Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

28 серпня 2020 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до Харківської міської ради Харківської області (далі: відповідач), третя особа П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора (далі:третя особа) з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виходячи з Рішення Київського районного суду м. Харкова (справа № 640/3986/19; н/п 2/640/1569/19) від 14.11.2019 року, яке вступило в законну силу. 19.07.2021 позивач змінила позовні вимоги просила вищевказану земельну ділянку визнати такою, що входить до складу спадщини, яка належала померлому [INFO] батьку позивача, - [PERSON] на момент настання смерті та визнати право власності на названу земельну ділянку в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її батько [PERSON] , брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і, як ліквідатор, мав пільги. 07.03.2007 року [PERSON] рішенням Харківського міського виконкому включений до загальноміського списку черговиків на отримання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва під номером 57. Тільки у грудні 2013 року [PERSON] повідомлено про прийняте рішення. Рішенням Харківської міської ради № 562/17 від 22.02.2017 [PERSON] наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова, а 15.11.2017 відбулась державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки. 13.12.2017 [PERSON] подана заява про обстеження земельної ділянки, яке було проведено. 16.02.2018, тобто за день до настання смерті, [PERSON] подав заяву до Департаменту земельних відносин ХМР про передачу йому у власність земельної ділянки з доданими документами. 18.04.2018 року, вже після настання смерті [PERSON] на 19 сесії 7 скликання ХМР ухвалене рішення № 106/18 про передачу у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 27.06.2018 позивач з заявою про прийняття спадщини і отриманні свідоцтва про право на спадщину, звернулась до третьої особи. Після 10.10.2018 позивач отримала Постанову П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач зазначає, що отримавши відмову, звернулась до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. 14.11.2019р. - рішенням Київського районного суду м. Харкова вказаний позов задоволений (а.с.26-29). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. 08.12.2020 за № 9872/9-20 суду надійшов відзив відповідача в якому він позов не визнав, посилаючись на те, що спадкодавець на час смерті не був власником земельної ділянки, а тому вона не увійшла до складу спадщини, просив в задоволенні позову відмовити (а.с.57-60). Також 29.11.2021 суду надійшли пояснення відповідача від 24.11.2021р. за вих.№ 10349/9-21 відповідач звернувся до суду з Поясненням у порядку ст. 43 ЦПК України, в яких змінив правову позицію, викладену у відзиві. Зазначив, що [PERSON] здійснив своє волевиявлення щодо приватизації земельної ділянки ще до рішення 19 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 953/13874/20, тобто за життя, ця земельна ділянка входить до складу спадкового майна, що надає можливість позивачу успадкувати її відповідно до діючого законодавства та долучив до пояснень відповідну інформацію з державного земельного кадастру(а.с.193-196, 197). 24.05.2023р. підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду. До судового засідання учасники, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: Виходячи з положень ч.1, ч.2 ст.76, ч.1, ч.2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Обставини, які були досліджені у ході судового засідання, а також визнання позовних вимог позивача з боку відповідача, дають суду підстави задовольнити позовні вимоги позивача в порядку та у спосіб, визначені позивачем. Судове рішення, відповідно до ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним законодавством України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 с т. 4 ЦПК України). Поняття спадкування визначається статтею 1216 ЦК України визначається , як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , 1943 р.н., який брав безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, та мав 1 категорію ліквідатора та є батьком позивача [PERSON] , помер [INFO] . 10.01.2018 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради згідно Акту за № 39/18 проведено обстеження вказаної земельної ділянки. 18.04.2018 на 19 сесії 7 скликання Харківської міської ради ухвалене рішення № 106/18 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно Витягу з державного земельного кадастру № НВ-0005145322020 10.07.2018 за № 27021622 відбулась державна реєстрація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за [PERSON] . 14.11.2019 рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/3986/19; н/п 2/640/1569/19 за позивачем визнано право на завершення приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. 28.12.2020 за вих.№ 1088/0/226-21 на заяву позивача про здійснення обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] заступником директора Департаменту територіального контролю Кошель Т.В. повідомлено, що «відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.01.2021 за № 240568734 земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер 6310136600:13:021:0175) по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Таким чином, відповідач у вищевказаній відповіді від 21.01.2021 фактично визнав реєстрацію за [PERSON] (спадкодавцем) права власності на вказану земельну ділянку. З довідки п`ятої державної нотаріальної контори від 13.08.2020р. вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого, - [PERSON] , з якою він був зареєстрований за однією адресою та постійно мешкав, інших спадкоємців немає. [PERSON] оформлена спадщина у восьмій ХДНК (теперішній П`ятій ХМДНК) 05.09.2018р. за реєстром №5-470 та 12.12.2018р. за реєстром №2-685. Водночас з рішення про відмову в державній реєстрації прав та обтяжень № 51340526 від 26.02.2020р. вбачається, що позивачу відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:13:021:0175 площею 1.000га, оскільки за записом № 27021622 зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] на підставі рушення Харківської міської ради від 18.04.2018р. № 105/18 «Про передачу у власність земельної ділянки», а судовим рішенням за [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку не визнавалось. Постанова Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 10 ППВСУ) визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У даному випадку враховуючи, що відповідач своїм рішенням від 18.04.2018 за № 106/18 визнав за [PERSON] (спадкодавцем) право власності на вказану земельну ділянку, а за Рішенням суду від 14.11.2019 за [PERSON] (спадкоємцем) визнано право на завершення приватизації, суд доходить висновку про те, що вказана земельна ділянка увійшла до складу спадщини. Наявність рішення відповідача про передачу у власність спірної земельної ділянки спадкодавцю [PERSON] , реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , надає право позивачу на спадкування вказаної земельної ділянки після смерті батька. Така правова позиція міститься у Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 343/1048/17 від 18.03.2019, де зазначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності ухваленого рішення компетентного органу, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем, як спадкоємцем першої черги, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:13:021:0175 площею 1.000га в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] . З урахуванням викладеного, заявлена позивачем вимога про визнання земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:13:021:0175 площею 1.000га такою, що входить до складу спадщини після смерті батька [PERSON] , що фактично є передумовою визнання за позивачем права власності на цю земельну ділянку, тобто не є самостійною вимогою, якою вирішуються будь-які інші правовідносини, окрім тих, що пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку, тобто не є ефективним способом захисту права, оскільки поглинається другою позовною вимогою, задоволенням якої доля вищевказаної земельної ділянки вирішується по суті, а відтак, задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне: Позивачем заявлені дві вимоги, немайнового та майнового характеру. Як вбачається з висновку експерта, вартість земельної ділянки, загальною площею 0, 1000га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 350 000, 0 грн. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. При подачі позову позивачем, як особою з інвалідністю, судовий збір не сплачувався. Позовні вимоги задоволені частково, у задоволенні немайнової вимоги - відмовлено. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 500, 00 грн.

Outcome: partial