Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, просила позбавити [PERSON] , [INFO] (надалі - відповідач), батьківських прав по відношенню до його синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 27 квітня 2007 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06.03.2014, що набрало законної сили 09.09.2014. У цьому шлюбі у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відразу після розірвання шлюбу відповідач припинив піклуватися про синів, брати будь-яку участь у їх вихованні та утриманні, перейматися їх долею. Відповідач повністю зник з життя дітей, його теперішнє місце перебування ані позивачці, ані дітям невідоме. Станом на час звернення до суду діти зареєстровані і проживають з позивачкою, повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не виконує рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.04.2020 у справі № 335/1439/20 про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01.02.2023, станом на 31.01.2023 загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 168 201,46 (сто шістдесят вісім тисяч двісті одна гривня 46 копійок) гривень, що вказує на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Крім того, 16.09.2021 Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 335/7681/21, згідно з яким визначив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання синів, у сумі 76 179,62 (сімдесят шість тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 62 копійки) гривень. Вказану суму неустойки відповідач також не сплатив. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дітей протягом указаного часу, вирішує позивачка. Протягом всіх років навчання дітей батько не цікавився їх фізичним і духовним розвитком, не виявляв піклування про них, не брав участі у батьківських зборах, не приводив на заняття і не забирав дітей зі школи. Діти жодного разу не озвучували своїх почуттів чи спогадів про батька. У розмовах і бесідах про родину вони розповідають лише про свою маму, бабусю і дідуся. Окрім того, відповідач не дбає про стан здоров`я синів. З огляду на наведені обставини, позивач вважає, що поведінка відповідача в цілому свідчить про його ухилення від батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав по відношенню до обох дітей. Ухвалою від 01.03.2023 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Учасникам був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. В підготовчому судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримала, заявила клопотання про витребування від органу опіки та піклування висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач, будучи викликаним в підготовче судове засідання шляхом надсилання повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення з викликом на офіційному веб-сайті суду, не з`явився, про причини не повідомив, відзиву на позов та (або) заяв процесуального характеру на подав. Орган опіки та піклування в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити справу до розгляду. Ухвалою від 17.05.2023 від органу опіки та піклування був витребуваний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а підготовче провадження у справі було закрите. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Повідомили, що за час, що минув з моменту відкриття провадження у справі, у поведінці відповідача нічого не змінилось. Відповідач будучи викликаним в підготовче судове засідання шляхом надсилання повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення з викликом на офіційному веб-сайті суду, не з`явився, про причини не повідомив, відзиву на позов та (або) заяв процесуального характеру на подав. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак надав письмовий висновок, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до обох дітей. За згодою позивача та її представник судовий розгляд справи проведений в заочному порядку. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив такі обставини. З 27 квітня 2007 року позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06.03.2014, що набрало законної сили 09.09.2014. У цьому шлюбі у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 696 від 08.11.2007, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 790 від 15.11.2011, свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1594 від 21.11.2014, згідно якого мати дітей змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». 15 квітня 2020 року Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 335/1439/20, яким визначив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що складає 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 грудня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 07.08.2020. Однак, відповідач свій безумовний батьківський обов`язок з утримання синів свавільно не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01.02.2023, станом на 31.01.2023 загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 168 201,46 (сто шістдесят вісім тисяч двісті одна гривня 46 копійок) гривень.. 16 вересня 2021 року Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 335/7681/21, яким визначив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання синів, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у сумі 76 179,62 (сімдесят шість тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 62 копійки) гривень. Доказів погашення відповідачем як заборгованості зі сплати аліментів, так і пені за їх несвоєчасну сплату, матеріали справи не містять. В судовому засіданні було заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що після розірвання шлюбу між батьками відповідач повністю припинив спілкування із синами, незважаючи на те, що спочатку вони намагались не втрачати з ним зв`язок. З того часу відповідач жодним чином не бере участі у їхньому житті, не спілкується, не піклується. З огляду на це, [PERSON] заявив, що вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не порушить їх власних прав та законних інтересів, і що для цього є всі об`єктивні підстави. Судом також встановлено, діти зареєстровані і проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданим квартальним комітетом № 63 Вознесенівського району міста Запоріжжя 31.10.2022, повністю перебувають на її утриманні. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дітей протягом указаного часу, вирішує позивачка. Зокрема, відповідно до листа Запорізької гімназії «Контакт» Запорізької міської ради Запорізької області № 01-І8/147 від 06.02.2023 за період навчання [PERSON] і [PERSON] їх батько в гімназії не з`являвся, не звертався до класних керівників, вихователів, вчителів, адміністрації гімназії. Протягом років навчання дітей батько не цікавився їх фізичним і духовним розвитком, не виявляв піклування про них, не брав участі у батьківських зборах, не приводив на заняття і не забирав дітей зі школи. Діти жодного разу не озвучували своїх почуттів чи спогадів про батька. У розмовах і бесідах про родину вони розповідають лише про свою маму, бабусю і дідуся. Окрім того, згідно із листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» № 0198/01-08 від 10.02.2023, діти на прийом до лікаря приходять виключно у супроводі матері; при відвідуванні дітей вдома з ними також перебуває лише мати. Батько з приводу стану здоров`я дітей до лікаря та адміністрації підприємства не звертався. Відповідно до Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 26.05.2023, позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до обох дітей є доцільним з огляду на наведені вище обставини. Оцінюючи вимоги позивача щодо законності та обґрунтованості, суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. На підставі наведеного аналізу норм матеріального Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 23.12.2020 року у справі № 522/21914/17 висловився про те, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Встановлені у справі обставини вказують на те, що від утримання та виховання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідач вже давно самоусунувся і протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо них без будь-яких поважних причин. Характерний для нормальної міцної сім`ї психоемоційний зв`язок між дітьми та батьком зруйнований внаслідок поведінки останнього, на що вказує, що принаймні старший з дітей не заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав, виявив свідоме, аргументоване та стійке небажання зберігати правовий зв`язок з відповідачем як з батьком. Щодо будь-яких обставин, які були б об`єктивною перешкодою для відповідача у виконанні ним своїх батьківських обов`язків, матеріали справи не містять, що вказує на ознаки свідомого та тривалого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, що, у свою чергою, є однією з підстав позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1, 7, 18, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved