Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час ухвалення вказаного рішення суду, судом не було враховано ту обставину, що позивач вже має на утриманні іншу дитину - сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2011 року і до досягнення ним повноліття на підставі виконавчого листа виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по справі № 2-183/2011 року. Вважає, що перебування на його утриманні ще однієї дитини, є самостійною достатньою підставою для зміни розміру аліментів. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.01.2023 року провадження у справі відкрито та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач надіслала на адресу суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на наявність заборгованості позивача по аліментним зобов`язанням. Ухвалою суду від 09.05.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів залишено без розгляду. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.06.2023 року ухвалу суду від 09.05.2023 року скасовано і справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28.06.2023 року продовжено розгляд даної справи. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив суд про задоволення позову, посилаючись на те, що під час ухвалення рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року він був відсутній в судовому засіданні та судом не було враховано того факту, що на його утриманні є ще одна дитина, на яку він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 50% усіх видів його доходів. На теперішій час він має іншу сім`ю, проживає з жінкою, яка має двох дітей, але зазначив, що доказів даного факту суду надати не може. Він працює, отримує заробітну плату, однак після відрахувань аліментних зобов`язань на утримання двох дітей, йому не вистачає коштів на існування. В подальшому надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на недоведеність позовних вимог. Позивачем жодними доказами не доведено, що після ухвалення рішення суду від 01 серпня 2018 року змінився його матеріальний та сімейний стан. Від відповідача до суду надійшла заява про продовження розгляду справи у її відсутність та у відсутність її представника. Просила відмовити позивачу в задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю зміни його матеріального та сімейного стану після ухвалення рішення суду від 01 серпня 2018 року. Більш того вважала, що у позивача покращився матеріальний стан, оскільки рішенням Южноукраїнського міського суду від 06.04.2023 року йому зменшено розмір аліментних зобов`язань на утримання іншої дитини. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за № 3477-ІV\~застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини 1 статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). У частині першій ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 182 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З матеріалів справи убачається, що позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). На підставі виконавчого листа виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по справі №2-183/2011 року за рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-8). Після набрання рішенням законної сили, 05 вересня 2018 року виданий виконавчий лист для примусового виконання даного рішення суду. (а.с. 38). Відповідно до копії витягу з наказу державної установи "Арбузинська виправна колонія (№83)"від 08 липня 2022 року № 50/ОС (а.с. 11) [PERSON] призначений з 11 липня 2022 року з випробувальним терміном три місяці на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)". Відповідно до копії витягу з наказу державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" від 31 жовтня 2022 року № 87/ОС (а.с. 34) [PERSON] переміщений на посаду інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)". Відповідно до копії витягу з наказу державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" від 02 грудня 2022 року № 100/ОС (а.с. 35) [PERSON] переміщений на посаду інженера відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)". В судовому засіданні позивач зазначив, що до теперішнього часу працює в даній установі. Згідно довідки державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" про здійснені відрахування та виплати від 17.03.2023 року № 9/1-139 [PERSON] з липня 2022 року нараховується заробітна плата та здійснюється відрахування в розмірі 25%, як аліменти та 5% - сума боргу за виконавчим листом, виданим Арбузинським районним судом Миколаївської області 05.09.2018 року (а.с. 36). Згідно довідки державної установи "Арбузинська виправна колонія (№83)" про здійснені відрахування та виплати від 17.03.2023 року № 9/1-138 [PERSON] з липня 2022 року нараховується заробітна плата та здійснюється відрахування в розмірі 25%, як аліменти та 5% - сума боргу за виконавчим листом, виданим Арбузинським районним судом Миколаївської області 19.05.2011 року (а.с. 37). Згідно копії розрахунку Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.02.2023 року № 280 за боржником [PERSON] числиться заборгованість по аліментним платежам станом на 01.02.2023 року за виконавчим листом Арбузинського районного суду від 05.09.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 75561,92 грн. (а.с. 33). Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено. Розмір аліментів, визначений рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] зменшено з 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, до 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду від 17.02.2011 року відкликано (а.с.100-103) Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року набрало законної сили 09.05.2023 року. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки на його утриманні перебуває ще одна дитина від іншого шлюбу та на утримання якої за рішенням суду стягнуто аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) до її повноліття. В судовому засіданні у зв`язку із викладеним, додатково посилався на зміну матеріального стану. На думку суду, в даному випадку, саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі. Адже народження, утримання іншої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану після винесення Арбузинським районним судом Миколаївської області 01 серпня 2018 року рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, у тому числі, у зв`язку з тим, що він є батьком дитини від іншого шлюбу. Позивачем не надано суду довідки з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків стосовно себе, а відтак є неможливим з`ясувати загальний рівень доходу позивача з 2018 року по час звернення його до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що відповідно до рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року у справі № 467/574/18 визначений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач є батьком іншої неповнолітньої дитини, без доведення погіршення його майнового становища, зміни сімейного стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Таким чином, [PERSON] належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав для зменшення розміру аліментів не надано, а тому підстави для задоволення таких позовних вимог до [PERSON] відсутні. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed