Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

26 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: розірвання договорів оренди земельних ділянок площею 3,09 га та 0,72 га, за кадастровими номерами відповідно 4825182800:01:000:0135 та 4825182800:01:000:0697. В обґрунтування позову зазначила, що 23 січня 2012 року вона уклала договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 20 років. Оскільки однією з умов для розірвання вказаних договорів є не виконання однією зі сторін обов`язків та з урахуванням того, що відповідачем не виплачується орендна плата, і в досудовому порядку вирішити спір не вдалось, позивачка змушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання втретє не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 3,09 га та 0,72 га, за кадастровими номерами відповідно 4825182800:01:000:0135 та 4825182800:01:000:0697, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11, 12). Судом також встановлено, що позивачка уклала з відповідачем договори оренди належних їй земельних ділянок (а.с. 13-18). За змістом пунктів 8 та 10 зазначених договорів, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року. Згідно з п. 35 спірних договорів оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За змістом відомостей з Державного реєстру платників податків ДФС України про суми виплачених доходів позивачці за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2022 року, остання отримувала дохід від відповідача у наступних розмірах: у 4 кварталі 2020 року нараховано 2 917 грн 49 коп., виплачено 0 грн. 0 коп., у 4 кварталі 2021 року нараховано 2 917 грн 49 коп., виплачено 0 грн. 0 коп., у 2022 році орендна плата не нараховувалась та не сплачувалась (а.с. 21-26). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з аналізу зазначених норм, слід дійти висновку, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів, факт того, що відповідачем допущено систематичну (два і більше випадки) несплату орендної плати, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та розірвання спірних договорів. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, згідно з якими в разі задоволення позовних вимог сплачена позивачем сума судового збору та інших судових витрат підлягає стягненню з відповідача. Оскільки при зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 2 147 грн 20 коп., а також звернулася по юридичну допомогу до адвоката, уклавши з останнім договір (а.с. 27-29), оплатила послуги згідно з розрахунком і квитанцією на суму 5 000 гривень, з огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а від відповідача заперечень щодо зменшення розміру судових витрат не надійшло, суд стягує сплачені позивачем кошти з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved