Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

У грудні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просила суд визнати частково недійсним кредитний договір №62/17 від 30.08.2017 укладений між КС «Союз-Фінанс» та [PERSON] , зокрема визнати недійсним з моменту укладення договору умови п.3.3 щодо обов`язку: «якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення». Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що 30.08.2017 між нею та КС «Союз-Фінанс» було укладено кредитний договір №62/17, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кошти у розмірі 12 580,00 грн. зі строком повернення до 29.08.2019 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,1% річних в день отримання кредиту, а також 1,95% щомісячно нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом. З огляду на те, що п.3.3 в частині: «якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення», є фактично додатковою мірою відповідальності, тобто є скритим вираженням пені, штрафу за несвоєчасність повернення заборгованості, [PERSON] вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Також у позові зазначено, що вказане положення не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки розмір відсотків є завищеним. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.12.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем було надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами, оскільки [PERSON] була ознайомлення з усіма умовами кредитування та погодилась на них про що вказує наявність її підпису у договорі. Крім того, механізм нарахування відсотків передбачений п.3.3 договору спрямований на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та не є пенею або штрафом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії кредитного договору №62/17 від 30.08.2017 укладеного між КС «СОЮЗ-ФІНАНС» та [PERSON] остання отримала кошти у розмірі 12 580,00 грн. зі строком повернення до 29.08.2019 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,1% річних в день отримання кредиту, а також 1,95% щомісячно нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом (п.1.1). Згідно п.3.3 вказаного договору, прострочення сплати кредиту та процентів, вказаних у графіку розрахунків, не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Виходячи з того, що сторонами не оскаржується сам факт наявності між ними правовідносин та враховуючи, що ними не висловлено заперечень з приводу правової природи виниклих зобов`язань, суд вважає за необхідне встановити, що спірні правовідносини регулюються положенням ч.1 ст.1054 ЦК України, у зв`язку з чим можливим є вирішення питання про наявність або відсутність підстав для визнання окремого пункту договору не дійсним з огляду на приписи ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Аналогічний висновок міститься у постанові ВС/КЦС від 12.01.2022 прийнятої за результатом розгляду справи №524/5556/19. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 06 березня 2018 року в справі № 487/7824/15-ц, від 28 березня 2018 року справі № 761/7956/16-ц. Відповідно до ч.1-3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно висновку ВП/ВС від 28.03.2018 викладеного у постанові № 444/9519/12, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У ст. 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч.2 ст.625 ЦК України). З огляду на умови договору, а саме приписи п.3.3, при виданому [PERSON] кредиті в розмірі 12 580,00 грн., строку кредитування 24 місяці, за користування кредитом, остання була зобов`язана сплатити товариству, за 24 місяці, 46 260,00 грн. відсотків, що становить: 64,25 грн. на добу, 1 927,50 грн. на місяць. При належному виконанні [PERSON] умов кредитного договору, остання була, згідно п.1 вказаного договору, зобов`язана сплатити, за 24 місяці, загальну суму процентів - розмір процентів, що становить 3 061, 92 грн. за 24 місяці та 2 580,00 грн. у день отримання кредиту. Отже, за вказаних обставин,

Outcome: approved