Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, залишити неповнолітніх дітей при матері, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з ним сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 31.05.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду з заявою про розгляд вказаної справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, причини своєї неявки не повідомив, тому суд, враховуючи повторну неявку відповідача без поважних причин та не подання ним відзиву, розглянув справу заочно, без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25.03.2006 та мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 8-10). Шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно довідки №171 від 19.05.2023 ПП «Житлоремсервіс-9» неповнолітні діти проживають разом із позивачем (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, в контексті вищевказаних статей Сімейного кодексу України, заявлена вимога позивача про залишення шлюбного прізвища не потребує ухвалення окремого рішення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Положеннями частини 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. Водночас, положеннями частини 3 цієї ж статті визначено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , досягла 17 років, а тому заявлена вимога позивача про залишення доньки [PERSON] при матері задоволенню не підлягає (а.с. 9). Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача є підставою для часткового задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (а.с. 12-13).

Outcome: partial