Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 22 лютого 2022 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 152. В обґрунтування позову зазначала, що 22 лютого 2022 року вона та [PERSON] уклали шлюб, після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка " [PERSON] ". Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося через втрату почуття любові, відсутність взаєморозуміння один до одного, різні погляди на сімейне життя. Фактично з березня 2022 року шлюбних відносин вони не підтримують, спільного господарство не ведуть, їхній шлюб існує лише формально, тому він підлягає припиненню. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, рішення щодо розірвання цього шлюбу є остаточним. У зв`язку із введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, вона була позбавлена можливості переоформити свої документи щодо зміни прізвища. Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище під час реєстрації шлюбу, має право й надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Андросович Г.С. у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за їхньої відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити його вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечує, оскільки з березня 2023 року він та позивач разом не проживають. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 152. Від цього шлюбу дітей вони не мають. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з березня 2023 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав повністю. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] згідно із ст. ст. 141, 142 ЦПК України із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого нею відповідно до квитанції № 32528798800007111169 від 15 червня 2023 року судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved