Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

29 червня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти для утримання повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 4000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення кожною дитиною повноліття з врахуванням індексації відповідно до закону. Позовна заява обґрунтована тим, що 17 липня 2015 року між сторонами був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач вказує, офіційно не працевлаштована, перебуває в пошуку роботи, відповідач недостатньо надає матеріальну допомогу на сім`ю та утримання дітей. Стверджує, що відповідач є працевлаштованим, має заробітну плату понад 30000 грн., має рухоме майно та не має іншої сім`ї та інших дітей на утриманні, а тому вважає відповідача спроможним сплачувати аліменти у визначеній сумі. Позивач разом із позовною заявою подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала повністю та просить його задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте 03.07.2023 року подав до суду письмову заяву в якій просить судове засідання проводити без його участі, позов визнає повністю та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Із матеріалів справи встановлено, що у сторін народилося двоє дітей: [INFO] дочка [PERSON] свідоцтво про народження сері [NUMBER] від 03 грудня 2019 року та [INFO] син [PERSON] свідоцтво про народження сері [NUMBER] від 11 серпня 2021 року (а.с.8, 9). Із витягу №6-179 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.06.2023 року виданої старостою Горохівської міської ради вбачається, що позивач та її діти [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зазначені\~норми закону,\~суд виходить\~з того,\~що батьки\~дитини повинні\~забезпечити для\~дитини утримання\~у розмірі\~не меншому\~прожиткового мінімуму\~на місяць,\~встановленого на\~відповідний період\~для певного\~віку дитини,\~як мінімальної\~гарантії загального\~рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано жодних доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей, батьків, чи докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, приходить до висновку про задоволення позову та необхідність стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі, по 4000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 29.06.2023 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку\~з тим,\~що позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі п.3\~ч.1\~ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір»,\~тому з\~відповідача слід\~також стягнути\~на користь\~держави судовий\~збір в\~розмірі що\~був встановлений\~на день\~звернення з\~позовом до\~суду та\~становить 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. На підставі ст. ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial