Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

11 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 жовтня 2018 року у справі № 486/1107/18 та стягувати з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування заявленого\~позову позивач посилається на те, що \~він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Позивач вказує на те, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 серпня 2018 року і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що після винесення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області рішення у справі № 486/1107/18 від 04 жовтня 2018 року мають місце суттєві зміни сімейного стану та життєвих обставин - укладення нового шлюбу, народження двох дітей та необхідність повного утримання цих двох малолітніх дітей, а також дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми без збереження грошового забезпечення, а також матеріального стану, у вигляді позбавлення в силу законодавства надбавок, які мали місце на період воєнного стану. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.05.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 14 липня 2023 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2014 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В період даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва. В подальшому\~рішенням Южноукраїнського\~міського суду\~Миколаївської області\~від 04\~жовтня 2018\~року було\~стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до повноліття дитини. Подружні стосунки між сторонами не склались в результаті чого, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що він є військовослужбовцем та наразі єдиним джерелом доходу Позивача є грошове забезпечення, на його утриманні перебувають дружина та двоє дітей, протягом періоду воєнного стану Позивач отримував грошову забезпечення з урахуванням надбавок, однак у зв`язку з тим, що він несе службу у закладі охорони здоров`я Державної прикордонної служби України та не бере безпосередню участь у бойових діях та не виконує бойові завдання, грошове забезпечення Позивача буде визначатися у стандартному розмірі. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, \~батько \~мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~Розірвання шлюбу між батьками, \~проживання їх \~окремо \~від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання , яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. При цьому, частиною 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 4\~ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою\~статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно із ч.1\~ст. 192 Сімейного Кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування садом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено судам, відповідно до\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що 09 листопада 2019 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу « [PERSON] »), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Від вказаного шлюбу у позивача народились дві доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки Одеського військово-медичного клінічного центру, Позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] з 25 січня 2018 року по теперішній час. Доходи [PERSON] підтверджуються випискою по рахунку [NUMBER] та довідками про доходи за останні 6 (шість) місяців та за березень 2023 року. Відповідно до витягу з наказу Начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09 лютого 2022 року № 57-ОС старшому сержанту [PERSON] , інспектору прикордонної служби 2 категорії - дозиметристу 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділе]шя інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « [INFO] » (тил А), до досягнення дитиною трирічного віку, надано відпустку для догляду за дитиною з 09 лютого 2022 року до фактичного прибуття на службу для виконання службового обов`язку, але не пізніше 19 грудня 2024 року. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів .\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що є підстави зменьшити розмір стягнутих рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1/6 частки від доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи наявність у відповідача загалом трьох дітей та відсутність доказів перебування [PERSON] на утриманні позивача (відсутність доходів, неможливість працевлаштування тощо). Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Outcome: partial