Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

В липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що він працював прохідником на дільниці № 3 шахти «Криворізька» АТ «Кривбасзалізрудком» та виконував в підземних умовах шахти комплекс прохідницьких робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації: буріння шпурів ручними перфораторами, агрегатами та комплексами, ручним способом, прибирання та навантаження гірничої маси. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив локальної вібрації, аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення. Внаслідок чого у позивача виникло професійне захворювання та 08.06.2023 року йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності по трьом професійним захворюванням: 30% - радикулопатія, 20% - вібраційна хвороба, 15%-хронічне обструктивне захворювання легень, та встановлено третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 435 500,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 07 липня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву на позовну заяву та 24.07.2023 року надав його до суду, в якому зазначив, що сума відшкодування моральної шкоди значно завищена. Факт завдання моральної шкоди позивачу повинен бути доведеним. Крім того, за подачу позову майнового характеру останнім повинен бути сплачений судовий збір. Моральна шкода підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Позовні вимоги просив задовольнити частково. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 18.06.2007 по 24.06.2008 року учнем прохідника дільниці № 9 на шахті «Родіна» в підземних умовах, з 24.06.2008 по 04.12.2012 року прохідником з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Родіна», з 04.12.2012 по 17.02.2015 року прохідником з повним робочим днем в підземних умовах дільниці № 3 шахти «Родіна», з 17.02.2015 по 01.04.2016 року прохідником з повним робочим днем в підземних умовах дільниці № 2 шахти «Гвардійська», з 01.04.2016 по 20.10.2021 року прохідником з повним робочим днем в підземних умовах дільниці № 3 шахти «Родіна». 20.10.2021 року був звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. (а.с. 8-10) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.01.2023 року № 82 було встановлено зв`язок захворювань [PERSON] зі шкідливими умовами його праці на АТ «Кривбасзалізрудком», ш. «Родіна» - 14 років 4 міс.: з червня 2007 року по жовтень 2021 року - прохідник. (а.с. 19-20) 13.03.2023 на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком» за формою І складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), виявленого у [PERSON] . У пункті 17 вказаного Акту зазначено, що працюючи прохідником на дільниці № 3 шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 18.06.2007 по 20.10.2021, [PERSON] виконував в підземних умовах шахти комплекс прохідницьких робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації: буріння шпурів ручними перфораторами, агрегатами та комплексами, ручним способом, прибирання та навантаження гірничої маси. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив локальної вібрації, аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення. Причиною виникнення професійного захворювання визначено важкість праці, вібрація локальна та пил переважно фіброгенної дії (п. 18 Акту). (а.с. 14-16) В окремій думці зазначено, що жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою доля здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку із невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійного захворювання у [PERSON] лежть безпосередньо на ньому. (а.с. 16 зворотня сторона - 17) Відповідно до довідок МСЕК Серії 12 ААВ № 130989 від 08.06.2023 року та серії 12ААА № 129527 від 08.06.2023 року [PERSON] первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності: 30% - радикулопатія, 20% - вібраційна хвороба, 15% -по ХОЗЛ, та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 10.04.2025 року. (а.с. 18) У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та виписними епікризами. (а.с. 21-32) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачем не доведено факт спричинення останньому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Також, що стосується доводів відповідача про сплату позивачем судового збору, суд зазначає, що при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що також підтверджується вищевказаним Актом. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. За таких обставин суд вбачає, АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65%, встановлення 3 групи інвалідності, які встановлені не безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 14 років 4 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 235 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2350,00 грн.

Outcome: partial