Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

16 лютого 2023 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява АТ «ЮНЕКС БАНК» до [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 80 621 грн. 29 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 гривні 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 30.09.2019 [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» (далі - Банк) з анкетою-заявою про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки на підставі якої підписано виписка-повідомлення № [NUMBER].UAN від 30 вересня 2019 року, далі за текстом виписка- повідомлення. Відповідно до підписаних 30.09.2019 анкети-заяви та виписка-повідомлення № [NUMBER] .UAN, відповідачка підтвердила, що ознайомилася і погодилася з публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідачка отримала банківську платіжну картку та надала Банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою визначених у Публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначена Публічна пропозиція АТ «ЮНЕКС БАНК» оприлюднена на офіційній інтернет- сторінці Банку за адресою: www.unexbank.ua. Таким чином, відповідно до анкета-заяви відповідачка акцептувала та приєдналася до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній інтернет сторінці Банку. Представник позивача вказав, що відповідно до пункту 10.1. Договору про комплексне банківське обслуговування, даний Договір набирає чинність та вважається укладеним з моменту акцептування Клієнтом, тобто з моменту отримання Банком від Клієнта належним чином заповненої та підписаної анкети- заяви, та діє протягом невизначеного терміну до моменту його розірвання або припинення з причин, передбачених цим Договором. Так, відповідно до умов вказаного договору, позивач відкрив відповідачці особовий рахунок у гривні та надав відповідну платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що відповідачка доручила позивачу самостійне здійснювати договірне списання грошових коштів з Поточного рахунку на умовах, визначений Договором. Відповідно до п.6.2.17. Договору, відповідачка зобов`язалася погашати всі заборгованості по Рахунках та Кредиту в строки, передбачені Договором та у разі виникнення простроченої та/або Несанкціонованої заборгованості, першочергово здійснювати повернення простроченої заборгованості за процентами та Кредитом, штрафами, пенями та/або Несанкціонованої заборгованості, а потім скористатися правом на отримання кредиту. Як вказує представник позивача, станом на 01 червня 2022 року, загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитом становить 80 621,29 грн. , у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає 71 441,02 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями складає 9 180,27 гри. Відповідачка свої зобов`язання перед позивачем не виконала, не повернула прострочену заборгованість та нараховані проценти відповідно п. 6.2.17. Договору. Станом на дату подачі цієї позовної заяви, відповідачка не сплачує свою прострочену заборгованість, що змусило позивача звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 26.04.2023 до суду представником відповідачки - адвокатом Селезень С.В. подано письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки як вбачається з анкети-заяви на оформлення Кредитної картки та встановлення кредитного ліміту сума (кредитний ліміт) становить - 75 000, 00 грн., річна відсоткова ставка - 52%, строк -12 місяців, спосіб погашення - щомісячно в розмірі ОМП. З паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит містить умову: мета отримання кредиту - на споживчі цілі; строк кредитування - 12 місяців з можливістю продовження на новий строк (продовження строку діє на 12 місяців до закінчення терміну дії платіжної картки. Як вбачається з п.10.1 Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, даний договір набирає чинність та вважається укладеним з моменту акцептування Клієнтом. Тобто з моменту отримання Банком від Клієнта належним чином заповненої та підписаної анкети-заяви, та діє протягом невизначеного терміну до моменту його розірвання або припинення з причин, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.2.17 Договору, відповідачка зобов`язана погашати всі заборгованості по Рахунках та Кредиту в строки, передбачені Договором та у разі виникнення простроченої заборгованості та/або несанкціонованої заборгованості, першочергово здійснювати повернення простроченої заборгованості за процентами та кредитом, штрафами, пенями, а потім скористатися правом на отримання кредиту. Представник відповідачки звертає увагу суду на те, що саме на цей пункт позивач посилається у своєму позові, зазначаючи « саме на дату подачі позовної заяви, відповідачка не сплачує свою прострочену заборгованість, що змусило позивача звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.» Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 80 621 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом складає 71 441,02 грн.; заборгованість за процентами та комісіями складає 9 180, 27 грн. До вказаних сум позивачем включено, як суми прострочених платежів за вказаним договором, так і суму кредитних коштів, яка, на думку позивача, підлягає достроковому поверненню. Проте, відповідачка не погоджується з твердженням позивача, що у відповідачки виникло зобов`язання щодо дострокового повернення всієї суми кредитних коштів, з огляду на приписи ст.530 ЦК України, відповідно до яких, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Представник відповідачки вказала, що п 6.2.7 Кредитного договору визначено, що клієнт зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком у випадках, передбачених цим Договором протягом 30-ти календарних днів з дня отримання від Банку вимоги, якщо інший строк не передбачений умовами цього Договору. Отже, вказаними умовами Кредитного договору визначено процедуру реалізації позивачем свого права на дострокове повернення кредитних коштів шляхом складення та направлення відповідної вимоги на адресу відповідачки. При цьому обов`язок відповідачки щодо дострокового повернення кредитних коштів виникає з моменту одержання вимоги від кредитора про дострокове погашення та цей обов`язок може бути виконаний нею у добровільному порядку протягом 30 календарних днів від одержання такої вимоги. Відповідно, право позивача на дострокове отримання кредитних коштів може вважатися порушеним лише після спливу 30 календарних днів з моменту одержання вимоги відповідачки. Позивачем не надано доказів направлення відповідачці, в порядку ч.2 ст.530 ЦК України та п. 6.2.7 Кредитного договору, вимоги про повернення наданих кредитних коштів. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено не лише факт одержання відповідачкою вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, а й факт направлення такої вимоги, відсутні підстави вважати, що у відповідачки виникло зобов`язання щодо повернення всієї суми кредитних коштів. Крім того, як вбачається з паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит містить умову: мета отримання кредиту - на споживчі цілі; Таким чином вказаний Договір, укладений між сторонами є споживчим. Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування»: у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Разом з цим, позивачем, в порушення п.3 ч. ст.25 Закону України «Про споживче кредитування», не надано належних доказів направлення відповідачці [PERSON] досудової вимоги та отримання нею цієї вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку. 24.04.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника АТ «ЮНЕКС БАНК» за довіреністю Панасюка І.Л. про проведення розгляду справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, представником відповідачки - адвокатом Селезень С.В. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідачки, прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 вересня 2019 року [PERSON] підписала анкету-заяву на оформлення Кредитної картки та встановлення Кредитного ліміту в АТ «ЮНЕКС БАНК», якою просила відкрити поточні рахунки у гривні на її ім`я, в тому числі рахунки для відображення та обліку операцій за такими поточними рахунками, що відкриваються на її ім`я. Рахунки, що відкриваються на підставі цієї анкети-заяви, просила відкрити у порядку, передбаченому чинним законодавством України та відповідно до умов Договору. Розділом 1 анкети-заяви «Інформація про Кредитну картку MasterCard та Відновлювальну відкличну кредитну лінію» визначено наступні умови: сума (кредитний ліміт) - 75000,00, валюта - гривня, строк (міс.) - 12, річна % ставка - 52,00 %, тип картки - неперсоналізована, ціль кредиту - інше, спосіб погашення - щомісячно в розмірі ОМП. Також, 30 вересня 2019 року [PERSON] своїм підписом у анкеті-заяві підтвердила, що ознайомилась і згодна з Публічною пропозицією АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначена Публічна пропозиція АТ «ЮНЕКС БАНК» оприлюднена на офіційній Інтернет сторінці Банку за адресою: www.unexbank.com.ua. Відповідно даних виписки-повідомлення № [NUMBER] .UAN до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «ЮНЕКС БАНК» та анкети-заяви від 01 жовтня 2019 року, Банк підтвердив, що на підставі анкети-заяви здійснено відкриття позичальнику [PERSON] поточного рахунку № [NUMBER] з використанням платіжної картки № [NUMBER] у гривні та встановлено кредитний ліміт в розмірі 72 000 гривень, процентна ставка за користування кредитними коштами 52,0% річних строком до 01 жовтня 2020 року. Загальна вартість кредиту-110172,69 грн. Дана виписка є невід`ємною частиною анкети-заяви, Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «ЮНЕКС БАНК» та підписана [PERSON] . 01 жовтня 2019 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Згідно даних паспорта споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), тип наданого [PERSON] кредиту - кредитування поточного рахунку з використанням платіжної картки шляхом встановлення ліміту відновлювальної відкличної кредитної лінії. Сума / ліміт кредиту, грн. - 75000 гривень. Строк кредитування - 12 місяців з можливістю продовження на новий строк (продовження строку дії на 12 місяців) до закінчення строку дії платіжної картки. Мета отримання кредиту - на споживчі потреби, а також для оплати на користь страховика страхових платежів (згідно укладеного між споживачем та страховиком договору страхування) та оплати на користь кредитодавця комісій, передбачених умовами продукту (у разі їх несплати споживачем за рахунок власних коштів за наявності доступного кредитного ліміту). Спосіб та строк надання кредиту - встановлення на поточний рахунок з використанням платіжної картки кредитного ліміту строком на 12 місяців у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії. Відповідно до даних виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 30.09.2019 по 01.06.2022 вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість за кредитом, з карткового рахунку знімалися та утримувалися грошові кошти зі сплати комісії, нараховувалися відсотки за кредитним договором від 01.09.2019 на негресову частину заборгованості, без зазначення розміру відсоткової ставки та суми заборгованості на яку нараховується відсотки за користуванням кредиту. Згідно даних розрахунку заборгованості станом на 01.06.2022 за договором [NUMBER] від 01.10.2019, за відповідачкою числиться заборгованість у розмірі 80 621,29 грн., яка складається з: заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 71 441,02 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями у розмірі 9 180,27 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені АТ « ЮНЕСК БАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу . У справі, яка розглядається, АТ «ЮНЕСК БАНК» ініційовано спір про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг від 30.09.2019, зокрема, заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користуванням кредиту, а також комісії. На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду: анкету-заяву на оформлення кредитної картки, встановлення кредитного ліміту та приєднання публічної пропозиції на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, умов та правил надання банківських послуг від 30.09.2019; виписку- повідомлення № [NUMBER] до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ « ЮНЕКС БАНК» від 01.10.2019; паспорт споживчого кредиту від 01.10.2019; публічну пропозиції АТ «ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб; виписку по особовому рахунку та розрахунок заборгованості. Так, зміст анкети-заяви від 30.09.2019 та виписки-повідомлення № [NUMBER] до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «ЮНЕКС БАНК» від 01.10.2019, які підписані позивачем та відповідачкою, містить суму кредитного ліміту - 75 000,00 грн., річну ставку відсотків - 52%, а також спосіб погашення - щомісячно в розмірі обов`язкового мінімального платежу. Розмір комісії та умови її нарахування, зміст вказаних документів не містить. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованість по відсоткам та комісії. Щодо обґрунтованості вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з комісії, суд зазначає наступне. Так, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідачки комісії, в тому числі її розміру і порядку нарахування, крім виписки по особовому рахунку та розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на умови публічної пропозиції АТ «ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та додатків до неї: правила користування платіжними картками, виписки- повідомлення до Договору, що оприлюднена на офіційному сайті позивача, як невід`ємної частини Договору, які затверджені рішенням правління ПАТ « ЮНЕКС БАНК», протокол №41 від 30.05.2018, зі змінами, внесеними рішенням правління АТ «ЮНЕКС БАНК» від 16.01.2019. Суд вважає за необхідне зазначити, що виписка-повідомлення №UA523225390000026201088663001 до Договору про комплексне банківське обслуговування від 01.10.2019, яка підписана відповідачкою, та бланк виписки- повідомлення до Договору про комплексне банківське обслуговування АТ «ЮНЕКС БАНК», який є невід`ємною частиною Публічної пропозиції АТ «ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, затверджена рішенням правління ПАТ «ЮНЕКС БАНК», протокол №41 від 30.05.2018, зі змінами, внесеними рішенням правління АТ «ЮНЕКС БАНК» від 16.01.2019, за своїм змістом та формою є різними. Публічна пропозиція АТ « ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог, визначає, в тому числі: терміни та поняття; предмет та основні умови договору; порядок відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків; порядок та відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків з використанням платіжної картки; порядок підключення та використання додаткових послуг; права та обов`язки сторін; договірні списання коштів із рахунків клієнта; відповідальність сторін та порядок врегулювання спорів; форс мажор; правила користування платіжними картками. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.4.52 Публічної пропозиції АТ « ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції наданої позивачем суду, за користування овердрафтом, наданий на поточний рахунок позичальника з використанням платіжної картки, Клієнт сплачує Банку комісію, в строки та у розмірі, встановлених згідно діючих Тарифів Банку, відповідно до умов Тарифного плану та цього Договору. Самі положення Публічної пропозиції, не містять розміру комісії та порядок її нарахування. Відповідно до п.4.4 Публічної пропозиції АТ « ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції наданої позивачем суду Банк надає Клієнту разом з ПІН карки примірник Тарифів, з яким попередньої ознайомився Клієнт. Разом з цим, позивач, в обґрунтування своїх вимог, не надав суду Тарифний план, положення якого містять строки сплати та розмір комісії, який є додатком до публічної пропозиціє та анкетою - заявою, є Договором про комплексне банківське обслуговування, про що зазначено в анкеті-заяві від 30.09.2019, а також доказів надання відповідачці примірника такого документу перед підписанням анкети-заяви. Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цю Публічною пропозицією АТ «ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції наданої позивачем, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи анкету-заяву від 30.09.2019, оскільки вказана пропозиція не містить підпис відповідачки, а також, як вище зазначалося, виписка-повідомлення № [NUMBER] до Договору про комплексне банківське обслуговування від 01.10.2019, яка підписана відповідачкою, та бланк виписки-повідомлення до Договору про комплексне банківське обслуговування АТ «ЮНЕКС БАНК», який доданий позивачем до Публічної пропозиції, роздрукований з сайту Банку, різні за змістом та формою. Суд вважає, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція та додатки до неї (правила, умови та тарифи), що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися ним, тобто банк міг додати до позовної заяви зазначені документи будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови, правила та тарифи надання банківських послуг в АТ « ЮНЕКС БАНК», відсутність у анкеті-заяві та виписці-повідомленні даних, про домовленість сторін щодо розміру комісії та порядку її нарахування, надана позивачем публічна пропозиція АТ «ЮНЕСК БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та додатки до неї, у редакції наданої позивачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, в тому числі правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача комісії. Крім того, суд зазначає, що наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою від 01.10.2019, не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит. Також не передбачено анкетою-заявою від 30.09.2019 умов, які б вказували на те, що паспорт споживчого кредиту є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Зазначене узгоджується з позиціє Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23.05.2022 у справі справа № 393/126/20. Щодо позовних вимоги про стягнення заборгованості по поверненню кредитних коштів та відсотків, суд зазначає наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Предметом даного позову є вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за Договором про комплексне банківське обслуговування від 30.09.2019 у розмірі 80 621,29 грн. станом на 01.06.2022, яка складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 71 441,02 грн.; заборгованості за процентами та комісією у розмірі 9 180,27 грн. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 88 постанови від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Так, відповідно до даних виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 30.09.2019 по 01.06.2022 вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість за кредитом, з карткового рахунку позивачем знімалися та утримувалися грошові кошти зі сплати комісії; нараховувалися відсотки за кредитним договором від 01.09.2019 на негресову частину заборгованості, без зазначення розміру відсоткової ставки та суми заборгованості на яку нараховується відсотки за користуванням кредиту. Станом на 01.06.2022 за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 71 441,02 грн. Згідно даних розрахунку заборгованості станом на 01.06.2022 за договором [NUMBER] від 01.10.2019, за відповідачкою числиться заборгованість у розмірі 80 621,29 грн., яка складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 71 441,02 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями у розмірі 9 180,27 грн. Детального розрахунку, який включав би ставку відсотків та суму заборгованості, на яку нараховуються відсотки по кожному платіжному періоду, розрахунок заборгованості не містить. Вказаних даних також не містить виписка по особовому рахунку [NUMBER] . В межах розгляду даної справи встановлено факт надання відповідачці грошових коштів позивачем, в межах кредитного ліміту, передбаченого у змісті анкети -заяви від 30.09.2019, а також факт узгодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом - 52 % на рік. Зазначені факти не заперечувалися відповідачкою та підтверджується даними виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 30.09.2019 по 01.06.2022, а також даними анкети - заяви від 30.09.2019 та виписки - повідомлення від 01.10.2019. Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви від 30.09.2019, яку відповідачка підписала власноруч, та на підставі якого їй було відкрито поточний рахунок та вона отримала кредитну картку № [NUMBER] , на якій було встановлено кредитний ліміт у сумі 75 000,00 грн., відповідачка користувалася кредитними коштами та не повернула їх позивачу, суд приходить до висновку про наявність у позивача правових підстав вимагати від відповідачки повернення наданих та фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 71 441,02 грн. Разом з цим, незважаючи на те, що в анкеті-заяві сторони узгодили розмір відсотків за користування кредитними коштами, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за ними, з огляду на те, що дані виписки по особовому рахунку та розрахунок заборгованості, не містять детального розрахунку заборгованості по комісії та відсоткам, зокрема не зазначено: відсоткову ставку та суму заборгованості, на яку нараховуються відсотки по кожному платіжному періоду; окремий розрахунок по нарахованих відсотках; окремий розрахунок по нарахованій комісії. Зазначене фактично позбавляє суд можливості виконати процесуальний обов`язок щодо перевірки зробленого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам, в тому числі щодо розміру ставки, відповідно до якої вони нараховувалися, а також з урахуванням недоведеності позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідачки комісії, навести у рішенні свій розрахунок заборгованості за відрахуванням розміру комісії. Суд зауважує, що надання позивачем детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, на підставі яких суд був би спроможний самостійно визначаючи розмір заборгованості відповідачки, є процесуальним обов`язком позивача в силу положень статей 12, 81 ЦПК України. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Наведене відповідає позиці Верховного Суду у справі №199/7014/20 від 01.02.2023. Що стосується доводів відповідачки стосовно не виконання позивачем вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредедитного договору, суди повинні встановити, на які потреби було надано кредит, чи здійснювалося кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалося на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживача. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви від 30.09.2019, у графі 1 «ціль кредиту» зазначено « інше». Згідно змісту анкети-заяви сторонами узгоджено, що поточний рахунок з використанням платіжної картки, забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, а також Верховного Суду у постанові від 15.01.2021 у справі №494/366/19, у разі, якщо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), то для таких правовідносин має застосовуватися вимоги частини 2 статті 530 ЦК України. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 30.09.2019 не визначений строку повернення відповідачкою кредиту, а також не погоджувалося сторонами, що строк дії договору співпадає зі строком дії картки. Таким чином, враховуючи те, що умов Договору щодо строку повернення споживчого кредиту сторонами не узгоджено, суд не вбачає підстав для застосування положень статті 16 Закону України», які регулюють питання стосовного дострокового повернення кредитних коштів відповідно до умов договору. До даних правовідносин необхідно застосувати загальну норму праву, яка регулює порядок виконання боржником зобов`язань, строк виконання якого не встановлений, а саме частину 2 статті 530 ЦК України. При цьому, суд зазначає, що у даному випадку, положення закону не передбачає конкретної форми вимоги кредитора (позивача) до боржника (відповідачки ) про повернення наданих кредитних коштів. Тобто, така вимога може бути заявлена кредитором шляхом подання позову про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором. Враховуючи зазначене, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за наданими кредитними коштами у розмірі 71 441,02 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2378,29 грн. ( 2684,00 грн.х88.61%: 100 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial