Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

01.02.2023 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 05.03.2008 шлюб між сторонами розірваний. Позивач зазначила, що дитина [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання та навчається на третьому курсі Тернопільського кооперативного фахового коледжу. Стипендію донька не отримує. Вартість навчання за 2022-2023 навчальний рік становить 17600 грн. Також [PERSON] є студенткою першого курсу Львівського національного університету імені І.Франка. Позивач вказала, що не має фінансової можливості повністю самостійно надавати доньці матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання, хоча працевлаштована та отримує дохід. При цьому відповідач добровільно не надає дочці матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання. Більше того у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка виникла до досягнення останньою повноліття. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 01.02.2023 і до закінчення навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 09.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 07.03.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 07.03.2023 судове засідання відкладене на 04.04.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. 04.04.2023 судове засідання відкладене на 26.04.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. 26.04.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 18.05.2023. 10.05.2023 відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, в якому фактично позов визнав частково. Відзив мотивований тим, що відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини усіх доходів, оскільки станом на даний час [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі та на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім цього, відповідач є особою з інвалідністю 2 групи. Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від його заробітку. 18.05.2023 судове засідання відкладене на 14.06.2023 у зв`язку з неявкою усіх учасників справи. 14.06.2023 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 01.08.2023. У судовому засіданні 01.08.2023 представник позивача адвокат Сампара Н.М. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що станом на даний час дитина сторін навчається одразу у двох навчальних закладах на платній та державній формі навчання, а тому позбавлена можливості працювати та самостійно себе забезпечувати. У судовому засіданні 01.08.2023 представник відповідача адвокат Приземний С.С. позов визнав частково з підстав, викладених у відзиві. Не заперечував, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від його заробітку. Зазначив, що не може повідомити розмір доходу, який отримує відповідач, у тому числі розмір його пенсії. У судове засідання 01.08.2023 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явилися, однак приймають участь у судовому процесі через своїх представників. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 05.03.2008 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після державної реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Такі обставини підтверджуються копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4 зв.бік). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 22603810 від 25.08.2022, виданого заступником начальника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , яка станом на 01.08.2022 становить 12188,96 грн (а.с. 11 зв.бік). Згідно з довідкою Тернопільського кооперативного фахового коледжу № 05 від 04.01.2023 [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання Тернопільського кооперативного фахового коледжу. Термін навчання з 01.09.2020 до 30.06.2024. Форма навчання платна без отримання та нарахування стипендії (а.с. 5 зв.бік). Також відповідно до довідки Львівського національного університету імені Івана Франка № 56/23 від 24.01.2023 [PERSON] є студенткою 1 курсу заочного відділення середньої освіти (українська мова та література) філологічного факультету. Дата завершення навчання червень 2026 року (а.с. 6). Як встановлено у судовому засіданні з пояснень представника позивача, навчання здійснюється за кошти державного бюджету. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з навчанням повнолітня дитина [PERSON] потребує матеріальної допомоги відповідача. Позивач позбавлена можливості самостійно забезпечити усі потреби дитини, що пов`язані з її навчанням. При цьому сама дитина у зв`язку з навчанням на денній формі навчання, а також поєднанням навчання на заочній формі у іншому навчальному закладі, позбавлена можливості працевлаштуватись, отримувати дохід та самостійно забезпечувати усі свої потреби. Як убачається з копії довідки від 04.01.2023, про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. При цьому суд враховує те, що [PERSON] відповідно до довідки від 24.01.2023, про яку суд зазначив вище, додатково навчається на заочній формі здобуття вищої освіти в іншому навчальному закладі, що також свідчить про відсутність можливості працювати та отримувати дохід у вільній від навчання час, зважаючи на навчання одразу у двох навчальних закладах. Указане дає підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням [PERSON] позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та забезпечувати свої потреби, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Щодо можливості позивача надавати [PERSON] матеріальну допомогу суд зазначає таке. Суд встановив, що згідно з довідкою ПАТ «Тернопільський молокозавод» № MJ000000002 від 05.01.2023 (а.с. 12) [PERSON] працює у ПАТ «Тернопільський молокозавод» з 03.10.2016. Станом на дату видачу довідки [PERSON] займає посаду менеджера з сервісів торгового маркетингу. За період з 01.01.2021 до 28.02.2022 дохід [PERSON] становить 173112,42 грн. Разом з тим суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Так, суд встановив, що відповідно до договору про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти від 03.08.2023 (а.с. 9), договору про надання платної освітньої послуги від 03.08.2020 (а.с. 10) та додаткової угоди до вказаного договору від 06.06.2022 (а.с. 11) загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання дитини сторін становить 64090 грн. При цьому з урахуванням додаткової угоди вартість освітньої послуги за 2022/2023 навчальний рік становить 17600 гривень. Факт оплати позивачем освітніх послуг підтверджується копіями фіскальних чеків № 0.0.2593498239.1 від 30.06.2022, № 0.0.2785010152.1 від 20.12.2022 (а.с. 6, 7 зв.бік). Відтак щомісячна плата за навчання [PERSON] в вищому навчальному закладі становить 1467 гривень (17600 грн / 12 місяців = 1467 грн). Також повнолітня [PERSON] , яка продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з її навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] необхідно придбавати навчальні посібники, канцелярське приладдя, спортивний одяг для відвідування занять з фізичної підготовки тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим позивач, зазначаючи про те, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, докази на підтвердження матеріального становища відповідача та наявності у його власності цінного рухомого та/або нерухомого майна тощо суду не надала. Клопотання про витребування доказів на підтвердження вказаних вище обставин у зв`язку з неможливістю самостійно отримати таку інформацію позивач суду не заявляла. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами. Так, відповідач надав докази того, що з 24.07.2008 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 82). У даному шлюбі у відповідача народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 79,80). Згідно з довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 453566 від 28.10.2022 (а.с. 77-78) [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Інвалідність встановлена на строк до 23.11.2023. Разом з тим суд приймає до уваги, що [PERSON] не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки його заробітку. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/6 частку заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 536, 80 грн, а судовий збір у сумі ще 536,80 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача адвокат Сампара Н.М. до виходу суду до нарадчої кімнати (оскільки розгляд справи відбувався за правилами спрощеного провадження, яке не передбачає проведення судових дебатів) заявила клопотання про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. За таких обставин суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених позивачем [PERSON] та пов`язаних з розглядом справи судових витрат на 11.08.2023 на 14 год. 10 хв.\~у залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: вул. Котляревського, буд. 34, м. Тернопіль, а також надати позивачу [PERSON] строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат.

Outcome: partial