Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

29.06.2023 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Предметом позову є стягнення кредитної заборгованості в розмірі 213 615,58 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Крім того, представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 03.07.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.133). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, які останньому вручено 10.07.2023 р. (а.с.136). Відповідач заяву із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 23.12.2020 року між сторонами укладено Договір № 23-12-20-01-І про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позивач надав у позику грошові кошти на загальну суму 55000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 60% (тип процентної ставки - фіксована). Відповідно до п. 1.5 договору кредит надається строком на шість місяців. Додатком до договору №1 встановлено графік розрахунків. П. 7.1 договору передбачає, що сторони дійшли згоди проте, що у випадку порушення графіків розрвхунку, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит автоматично вимзнається кредитом з підвищеним ризиком, протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних користування кредитом. З метою забезпечення виконань зобов`язань відповідача, які виникли з договору № 23-12-20-1-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідач та позивач уклали 23.12.2020 р. договір застави транспортного засобу. Відповідач, на підставі договору №ВО 23-12-20-01-І про надання послуг зі встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 23.12.2020 року, отримав послугу вартістю 2000, 00 грн. з встановлення на автомобілі обладнання, що ним орендовано, на підставі договору оренди обладнання від 23.12.2020. № ОО 23-12-20-01-І. 07.09 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» перерахувало кошти у розмірі 53000, 00 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №2982 та ФОП [PERSON] 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2985. 11.03.2021 року відповідач звернувся до позивача щодо можливості збільшення кредиту на суму 20520,00 грн. з кінцевою датою повернення 22.06.2021 р. Того ж дня між Товариством та [PERSON] укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору №23-12-20-01-І про збільшення суми кредиту - 20520,00 грн. зі сплатою 60 % річних, загальна сума неповернутої позики складає - 75520,00 грн . Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: реальна річна процентна ставка складає 77,85% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 135,989% від суми кредиту у процентному виразі або 102693,35 грн. та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 27,97% від суми кредиту або 21123,35 грн. (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 2000,00 грн. (п.1.8.2.1.), вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4000 грн. (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн. У зв`язку з укладенням Договору № 1 про внесення змін та доповнень до договору №23-12-20-01-І надання коштів у позику, 11.03.2021 між сторонами договору укладено договір про внесення змін № 1 до договору застави транспортного засобу та укладено договір оренди обладнання. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11.03.2021 за № 28419293. 11.03.2021 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» видало [PERSON] кошти у розмірі 20520,00, 00 грн. на підставі видаткового касового ордеру №113. 28.04.2021 року відповідач звернувся до Товариства щодо можливості збільшення кредиту на 7500 грн. і того ж дня між ними укладено договір № 2 про внесення змін та доповнень до договору № 23-12-20-01-І про збільшення суми кредиту - 83020,00 грн. зі сплатою 60 % річних. Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору № 23-12-20-01-І в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: реальна річна процентна ставка складає 70,13 % річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 132,14 % від суми кредиту у процентному виразі або 109702,36 грн. та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом24,85 % від суми кредиту або 20632,36 грн. (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 2000,00 грн (п.1.8.2.1.), вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4000 грн. (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн. У зв`язку з укладенням Договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору №23-12-20-01-І надання коштів у позику, 28.04.2021 року між сторонами договору укладено договір про внесення змін № 2 до договору застави транспортного засобу. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.04.2021 за №28419293. 28.04.2021 р. ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» видало [PERSON] кошти у розмірі 7500, 00 грн. на підставі видаткового касового ордеру №202. 13.07.2021 відповідач звернувся до Товариства щодо можливості збільшення кредиту на 7585,00, 00 грн і того ж дня між ними укладено договір № 3 про внесення змін та доповнень до договору № 23-12-20-01-І надання коштів у позику про збільшення суми кредиту - 90605,00 грн. зі сплатою 72% річних. Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору № 23-12-20-01-І в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 68,00% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 160,98% від суми кредиту у процентному виразі або 145853,27 грн. та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 51,65% від суми кредиту або 46798,27 грн. (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 2000,00 грн. (п.1.8.2.1.), вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4000 грн. (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн. Внесено також зміни до графіку розрахунків із зазначенням періодичності та розмірів платежів. У зв`язку з укладенням Договору № 3 про внесення змін та доповнень до договору №23-12-20-01-І, надання коштів у позику, 13.07.2021 року між сторонами договору укладено договір про внесення змін № 3 до договору застави транспортного засобу. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.04.2021 за №28419293. 13.07.2021 р. ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» видали [PERSON] кошти у розмірі 7585, 00 грн, на підставі видаткового касового ордеру №336. На виконання умов договору № 23-12-20-01-І відповідач здійснював платежі в період з січня 2021 року по лютий 2022 року . ТОВ «Гелексі Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув. Положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. Позивачем, надані докази на підтвердження обставин виконання ним договірних зобов`язань повністю, та докази часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 23.12.2021 заборгованість перед позивачем становить 213 615,58 грн., що складається з суми кредиту - 90 053,06 грн., процентів - 86 062,52 00 грн., штрафу за Договором застави транспортного засобу у сумі 37 500, 00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідача не спростовано заявлений позивачем позов Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивач у позовній заяві заявив, що розмір витрат на правничу допомогу складає 25 000, 00 грн. разом із тим, позивачем не надано доказів, які підтвердили заявлений розмір витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін». Отже, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї вимоги, разом із тим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3058,31 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial