Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом направлення 26.04.2023 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 28.04.2023, в якій просить визнати автомобіль марки ВАЗ 21099, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , спільним майном та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки ВАЗ 21099, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 27250 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 10.05.2023 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Також даною ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано у ТСЦ 3545, який розташований по вул. Гуменюка, 9 в м. Благовіщенське Кіровоградської області , належним чином завірений Договір купівлі-продажу транспортного засобу марки ВАЗ 21099, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 05.01.2021, місце реєстрації ТСЦ 3545. На виконання ухвали суду від 10.05.2023 до суду з ТСЦ 3545 надійшов витребуваний доказ. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07\~вересня 2019\~рокусторони зареєстрували шлюб у Благовіщенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №24, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Сторони за час шлюбу набули у власність транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , 1996 року випуску, який відповідно до наданої ТСЦ 3545 інформації та копії договору купівлі продажу №3545/2021/2372275 від 05.01.2021 зареєстровано за [PERSON] . У відповідності до звіту №В-48 автотоварознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу від 20.04.2023, слідує, що вартість спірного автомобіля становить 54500 грн. 00 коп. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Правовий аналіз статей 60, 61, 63, 69,70\~СК України та статей 368, 372 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що нерухоме майно автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , 1996 року випуску, набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін і можливим є визначення часток. З врахуванням закріплених у статті 3\~Цивільного кодексу\~України засад справедливості, добросовісності, розумності та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , 1996 року випуску сумісною власністю подружжя та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини спірного автомобіля, а саме, у розмірі 27250 грн. (54500грн.: ), як компенсацію частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За положеннями ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи наявна квитанція №50 від 24.04.2023 про сплату судового збору позивачем у розмірі 1073 грн. 60 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 536 грн. 80 коп. (50 % судового збору сплачених позивачем за подання позовної заяви). Крім цього, позивачем за проведення автотоварознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу сплачено кошти у розмірі 2000 грн., що підтверджується копією квитанції б\\н від 20.04.2023, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, як вбачається з наданої позивачем копії квитанції №9 від 25.04.2023, остання адвокату Терновенку Р.М. за надання юридичних послуг сплатила кошти у розмірі 4831 грн. 20 коп. за договором від 29.12.2022, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved