Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

31 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів наутримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Шлюбні відносини між [PERSON] та відповідачем фактично припинені з 2010 року, після чого дитина проживала з матір`ю. Після смерті [PERSON] та до теперішнього часу, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач повністю займається вихованням дитини та має намір оформити опіку над онукою. При цьому, відповідач з моменту припинення шлюбних відносин жодного разу не спілкувався зі своєю донькою та злісно ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене позивача просить: позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась. В прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Між відповідачем [PERSON] та донькою позивача - [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 13 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1000, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 січня 2010 року народження Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. Шлюбні відносини між батьками [PERSON] , [INFO] , припинені з 2010 року, після чого дитина проживала разом з матір`ю, та перебувала на її утриманні. При цьому, а батько дитини мешкав окремо та не приймав участі у вихованні дитини, що підтверджується письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] від 23.03.2023 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.12.2022 року, [INFO] у місті Краматорську у віці [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що14.12.2022 року Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 1076. Відповідно до Довідки № 802 про зареєстрованих осіб від 24.01.2023року, позивач [PERSON] та її онука [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , дитина мешкає разом зі своєю бабусею, яка є позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою № 802 про зареєстрованих осіб, виданої 24.01.2023 року. Відповідно до Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 23.03.2023 року, встановлено, що за цією адресою [PERSON] , (бабуся), яка є власником приміщення, [PERSON] (дідусь), та [PERSON] , [INFO] ,онука) За результатом проведення обстеження, членами комісії зроблено висновок, що родина проживає у власному будинку, помешкання якого безпечне для дитини. Таким чином, встановлено, що дитина [PERSON] , 2009 р.н. проживає разом з позивачем, яка по займається вихованням онуки та повністю утримує її, що не оспорювалось відповідачем в ході розгляду справи. 25 квітня 2023 року органом опіки та піклування Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області прийнято висновок № 01-49/655 про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] . [INFO] , по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно ст.164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Так, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідач з 2010 року фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до своєї неповнолітньої доньки,за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Ухилення відповіла від виконання обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , 2009 р.н. безспірно встановлено судом та не оспорювалось відповідачем в ході розгляду справи, а тому, враховуючи наявні докази, суд вважає позовні вимоги позивача в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 51 Конституції України передбачено право дітей на матеріальне утримання з боку батьків та право на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, обставини, які б унеможливлювали сплату аліментів, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] , на опікуванні якої перебуває дитини. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved