Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

13 жовтня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 761\~566,00 грн за відшкодування витрат, пов`язаним із придбанням на користь [PERSON] 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 18.06.2019 року. Судові витрати із оплати судового збору та витрат на правничу допомогу покласти на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що на початку червня 2019 року [PERSON] домовився з [PERSON] , що позивач мав підготувати пакет документів, домовитись із продавцем і придбати на користь відповідача 1/2 частку у праві власності на кв. [ADDRESS] . Оскільки дата укладення правочину та вартість не була відома, сторони вирішили, що [PERSON] від імені відповідача внесе власні грошові кошти, які відповідач має повернути у подальшому позивачу. 18.06.2019 на ім`я Позивача була видана довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом, за якою відповідач доручив позивачу придбати на його користь 1/2 частку у праві власності на кв. [ADDRESS] . 20.06.2019 було укладено договір-купівлі-продажу за ціною 1523132,00 грн, з якою за власну частку (1/2) позивач сплатив продавцю зі свого боку, а іншу (1/2) частину суми, яка підлягала сплаті відповідачем, позивач сплатив власними коштами у відповідному розмірі 761566,00 грн. На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Проте відповідач до теперішнього часу не відшкодував, через це позивач вимушений звернутись до суду. У зв`язку з необхідністю судового захисту позивач уклав договір про надання правової допомоги та поніс витрати на правову допомогу. 23 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, мотивуючи тим, що не доведено, що між сторонами існувала домовленість про те, що позивач внесе кошти за відповідача, які відповідач має повернути в подальшому. Навпаки, зі змісту наданих документів вбачається, що грошові кошти за придбання нерухомого майна, належали відповідачу (абзац 3 на сторінці 1 Довіреності, заява [PERSON] ). Тобто нотаріусом засвідчено, що правочин вчинено за кошти відповідача. Позивач посилається на ч. 1 ст. 1000 ЦК України, однак з цієї статті випливає, що дії позивача вчинено за рахунок довірителя, тобто відповідача. Будь-які докази на понесення позивачем витрат не надано, тому ним не доведено понесення витрат. Докази понесення відповідачем судових витрат будуть надані у строк, встановлений ст. 141 ЦПК України. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн. 20 січня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання, витребувано докази з ГУ ДПС у Миколаївській області. 26 січня 2023 року надійшла відповідь з ГУ ДПС у Миколаївській області. 26.07.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких зазначено, що у сторін була домовленість щодо купівлі квартири, однак через стан здоров`я відповідач не зміг приїхати особисто для укладення договору, тому домовився з позивачем про те, що він надасть позивачу довіреність для оформлення угоди від його імені. Грошові кошти у розмірі 780000,00 грн для придбання об`єкта нерухомості донька відповідача залишила у матері свого чоловіка [PERSON] . За кілька днів до самої угоди [PERSON] особисто передала грошові кошти [PERSON] за адресою свого мешкання: [ADDRESS] . Розписку вона не брала, оскільки вони були добре знайомі та перебували у гарних відносинах. Відповідач знає батька позивача як бізнес-партнера родини його доньки. Крім того, батько позивача та його родина, а саме його син позивач, який разом з відповідачем є співзасновниками ТОВ «ЛЖЄ», та дружина позивача, яка є директором, тривалий час здійснювали керівництво справами товариства та майна, що належало відповідачу. З огляду на похилий вік відповідача керівництво справами родини наразі займається донька відповідача, при цьому, у разі необхідності донька відповідача надавала йому грошові кошти для придбання майна. З певного моменту батько позивача припинив виконувати свої обов`язки перед родиною відповідача. Внаслідок цього відповідач вимагав у нього звіт стосовно компаній та майна. Проте замість звітів родина [PERSON] почала пред`являти позови. У зятя відповідача багато бізнес-партнерів, які також співпрацюють з родиною [PERSON] , серед них і [PERSON] , який також подав позов до [PERSON] про відшкодування витрат на придбання земельної ділянки. Рішенням від 12 червня 2023 року у задоволенні цього позову відмовлено. Висновки цій справі підтверджують позицію відповідача і у даній справі щодо відсутності доказів того, що позивач мав можливість сплатити кошти за рахунок власних коштів та що ним були дійсно понесені ці витрати. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позову. Додатково пояснив, що у відповідача не було коштів на придбання квартири, відповідачем не надано доказів передання позивачу коштів на придбання квартири. Позивач розраховував, що отримає компенсацію за виконання доручення відповідача. Твердження відповідача про спільний бізнес не відповідає дійсності, що підтверджується довідкою з податкової служби. Щодо судових витрат, зазначив, що докази їх понесення будуть надані в установлений законом строк. Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту відзиву та поясненням. Додатково пояснила, що відомості з податкової не свідчать про відсутність коштів у відповідача, йому допомагали діти. Грошові кошти позивачу передала [PERSON] , якій ці кошти дала донька позивача. Розписку не складали, оскільки товаришували. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що 18 червня 2019 року [PERSON] видав [PERSON] , [PERSON] довіреність, за якою уповноважив останніх бути його представником в усіх державних, громадських та інших установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, підпорядкування, галузевої належності, адміністративних структурах та органах влади, органах місцевого самоврядування, в органах внутрішніх справ, податкових органах, державної реєстрації, будь-яких органах Міністерства юстиції, органах нотаріату, будь-якому відділі приватизації, відповідних органах державного архітектурно-будівельного контролю, архітектури, бюро технічної інвентаризації, адміністративних комісіях, в експертних та проектних установах, Департаменті з надання адміністративних послуг, в органах Державної Реєстраційної служби України, Державній міграційній службі, ЖКГ, архівних установах, на підприємствах та в організаціях, що надають послуги кабельного та/чи цифрового телебачення, службі у справах дітей, органах електро-, водо-, тепло-, газопостачання, органах зв`язку, будь-яких банківських установах, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться його та будуть пов`язані з підготовкою, отриманням документів, укладенням та підписанням договору купівлі-продажу, попереднього договору купівлі-продажу, а також придбанням на його ім`я 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , визначаючи строки, ціну та інші умови договору на власний розсуд, веденням господарської діяльності щодо квартири [ADDRESS] . За цією довіреністю представник має право подавати та одержувати необхідні довідки, документи, в тому числі заяви, в тому числі про проведення повного розрахунку за придбану частку у праві власності на нерухоме майно, представляти інтереси відповідача у відповідних органах нотаріату, інших органах та організаціях незалежно від їх підпорядкованості та належності, зокрема в органах бюро технічної інвентаризації, подання та отримання необхідних документів, замовленні та одержанні документів на нерухоме майно, одержувати будь-які документи, підписати за довірителя договір купівлі-продажу, попередній договір купівлі-продажу та інші документи у разі, якщо в тому буде потреба, зареєструвати право власності відповідача на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, відкривати та закривати банківські рахунки, вносити, знімати та перераховувати кошти з банківських рахунків, сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за вищезазначене нерухоме майно, отримувати кореспонденцію, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., зареєстрована в реєстрі за № 1157. 20 червня 2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 18 червня 2019 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г. (покупці) укладено договір за яким [PERSON] передала (продала), а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність (купили) в рівних частках кожний квартиру [ADDRESS] та сплатити за неї суму, обумовлену у п. 3 цього договору. Відповідно до п. 3 цього Договору, продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчинено за 1\~523\~132 (один мільйон п`ятсот двадцять три тисячі сто тридцять дві) гривні, які Покупці перерахували на рахунок Продавця, відкритий в АТ «РВС Банк». 26 липня 2021 року [PERSON] надіслав [PERSON] досудову вимогу про відшкодування [PERSON] витрати у сумі 761566,00 грн, що були ним сплачені за придбання на користь [PERSON] 1/2 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 18.06.2019 року. Як на підставу позову позивач посилається на те, що він сплатив власні грошові кошти за придбання нерухомого майна, проте відповідач до теперішнього часу не відшкодував йому вартість 1/2 частки квартири, придбаної для нього. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором (ст. 1000 ЦК). У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України). Судом встановлено, що у довіреності від 18 червня 2019 року чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному (купівля 1/2 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] ) та зазначено, що «За цією довіреністю представники мають право.....сплачувати належні мені грошові кошти за вищезазначене нерухоме майно...». За змістом зазначеної довіреності на повіреного покладено обов`язок сплатити за 1/2 частку квартири відповідача виключно кошти, належні відповідачу. Відповідно до ст. 1004 ЦК України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Однак, позивачем не надано доказів повідомлення довірителя про необхідність відступу від змісту довіреності, існування домовленості між ними на укладення договору купівлі-продажу за рахунок повіреного, а також внесення позивачем на виконання доручення власних грошових коштів. Навпаки, відповідно до п. 11 договору купівлі-продажу від 20 червня 2019 року, [PERSON] засвідчив, що цей договір укладається у відповідності із вказівками особи, яка видала довіреність з максимальним урахуванням його інтересів, узгодивши попередньо з ним істотні умови договору. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, доводи позивача про сплату ним власних грошових коштів за частку нерухомого майна відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Безпідставними є доводи представника позивача щодо відсутності у відповідача коштів на придбання квартири, оскільки відомості про доходи відповідача надані лише за 2018 та 2019 роки і не свідчать про відсутність у відповідача та членів його родини заощаджень. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed