Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача У лютому 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 березня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (далі - АКБ «Імексбанк», банк) укладений договір кредиту № 24-07, згідно з умовами [PERSON] отримав кредит у розмірі 400 000,00 дол. США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 березня 2007 року між [PERSON] та банком укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно з умовами якого [PERSON] передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 108,20 кв. м, житловою площею 62,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2018-02-05-000312-а від 13 лютого 2018 року, номер лоту F22GС7843, найменування активу лоту: право вимоги за договором кредиту № 24-07 від 23 березня 2007 року (із забезпеченням: житлова трикімнатна квартира, загальна площа 108,20 кв. м, житлова площа 62,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житлова трикімнатна квартира загальною площею 70,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] ), він став переможцем електронних торгів. 14 березня 2018 року між ним та банком укладений договір № 77 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, згідно з умовами якого банк передав, а він прийняв права вимоги за кредитним договором. Також 14 березня 2018 року між ним та банком укладений нотаріально посвідчений договір № 143 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за іпотечним договором, згідно з яким банк передав, а він прийняв права вимоги за договором іпотеки. На виконання статті 35 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з порушенням основного зобов`язання 15 березня 2018 року [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення та повернення заборгованості за кредитним договором, яка отримана особисто [PERSON] , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 23 березня 2018 року. Однак, заборгованість за кредитним договором не погашена. У зв`язку з невиконанням позичальником основного зобов`язання, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуттям ним ( [PERSON] ) права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124985570 від 23 травня 2018 року, згідно з яким з 23 травня 2018 року позивач є новим власником спірного нерухомого майна. Позивач зазначає, що він має намір вселитися до спірної квартири, змінити двері, замки та встановити охорону, але у квартирі перебувають невідомі особи, які заважають користуватись майном, обмежують право доступу до нього, з приводу чого він 21 серпня 2018 року звертався до працівників поліції з відповідною заявою. На думку позивача, [PERSON] втратив право користування спірною квартирою, а тому підлягає виселенню. Також позивач вказує на те, що він не має можливості визначити повне коло відповідачів, оскільки немає даних про осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та осіб, які проживають у вказаній квартирі. Заперечую проти задоволення позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що спірна квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, іншого житла він немає, а тому його виселення та виселення осіб, які зареєстрованій у цій квартирі, без надання іншого житлового приміщення є незаконним. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи Ухвалою суду від 06 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виселення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 34-35). 27 березня 2019 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 06 березня 2019 року (а. с. 37). Ухвалою суду від 28 березня 2019 року у вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 26 червня 2019 року о 16 год. 00 хв. (а. с. 65-66). 26 червня 2019 року від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, та заява про залучення до участі у справі співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] (а. с. 72-75). Ухвалою суду від 26 червня 2019 року залучено до участі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] в якості співвідповідачів, а також залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а. с. 80-81). Згідно з довідкою, складеною секретарем судового засідання, судове засідання, призначене на 22 жовтня 2019 року о 16 год. 00 хв., знято з розгляду та перенесено на 20 лютого 2020 року о 15 год. 45 хв. у зв`язку з перебуванням судді Мицик Ю.С. на лікарняному (а. с. 84). 10 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява (відзив), в якій він посилався на безпідставність позовних вимог [PERSON] (а. с. 96-98). 20 лютого 2020 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлено клопотання про зупинення провадження у цій справі (а. с. 103-104). Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Імексбанк», третя особа: державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пушкін К.В., про визнання недійсними договорів відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа № 755/18995/18), що перебуває у провадженні Дарницького районного суду міста Києва (а. с. 107-108). Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу в підготовче судове засідання на 21 лютого 2023 року об 11 год. 00 хв. (а. с. 126). Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 10 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв. (а. с. 137-138). 10 квітня 2023 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява, в якій третя особа просила розглядати справи без участі представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини (а. с. 148). 10 квітня 2023 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 17 травня 2023 року о 14 год. 00 хв. (а. с. 149). 21 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабенка С.С. надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/11139/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Імексбанк», третя особа - державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пушкін К.В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності (а. с. 151). 15 травня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабенка С.С. надійшли письмові пояснення у справі (а. с. 162-166). Протокольною ухвалою суду від 17 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабенка С.С. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/11139/22. Розгляд справи відкладено на 18 липня 2023 року о 14 год. 00 хв. (а. с. 189-196). 03 липня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабенка С.С. надійшли письмові пояснення у справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - Бабенко С.С. просили відмовити в задоволенні позову. Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час, місце судового розгляду повідомлені належним чином. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування 23 березня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Імексбанк» укладений договір кредиту № 24-07, на забезпечення виконання зобов`язань за яким 23 березня 2007 року між [PERSON] та банком укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно з умовами якого [PERSON] передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 108,20 кв. м, житловою площею 62,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло серії № [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської держадміністрації 24 вересня 2001 року згідно з наказом Головного управління житлового забезпечення від 19 вересня 2001 року № 1031-С/КІ, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 вересня 2001 року в реєстраційній книзі № 43060 (а. с. 38 -47). 14 березня 2018 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів від 13 березня 2018 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] укладений договір № 77 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги, згідно якого ПАТ «Імексбанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Матвієнко А.А., відступив (продав), а [PERSON] отримав (придбав) право вимоги до [PERSON] , що належало банку на підставі договору кредиту від 23 березня 2007 року № 24-07, укладеного між банком та [PERSON] (а. с. 48-51). Пунктом 2.1 договору № 77 передбачено, що банк відступає за окремими договорами [PERSON] права вимоги за договорами, що були укладені в якості забезпечення виконання позивачем зобов`язань за договором кредиту, в тому числі права вимоги за нотаріально посвідченим іпотечним договором укладеним між [PERSON] та банком 23 березня 2007 року. На виконання пункту 2.1. договору № 77, 14 березня 2018 року між банком та [PERSON] був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 143 (а. с. 52-54). На підставі укладеного між банком та [PERSON] договору, позивач отримав права вимоги та став іпотекодержателем за іпотечним договором. 18 травня 2018 року [PERSON] задовольнив свої вимоги за договором іпотеки, відповідно до іпотечного застереження, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , про що державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Пушкіною К. Ю., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 41238387 від 23 травня 2018 року) внесено відповідний запис про право власності [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 57). 01 червня 2018 року позивач направив на адресу [PERSON] лист - вимогу про виселення з квартири [ADDRESS] (а. с. 58). Згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» від 24 червня 2019 року № 203 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а. с. 76). Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Встановлено, що позивач як новий власник, який зареєстрував право власності на підставі застереження в іпотечному договорі, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник, який втратив право власності на житло, відмовляється виселятися з нього. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Належним правилом, яке встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є положення статті 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Отже, частиною другою статті 109 ЖК України встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Отже, у разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК України. Зазначені висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22), вирішуючи питання щодо виселення з іпотечного майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зазначила таке. Аналізуючи статтю 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК України відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно, - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] набута відповідачем [PERSON] у власність не за рахунок кредитних коштів. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачі мають інше житло у власності. Позивач не надав доказів на спростування зазначених обставин. Позивач, ініціювавши питання про виселення відповідачів із спірної квартири, не вказав у позовній заяві іншого постійного житлового приміщення, яке відповідно до вимог частини другої статті 109 ЖК України має бути надане особам одночасно з їх виселенням. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами наявності підстав, передбачених статтею 40 Закону України «Про іпотеку» та статтею 109 ЖК України, для виселення відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого житлового приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed