоги позивача у повному обсязі, додатково пояснила, що 20.03.2023 малолітнього [PERSON] , [INFO] поставлено на первинний облік Служби у справах дітей Тульчинської міської ради (наказ Служби у справах дітей Тульчинської міської ради від 20.03.2023 № 01-06-21 «Про взяття на первинний облік [PERSON] , [INFO] »). Малолітній [PERSON] , [INFO] виписаний з комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» та 22.03.2023 тимчасово влаштований до комунального некомерційного підприємства «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» на підставі клопотань Служби до Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації та комунального некомерційного підприємства «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР», до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування малолітньої дитини згідно законодавства України. Мати дитини, [PERSON] , за весь час перебування сина у будинку дитини всього декілька разів відвідувала дитину через вікно, оскільки не бажає пройти медичний огляд для підтвердження безпечного спілкування з дитиною. За час відібрання дитини продуктами харчування дитину не забезпечувала, матеріально не допомагала. В будинку матері в [ADDRESS] відсутні умови для проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . В наступне судове засідання надала заяву в якій просить задовольнити у судовому порядку позовну заяву та розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підтав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінні юстиції у місті Києві від 14.11.2019, Малолітній [PERSON] народився [INFO] .(а.с.5) Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадяни про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СКУ № 00038884422 від 16.03.2023, [PERSON] являється одинокою матір`ю по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина не має реєстрації місця проживання. (а.с.6) Згідно акту обстеження житловою-побутових умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] від 10.03.2023 встановлено, що квартира перебуває в антисанітарному стані, занедбана, потребує ремонту, наявний безлад, розкидані речі та різний мотлох, відсутні розетки та вимикачі світла (оголені проводи), наявна пліснява, немитий посуд, затхлий неприємний запах, таргани, також, відсутня свіжоприготовлена їжа та продукти харчування, що є безпосередньо загрозою для життя та здоров`я дитини. (що також підтверджено фотознімками) Зі свідчення сусідів, родина малолітнього [PERSON] , [INFO] , характеризується як така, яка схильна до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин. (а.с.6,110-118, 144-156) Відповідно розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за № 90 від 13.03.2023, малолітній [PERSON] , [INFO] відібраний від матері на підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини та влаштований до комунально некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» для проведення медичного до обстеження. (а.с.8) Згідно листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медоки- санітарної допомоги № 1» Голосіївського району міста Києва (вхідний Служби від 15.03.2023 № 100/09/865), дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Z 20.6 (контакт з хворим або можливість зараження вірусом імунодефіциту людини), пов`язаною особою є мати [PERSON] .. На огляди з`являються не регулярно і не своєчасно. Рекомендацій лікаря не дотримуються. Дитина знаходиться в неналежних санітарно-гігієнічних та побутових умовах. Дитина не вакцинована. На телефонні дзвінки мати не відповідає. 19.05.2019 дитина востаннє була на огляді у лікаря, з яким укладена декларація з приводу профілактичного огляду. З 19.05.2021 мати з дитиною до лікаря [PERSON] не зверталась. При відвідуванні дитини вдома двері лікарю не відкривали. (а.с.88) Згідно листа комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 5» від 17.03.2023, малолітній [PERSON] , [INFO] перебував на обліку в КНП «КМКЛ № 5» з 05.11.2019 по 30.09.2021 з приводу хронічного захворювання. Знятий з обліку у зв`язку з відсутністю хронічного захворювання. Матір [PERSON] перебуває на обліку з 05.11.2019 по теперішній час у зв`язку з хронічним захворюванням та потребує постійного по життєвого прийому препаратів. З березня 2022 року не відвідує лікувальний заклад, не отримує лікування, не виконує рекомендації лікаря. [PERSON] пройшов лабораторне обстеження з приводу хронічного захворювання в КНП «КМКЛ № 5», в подальшому не звернувся для взяття під медичний нагляд. (а.с.104 зворотна сторона, 135) Відповідно до листа Служби у справах дітей Тульчинської міської ради від 05.04.2023 № 100/09/1108), 20.03.2023 малолітнього [PERSON] , [INFO] поставлено на первинний облік Служби у справах дітей Тульчинської міської ради (наказ Служби у справах дітей Тульчинської міської ради від 20.03.2023 № 01-06-21 «Про взяття на первинний облік [PERSON] , [INFO] »). Малолітній [PERSON] , [INFO] виписаний з комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» та 22.03.2023 тимчасово влаштований до комунального некомерційного підприємства «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» на підставі клопотань Служби до Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації та комунального некомерційного підприємства «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР», до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування малолітньої дитини згідно законодавства України. Згідно акту обстеження житловою-побутових умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні умови для проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 15.05.2023 встановлено, що остання проживає разом з батьками пенсіонерами, умови проживання не задовільні. В будинку брудно, спальне місце для проживання дитини відсутнє, малий запас продуктів харчування. Окрім доходів пенсіонерів інші доходи в сім`ї відсутні. (а.с.58) Згідно Висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] від 11.04.2023 за № 100-3894, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норам матеріального права із дотриманням норам процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обстави, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до части першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедура, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, віно: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, віно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норам права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норам моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини(стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обстави справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді спав Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободо та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "хан проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відноси має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Суд дійшов переконання, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини, так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Ці докази суд належним чином оцінив у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, вважаючи його достатнім та обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Крім цього, суд відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволенню, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей (частина друга статті 166 СК України), таким чином підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, щомісячно, починаючи дня звернення з позовом до суду з 22.03.2023 на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати малолітній [PERSON] , [INFO] , виходячи з наступного. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відтак, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом враховано інтереси дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є здоровою та працездатною, інших утриманців не має, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, щомісячно, починаючи дня звернення з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 22.03.2023, тому, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Щодо позовних вимог, про накладення заборони на відчуження всього майна, яке на праві приватної власності належить [PERSON] та право користування яким має [PERSON] , суд зауважує, що позивачем до суду не надано обґрунтованих та переконливих доказів, що [PERSON] належить на праві приватної власності будь-яке майно, крім того матеріали позову також не містять доказів належності відповідачці на праві власності будь-якого майна, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, судовий збір не справляється за подання: заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Оскільки позивач звертався з позовом в інтересах малолітньої дитини, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи наведене, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial