Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Карлаш І.А. звернувся до суду з позовом до\~Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва - Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис №5059 від 14.05.2021, про стягнення з [PERSON] на користь\~АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 19415,44 грн. Вважає, що виконавчий напис №5059 від 14.05.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Звертає увагу суду, що позивач не підписував в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з\~АТ «Банк Форвард» та сторона позивача констатує той факт, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Просить позов задовольнити, визнати виконавчий напис таким що не підлягає виконанню, стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь [PERSON] 16503,98 грн. безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів, стягнути на користь [PERSON] понесені судові витрати. Які складаються з судового збору за подання позову у розмірі 2147,20, судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2023 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні №65532366 на підставі виконавчого напису №5059, вчиненого 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., прол стягнення з боржника на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 19415,44 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 30.06.2023 року витребувано докази. 17.07.2023 року від відповідача АТ «Банк Форвард» надійшли письмові пояснення, відповідно яких зазначено, що між ПАТ «Банк Форвард» та позивачем було укладено кредитний договір шляхом підписання оферти та паспорту споживчого кредиту. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між тим нотаріусом за заявою АТ «Банк Форвард» було вчинено виконавчий напис. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністріь України від 29 червня 1999 року № 1172 перевірено подачу Відповідачем - АТ «Банк Форвард» на обґрунтування вимог повного пакету документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі - України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безпірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Вважають, що позивачем в позові не наводить належних доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса. Тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. 17.07.2023 року до суду надійшла витребувані докази від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача\~АТ «Банк Форвард» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.надіслав клопотання, у якому просить зменшити витрати на правову допомогу, оскільки зазначені витрати документально не підтверджено, та вважає, що предмет позову не є складним, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, слухати справу у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. в судове засідання не з`явилась, про причини невки суд не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилась, про причини невки суд не повідомила. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Судом встановлено фактичні обставини справи. Виконавчим написом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчиненим 14.05.2021, запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь\~АТ «Банк Форвард»\~заборгованості за кредитним договором №200245550 від 17.01.2020 року за період з 29.01.2021 по 28.02.2021, яка складає 18315,44 грн. (а.с. 11). 21.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №65532366 на підставі виконавчого напису №5059, виданого 14.05.2021 (а.с. 12). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України "Про нотаріат"\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України "Про нотаріат").Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц \~Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено\~главою 14 Закону України "Про нотаріат"\~та главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наявних у справі доказів вбачається, що оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь\~АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором, виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Частиною першою\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява № 48553/99), а також у\~рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії"\~(заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої\~статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень"\~суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~в частині, у тому числі: "п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4\~ст. 254 КАС України\~набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 14.05.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у\~постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17\~та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, необхідно зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог\~статті 88 Закону України "Про нотаріат". Відтак, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. За\~таких обставин, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напис таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 16503,98 грн., що були стягнуті за виконавчим провадженням № 65532366 на підставі вказаного виконавчого напису, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1-2\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3\~ст. 1212 ЦК України\~врегульовано, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Упостанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зроблено висновки про те, що судовий акт про визнання виконавчого написунотаріусатаким, щоне підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212\~ЦК України у\~такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Відповідно до листа Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 04.07.2023 року, зазначено, що на день надання відповіді у виконавчому провадженні № 65532366 стягнуто 16504,48 грн., з яких: 11822,26 грн. кошти, стягнути на користь Стягувача; 1182,22 грн. основна винагорода приватного виконавця; 3500,00 грн. витрати виконавчого провадження. Відповідно до\~ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження"\~розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього\~Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода\~приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Згідно ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавчий збір" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, астягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис, вчинений 14.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за №5059 про стягнення з боржника [PERSON] на користь\~АТ «Банк Форвард»\~заборгованості в розмірі 19415,44 грн., був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти, які були стягнуті та фактично перераховані відповідачу в межах виконавчого провадження № 65532366, у сумі 11822,26 грн. Щодо заходів вжитих заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 7\~ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача\~АТ «Банк Форвард» на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних в сумі 1922,62 грн. Також сторона позивача просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позов до суду був поданий представником позивачки [PERSON] адвокатом Карлаш І.А., на підтвердження повноважень якого надано копії: ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1183766 виданого 20.06.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я [PERSON] та Договір про надання правової допомоги від 20.06.2023 (а. с. 16-18). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задовлених позовних вимог. Відповідно частини 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3\~ст. 137 ЦПК України). До позову представник позивача надав копії: Договору про надання правової допомоги від 20.06.2023, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої сторони домовились, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання скласти та подати до суду позовну заяву клієнта до АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оплата послуги становить 4000,00 грн., оплата гонорару здійснюється шляхом 100% передплати одразу після підписання Договору в безготівковій формі на р/р (а.с. 18). Також надано Акт приймання-передачі правової допомоги від 20.06.2023 та платіжну інструкцію 0.0.3061097484.1 на суму 6738,00 грн. (а.с. 19-20). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8\~ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Згідно частини 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами частин 5, 6\~ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розподіляючи заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, відповідно пропорційно розміру задоволеної ціни позову, що становить 72 % від заявлених вимог (11822,26 грн. (стягнута сума) х 100 % : 16503,98 грн. (ціна позову)). Таким чином, враховуючи принцип пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, на користь позивачки з відповідача\~АТ «Банк Форвард»\~слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2880,00 грн. (4000,00 грн.: 100 % х 72 %). У іншій частині позов не підлягає до задоволення.

Outcome: partial