Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У травні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням суду з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини. З 09 червня 2021 року відповідач аліменти не сплачував. За її зверненням було відкрито виконавче провадження та боржнику нараховано заборгованість по виплатам, яку відповідач не оскаржував. На підставі ст.196 СК України вона має право на стягнення з боржника пеню по виплатам аліментам за весь час прострочення сплати в розмірі 1% від заборгованості за кожен день прострочення, зважаючи на вину відповідача. За період з 09 червня 2021 року пеня за прострочення сплати аліментів становить 352 122,90 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 352 122,90 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечень щодо такого розгляду сторони у встановлений строк не подали. 19 червня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позивачки, [PERSON] вказав, що ст.196 СК України встановлюється обов`язок сплати аліментів за рішенням суду і як наслідок порушення - право отримувача аліментів на стягнення пені. Тобто це санкція за ухилення від сплати аліментів, за наявності вини. Так, постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року був визначений розмір аліментів, які він зобов`язаний сплачувати. Відкрите виконавче провадження за заявою стягувача було лише у квітні 2023 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження ним отримано у кінці квітня 2023 року та відразу сплачено витрати виконавчого провадження. Після отримання розрахунку заборгованості, уточнення ним такого розміру, був визначений остаточний розмір такого боргу та ним вже 10 травня 2023 року повністю погашений борг. Тому його вина відсутня. Крім того, позивачка нарахувала пеню, яка перевищує саму нараховану заборгованість в розмірі 97 381,66 грн. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову. Суду пояснив, що він почав відразу сплачувати аліменти як отримав розрахунок, з яким погоджувався. Оскільки між ним та позивачкою після припинення спільного проживання склались напружені відносини, тому сплачувати він хотів лише офіційно для уникнення будь-яких непорозумінь. На даний час будь-якої заборгованості немає. Просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Заслухавши пояснення осіб, які Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. За заявою [PERSON] було видано виконавчий лист 17 березня 2023 року, який предявлено до примусового виконання до Печерського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у квітні 2023 року. Постановою державного виконавця Печерського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження (ВП [NUMBER]). Відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.182, 195 СК України та Закону України «Про державний бюджет України» 27 квітня 2023 року державним виконавцем проведено розрахунок та визначено заборгованості по сплаті аліментів за період з 09 червня 2021 року по квітень 2023 року в розмірі 97381,66 грн. Згідно наданої суду квитанції від 10 травня 2023 року [PERSON] сплатив заборгованість в розмірі 97 382 грн. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України). Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Відповідно до положень статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказі того, що відповідач по справі [PERSON] виконував покладений на нього обов`язок зі сплати аліментів, а також вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, що могло б бути правовою підставою для відмови у стягненні неустойки (пені), починаючи з 16 лютого 2023 року (розгляд справи в суді апеляційної інстанції), враховуючи принципу обов`язковості судових рішень та добровільності їх виконання. Посилання відповідача на складні та напружені відносини з позивачем (отримувачем аліментів) не може бути підставою для виключення його вини. Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що боржником вживались хоч якісь заходи для добровільного виконання судового рішення. А не просто очікування відкриття виконавчого провадження. На підставі наданих сторонами доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині права позивача на стягнення пені та не доведення відповідачем своїх заперечень в частині відсутності його вини у несплаті аліментів за судовим рішенням, починаючи з 16 лютого 2023 року. Оскільки обов`язок зі сплати аліментів виникає з дня набранням рішенням законної сили, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про порушення відповідачем свого обов`язку з вересня 2021 року по 16 лютого 2023 року, оскільки на цей період було відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ВП [NUMBER] від 27 квітня 2023 року, складеного державним виконавцем Печерського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), вбачається, що [PERSON] станом на 27 квітня 2023 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 97 381,66 грн. Відповідач у справі, заперечуючи проти вказаних позовних вимог не надав суду іншого розрахунку заборгованості по аліментах, хоч відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» мав право на отримання від виконавця вказаних відомостей, по суті він з таким розрахунком погоджувався, оскільки саме такий борг був погашений 10 травня 2023 року. З врахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд вважає за можливе здійснити розрахунок пені, виходячи із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі [PERSON] , заперечуючи проти позовних вимог позивачки у справі, належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог та викладених нею обставин суду не подав, в частині сплати аліментів після набрання рішенням суду законної сили. Розрахунок пені по аліментах за період з 16 лютого 2023 року по 09 травня 2023 року належить здійснювати таким чином: у лютому 2023 році розмір аліментів становив 4269,40 грн. х 70 днів (кількість днів прострочення) х 1%, що становить 2988,30 грн. пені; у березні 2023 році розмір аліментів становив 4269,40 грн. х 39 днів (кількість днів прострочення) х 1%, що становить 1664,91 грн. пені; у квітні 2023 року розмір аліментів становив 4269,40 грн. х 9 днів (кількість прострочення) х 1%, що становить 384,21 грн. Загальний розмір пені по аліментам, які відповідач зобов`язаний був сплачувати по рішенню суду щомісячно становить 5037,42 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки за період з 09 червня 2021 року по 16 лютого 2023 року було відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, та за яким відповідач мав обов`язок щомісячно сплачувати аліменти. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved