Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Полетило П.С. звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18 травня 2022 року о 23 год в м. Луцьку по вул. Ківерцівській, 12 [PERSON] , керуючи транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечного інтервалу, в зв`язку з чим допустив виїзд на смугу для зустрічного руху під час чого відбулось із ТЗ «АUDI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухався в зустрічному напрямку, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Транспортний засіб ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] , яким в момент ДТП керував [PERSON] , належить Волинській обласній школі вищої спортивної майстерності, Відповідно до листа Волинської обласної школи вищої спортивної майстерності [PERSON] перебував у трудових відносинах, однак станом на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у відпустці, а транспортний засіб ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] самовільно взяв зі стоянки. Відповідно до висновку експерта № 6 від 11.06.2022, матеріальний збиток, завданий власникові ТЗ «АUDI» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на дат дослідження складає 198926,85 гривень. СК «Еталон», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] , виплатило позивачеві страхове відшкодування за шкоду, заподіяну належному його майну, в межах страхового ліміту відповідальності страховика у розмірі 127400 гривень. Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від \~14.03.2023\~року в задоволенні позову [PERSON] до Волинської обласної школи вищої спортивної майстерності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон", [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (матеріальним збитком) та лімітом відповідальності страховика відмовлено, оскільки встановлено, що [PERSON] на день та час вчинення ДТП не виконував свої трудові обов`язки, так як у цей час перебував у відпустці, самостійно, з власної ініціативи неправомірно заволодів зазначеним автомобілем ВАЗ 21043 АС3737AI, який належить на праві власності Волинській обласній школі Вищої спортивної майстерності, використовував його у власних цілях і на власний розсуд та вчинив 18.05.2022\~ДТП в\~стані алкогольного\~сп`яніння. Вважає, що різницю між фактичним розміром шкоди (матеріального збитку) та лімітом відповідальності страховика в розмірі 71 526,85 гривень має бути відшкодована саме [PERSON] , як особою, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання Просить стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди (матеріального збитку) та лімітом відповідальності страховика в розмірі 71 526,85 гривень (198926,85 гривень - матеріальний збиток -\~127400\~гривень - розмір страхового відшкодування), а також ??витрати на проведення експертизи в розмірі\~5500\~грн та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 гривень. Ухвалою судді від 11 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі з проведенням підготовчого засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення хзаочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Як визначено у частині першій\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду від 09.06.2022 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до вказаної постанови суду 18 травня 2022 року о 23 год в м. Луцьку по вул. Ківерцівській, 12 [PERSON] , керуючи транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечного інтервалу, в зв`язку з чим допустив виїзд на смугу для зустрічного руху під час чого відбулось із ТЗ «АUDI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий рухався в зустрічному напрямку, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до\~ст.979 ЦК України\~за договором\~страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 6 Закону України «Про страхування»\~визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього\~Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно з ч.2\~ст.8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 16\~Закону України «Про страхування»\~визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з пунктом 9.1\~статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом\~\~22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до висновку експертного дослідження № 16 від 11.06.2022, складеного за результатами експертного дослідження, вартість матеріального збитку завданого позивачеві AUDI A6 allroad, д.н.3. AC8646EI, в результаті його пошкодження при ДТП станом на дату дослідження (02.06.2022) складає \~198926, 85 гривень. Згідно платіжних доручень СК «Еталон» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 127\~400 гривень, а саме згідно платіжного доручення: №7318 від 04.10.2022 було виплачено 30\~000 гривень; №7332 від 05.10.2022 30\~000 гривень; №7295 від 03.10.2022 20\~000 гривень; №7061 від 16.09.2022 30\~000 грвиень; №7003 від13.09.2022 17\~400 гривень. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, третьою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.12.2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року у справі №6-229цс14. Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від \~14.03.2023\~року в задоволенні позову [PERSON] до Волинської обласної школи вищої спортивної майстерності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон", [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (матеріальним збитком) та лімітом відповідальності страховика відмовлено. Рішенням суду встановлено, що [PERSON] на день та час вчинення ДТП не виконував свої трудові обов`язки, так як у цей час перебував у відпустці, самостійно, з власної ініціативи неправомірно заволодів зазначеним автомобілем ВАЗ 21043 АС3737AI, який належить на праві власності Волинській обласній школі Вищої спортивної майстерності, використовував його у власних цілях і на власний розсуд та вчинив 18.05.2022 ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною\~3 ст.\~1187 ЦК\~передбачено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме [PERSON] має нести юридичну відповідальність за заподіяну [PERSON] шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] \~71\~526,\~85\~гривень у відшкодування майнової школи, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5500\~гривень \~понесених витрат\~ на\~проведення експертного\~дослідження підлягають до задоволення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 20 березня 2023 року, що укладений між [PERSON] та адвокатом Полетило П.С., квитанція, відповідно до якої [PERSON] сплатив [PERSON] 15 000 грн за договором про надання правової допомоги. Враховуючи наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом, та обсягом наданих ним послуг, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 1073, 60 гривень.

Outcome: approved