Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Загвойської О.В. звернувся в суд із заявою, відповідно до якої просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період часу з 2012 року і до часу відкриття спадщини [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживала окремо від заявника до 2012 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У 2012 році матір заявника після лікування інсульту зі свого місця проживання та реєстрації переїхала до заявника по його місцю реєстрації, де і проживала спільно з ним до дня смерті. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , де зокрема зазначено, що місце її смерті с.Рибинське Волноваський район Донецької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усе її майно, що знаходиться на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. За життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого вона заповіла усе своє майно своєму сину [PERSON] . Інших спадкоємців крім заявника немає. Після проходження військової служби у 2021 році, заявник звернувся до державного нотаріуса у м.Волноваха Донецької області із заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів спільного проживання із спадкодавцем. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Заява поступила до суду 15.02.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.02.2023 року, відмовлено у відкритті провадження у справі. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.05.2023 року, скасовано ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 16.02.2023 року. Матеріали справи направлено до Личаківського районного суду м.Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Заява поступила до суду 31.05.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року, прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали з підстав наведених вище та просили таку задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої\~особи Близнюківської\~селищної ради\~Лозівського району\~Харківської області в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~судового розгляду\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив. Разом з тим, на адресу суду 17.07.2023 року скерував заяву згідно якої просить справу розглядати у відсутності представника заінтересованої особи, при вирішення заяви покладаються на розсуд суду. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи, який не з`явився в судове засідання. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.06.1971 року, вбачається, що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який зареєстровано 29.06.1971 р.н. (а.с.90). [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.05.1971 року (а.с.90). Згідно копії свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 22.04.1971 року, вбачається, що [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , який народився [INFO] у [PERSON] (а.с.91). З копії заповіту складеного у селі Самійлівка Близнюківського району Харківської області від 18.11.1998 року вбачається, що [PERSON] , яка проживає у с.Новоолександрівка Близнюківського району Харківської області на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, про те, що все її майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі все те що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право заповідає своєму синові [PERSON] (а.с.102). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 26.01.2018 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 77 (а.с.89). З письмових пояснень [PERSON] від 10.02.2023 року вбачається, що остання є дружиною заявника. До 24 лютого 2022 року вони проживали за адресою: [ADDRESS] . У 2012 році мати заявника [PERSON] переїхала з [ADDRESS] , проживати у с.Рибинське, так як перенесла інсульт та потребувала допомоги, та з 2012 року і до дня смерті [PERSON] проживала з ними за адресою: [ADDRESS] (а.с.94). З письмових пояснень [PERSON] від 10.02.2023 року вбачається, що заявник [PERSON] є батьком її хлопця. В період з 2017 року до 2018 року вона двічі приїжджала в гості до сина заявника в будинок за адресою: [ADDRESS] , де на той момент також проживала його бабуся [PERSON] . Зі слів їй відомо, що бабуся занедужала та потребувала допомоги. Підтверджує, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.95). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином заявника та онуком померлої [PERSON] . Остання у 2012 році переїхала з [ADDRESS] до їхнього будинку за адресою: [ADDRESS] , та проживала у ньому до смерті з його батьками, оскільки через хворобу потребувала постійного догляду. Як вбачається з довідки переселенця № 1309-7585242602, [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою, та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.105). Згідно зі ст.ст.293, 315 ЦПК України, в судовому порядку розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно роз`яснень, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.23 цієї ж постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п.3.22 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Таким чином у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п.3.22 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено поняття постійного місця проживання та тимчасового місця проживання. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Частиною 9 ст.6 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином місце постійного проживання може відрізнятися від реєстрації місця проживання особи. Та обставина, що заявник проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, в судовому засіданні було підтверджено належними та допустимими доказами. Встановлення факту постійного проживання на момент смерті із спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки факт постійного проживання на момент смерті із спадкодавцем, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливе. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved