Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

01 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS] . Йому стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запису про арешт належного йому житлового будинку. Позивач звернувся до відповідача з проханням про зняття арешту з майна, однак, ним була отримана відмова у знятті арешту з майна у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень, на підставі яких було накладено арешт на будинок, інші виконавчі провадження про стягнення з позивача заборгованості у відділі відсутні. В позасудовому порядку зняти обтяження з нерухомого майна не є можливим, а існування арешту позбавляє можливості розпоряджатися своїми правами, за таких обставин позивач змушений звернутися до суду. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що не знає підстав та обставин, які слугували підставою для накладення арешту на його майно. Представник Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутність їхнього представника, рішення прийняти згідно з чинним законодавством. У повідомленні до суду також вказано, що виконавчі провадження, які стали підставою для накладення арешту на майно позивача на даний час знищені, тому повідомити інформацію про причини та підстави здійснення процесуальної дії по накладенню арешту на даний час не можливо. У провадження служби відсутні виконавчі провадження відносно [PERSON] на момент розгляду цивільної справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом договором міни від 02.06.2004 (а.с. 10). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.03.2023, виявлено обтяження відповідно до постанови б/н ВДВС у Миргородському районі про накладення арешту на майно від 13.11.2003, реєстраційний номер обтяження 1710718 та 1710715, яким накладено арешт на все майно [PERSON] (а.с.7). Згідно листа Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.03.2023 №11737, станом на 09.03.2023 на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на будь яку користь. Крім того, у відділі відсутні відомості щодо накладення арешту на майно останнього. (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , порушує право власності позивача, оскільки, арешт було накладено у 2003 році, а право власності на будиноволодіння позивач набув у 2004 році. Згідно наданої Полтавським нотаріальним архівом на запит суду копії постанови державного виконавця від 13.11.2003 арешт на майно [PERSON] накладався в зв`язку із проведенням стягнення на користь Пенсійного фонду України у Миргородському районі штрафу в сумі 136 грн. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки, накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved