Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Дніпровський обласний центр зайнятості звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить суд: -стягнути на свою користь з [PERSON] кошти у розмірі 4 212,87 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] , звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості 18.12.2018 року в пошуку роботи. 18.12.2018 року [PERSON] було надано статус безробітного, 25.12.2018 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-ІІІ [PERSON] була призначена допомога по безробіттю протягом 360 календарних днів, починаючи з 25.12.2018 року Згідно акту розслідування страхових випадків №1960 від 13.08.2019 року встановлено, що у період перебування на обліку як безробітного в центрі зайнятості [PERSON] уклала з державним підприємством «Виробничо-будівельне об`єднання» (далі - ДП «ВБО») наступні договори: №64/02/19 від 01.02.2019 р.; № 64/03/19 від 01.03.2019 р.; №64/04/19 від 15.04.2019 р. Оплата проводилась згідно актів виконаних робіт. [PERSON] приховала від центру зайнятості той факт, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «ВБО» з 01.02.2019 р. по 30.04.2019 р., а тому як зайняте населення не мала права мати статус безробітного та перебувати на обліку в центрі зайнятості як безробітна відповідно до ст.4, ст..43 ЗУ «Про зайнятість населення». За період з 01.02.2019 р. по 01.04.2019 р., [PERSON] отримала допомогу по безробіттю в розмірі 4212,87 грн. 24.09.2019 року [PERSON] було направлено претензію про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Відповідь відсутня. 15.11.2019 року було відкрито кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12019040340002964 за ознаками ч.1 ст.190 КК України за фактом шахрайських дій з боку [PERSON] 24.03.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду було надано позовну заяву №290 про відшкодування майнової шкоди в рамках кримінального провадження. 20.08.2020 року Нікопольським міськрайонним судом винесено ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору для внесення даних з урахуванням вимог глави 25 КПКУ. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень 26.02.2021 р. Нікопольським міськрайонним судом винесено вирок щодо [PERSON] , яким її визнано винуватою в пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.190 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Як вказано в тексті вироку : «Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено». Отже позовну заяву Нікопольського міськрайонного центру зайнятості, подану в рамках кримінального провадження до Нікопольського міськрайонного суду 24.03.2020 р., при повторному пред`явленні кримінального провадження до суду не було подано з матеріалами справи та не було розглянуто. На даний час [PERSON] добровільно заборгованість не сплачена. Ухвалою про відкриття провадження від 02.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.53), до суду повернувся конверт з копією цієї ухвали, як не вручений у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.59). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Ухвалою від 05.04.2023 року позовну заяву прийнято до свого провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.72). Вказана ухвала була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.53). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду від 05.04.2023 року особисто 14.04.2023 року (а.с.72). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. За приписами ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2018 року [PERSON] звернулася до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітної відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент звернення до Управління) статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з Витягом з наказів про прийняті рішення по особі, [PERSON] , ПК № 048318121800018, Наказом від 21.12.2018 року № НТ181221, їй надано статус безробітного, Наказом від 26.12.2018 року № НТ181226 призначена допомога по безробіттю з 25.12.2018 року по 19.12.2019 року, Наказом від 16.05.2019 року № НТ190516 скорочено виплату допомоги по безробіттю з 14.05.2019 року по 28.05.2019 року, Наказом від 03.06.2019 року № НТ190603 скорочено виплату допомоги по безробіттю з 29.05.2019 року по 27.06.2019 року. Наказом від 06.06.2019 року №НТ190606 припинено реєстрацію безробітного з 19.04.2019 року та припинено виплату по безробіттю. Наказом від 23.09.2019 року №НТ190923 вирішено повернути кошти у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст. 36 ЗУпЗДССВБ. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Як вбачається з матеріалів справи в період з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «ВБО» про що наступні договори: №64/02/19 від 01.02.2019 р.; № 64/03/19 від 01.03.2019 р.; №64/04/19 від 15.04.2019 р. Оплата проводилась згідно актів виконаних робіт (а.с.22-33). Тобто, в даному випадку, наявні обставини, що відповідач саме в зазначений період не мала права мати статус безробітної та перебувати на обліку в центрі зайнятості як безробітна, відповідно до ст.4 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення». Крім цього, 18.12.2018 року [PERSON] було повідомлено та ознайомлено з умовами і тривалістю призначення допомоги, про що свідчить її особистий підпис в заяві (а.с.12). Як вбачається з поданого розрахунку, за період з 01.02.2019 року по 01.04.2019 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 4212 грн. 87 коп. За період з 01.02.2019 року по 17.02.2019 року, [PERSON] незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 1226 грн. 35 коп.; за період з 18.02.2019 року по 12.03.2019 року, [PERSON] незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 1659 грн. 18 коп.; за період з 13.03.2019 року по 01.04.2019 року [PERSON] незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 1327 грн. 34 коп. (а.с.14-15). 24.09.2019 року [PERSON] було направлено претензію про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, однак, відповідь на претензію відсутня (а.с.34). 12.11.2019 року до Нікопольського ВП ГУНП України було подано заяву про порушення кримінального провадження щодо [PERSON] 15.11.2019 року відкрито кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12019040340002964, за ознаками ч.1 ст.190 КК України, за фактом шахрайських дій з боку [PERSON] . Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень 26.02. 2021 року, Нікопольським міськрайонним судом винесено вирок щодо [PERSON] , яким її визнано винною в пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.190 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. 00 коп. (а.с.35-48). Відповідно до п.18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової служби України № 60/62 від 13.02.2009 року, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи, відповідно до покладених на них завдань, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.4 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції від 01.01.2016 року чинної на момент надання відповідачу статусу безробітного), до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або в іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ч.3 ст.3 вищевказаного Закону України, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентується трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п.1 ч.1 ст.43 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Також п.8 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону (зокрема, зайнятість особи). Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 45 Закону, з інших підстав, передбачених порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, припиняється реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Відповідно до абз. 4 п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 20.03.2013 р., центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Згідно п. 2 ч. 1 Розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №613 від 15.06.2015 р. та зареєстрованого Міністерством юстиції України 09.07.2015 р. за №821/27266, виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі припинення реєстрації безробітного з підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198 (з дня припинення реєстрації або в разі невідвідування без поважних причин центру зайнятості). Згідно з актів приймання робіт від 28.02.2019 року, від 31.03.2019 року, від 30.04.2019 року, робота [PERSON] виконана в строк, якісно та за виконання робіт виконавцю нарахована загальна сума в розмірі 6300 грн. 00 коп. (а.с.25,29,33). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було укладено з ДП «Виробничо-будівельне об`єднання» в особі В.о. директора Зубовнік С.О. , оплатні цивільно-правові договори від 01.02.2019р., 01.03.2019р., 31.03.2019р при цьому, відповідач дій щодо повідомлення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості не вчинила та факт свого працевлаштування приховала. Разом з тим, підставою припинення статусу безробітного, виплати допомоги по безробіттю та повернення допомоги по безробіттю є факт укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Факт отримання чи неотримання відповідачем коштів, в якості винагороди не змінює його обов`язку повідомити центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення. Суд звертає увагу на вказані норми закону та враховує, що наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов`язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, цивільно-правового договору є обставиною, що впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення вказаної обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача суми виплаченого забезпечення за період з 01.02.2019 року по 01.04.2019 року в розмірі 4212 грн. 87 коп., тим самим задовольнивши позовні вимоги позивача. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп., сплачені останнім при подачі позову до суду (а.с.5). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved