Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовому до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, [INFO] народилась малолітня [PERSON] батьком якої є [PERSON] . Вона та відповідач в шлюбі не перебували, однак певний час вели спільне господарство та жили однією сім`єю. Дитина з моменту народження та по сьогоднішній день проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . 01.10.2020 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 3000,00 грн, однак є заборгованість по сплаті за весь період з моменту набрання законної сили рішення, він ухиляється від обов`язку утримувати дитину. З боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх обов`язків, він з 2015 року не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, цією поведінкою батько свідомо нехтує своїми обов`язками. Вона зверталась до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за отриманням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, так згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому ід 31.08.2021року № 988/23/02-19 орган встановив, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним. У зв`язку з викладеним просить суд позов задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. (а.с. 34-35). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 41). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року викликано свідків, залучено орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та витребувано висновок, щодо роз`яснення спору (а.с. 72-73). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 101-103). Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду клопотання, в якому просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Орган опіки та піклування Ужгородського місквиконкому в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду лист, в якому просили у зв`язку з воєнним станом розглядати справу без їх участі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] батьками якоє є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.12.2010 року (а.с. 11). Відповідно довідки Закладу дошкільної освіти № 16 "Зернятко" загального розвитку від 01.06.2021 року № 63 дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад, за весь період дитину в садочок приводила і забирала мама, батько ніколи не приводив дитину, не відвідував батьківські збори, свята, з вихователями не спілкувався, участі у вихованні не приймав, успіхами дитини не цікавився, не оплачував харчування (а.с. 14). Згідно психолого-педадогічної характеристики учениці 4-Б класу УЗОШ І-ІІІ ст. № 20 - ліцею " [PERSON] контроль за навчанням дитини з боку мами належний (а.с. 15). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 01.10.2020 року стягнуто з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] (а.с. 22-23). Згідно Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві 22.01.2021 року відрито виконавче провадження за виконавчим листом № 308/6477/20 від 29.12.2020 року що видав Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. (а.с. 24). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19.02.2021 року № 16663 складає 55 040,54 грн (а.с. 25). Згідно висновку від 31.08.2021 року № 988/23/02-19 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився (а.с. 12-13). В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , суду показала, що вона сусідка позивача та знає її з народження, відповідач приїзжав з м.Києва коли дитині було 3-4 роки. Відповідач участь у вихованні дитини не приймає, знає, що почав випивати, що було причиною сварок, позивач сама займається вихованням дитини. Свідок [PERSON] показала суду, що позивача знає давно з 2009 року, відповідача бачила останній раз у 2015 році, поки дитина відвідувала дитячий садок, відносини з дитиною були нормальні. Відповідач любив випивати та часто їздив до м.Києва. З 2015 року жожного разу не бачила, щоб відповідач приїзжав до дитини, брав участь у її житті, дитиною займається мати. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Факт свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками щодо виховання дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. В даному випадку матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки, яке має систематичний характер. Поважних причин, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дочки [PERSON] , судом не встановлено. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що було встановлено судом, виходячи з поведінки відповідача [PERSON] . Відповідно до п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд враховує висновок від 31.08.2021 року № 988/23/02-19 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради орган опіки тапіклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , та вважає вказаний висновок об`єктивним, обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні дослідженими доказами та поясненнями сторін встановлено винну поведінку [PERSON] по відношенню до дочки [PERSON] , яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, нехтує потребами своєї дитини, будь яких доказів на спростування вказаного ним не надано, а тому вважає можливим задовольнити позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, що на думку суду відповідатиме її інтересам. Суд також роз`яснює відповідачу [PERSON] , що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн та вирішує питання про доцільність стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 500,00 грн, з урахуванням складності справи, кількості проведених судових засідань в режимі відеоконференції з безпосередньою участю представника, час, витрачений ним на складення позову та представництво інтересів [PERSON] під час розгляду даної справи.

Outcome: approved