Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Гребінки, Київської області, батьком моїм є [PERSON] , за національністю українець, матір`ю - [PERSON] за національністю українка. Зазначене стверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.08.1958 р. Бюро ЗАГС Гребінківського району Київської області, копія якого додається. Як вбачається з відмітки в свідоцтві про народження, [INFO] заявнику був виданий паспорт серії [NUMBER] . Однак, приблизно в 2001 р. він втратив паспорт зразка СРСР і протягом тривалого часу не займався питанням його відновлення. Звернувшись до Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з заявою про оформлення паспорта громадянина України отримав відмову. Враховуючи зазначене, заявник має намір пройти процедуру встановлення належності до громадянства України. Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року менійому необхідне для подальшого звернення до Державної міграційної служби України з заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом громадянина України. У будь-який інший спосіб, окрім у судовому порядку, з урахуванням зазначених вище обставин, неможливо встановити особу і підтвердити факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. та 13 листопада 1991 р. Заявник у судове засідання не з`явився,надіслав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду письмові пояснення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуютьсяглавою 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Гребінки, Київської області, батьком є [PERSON] , за національністю українець, матір`ю - [PERSON] за національністю українка. Зазначене стверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.08.1958 р. Бюро ЗАГС Гребінківського району Київської області, копія якого додається. Як вбачається з відмітки в свідоцтві про народження, [INFO] заявнику був виданий паспорт серії [NUMBER] . Листом Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №80.3214.8-126/80.3214.1-23 від 18.03.2023 р., заявнику було повідомлено, щ в результаті розгляду поданоїзаяви, відповідно до пп.6 п.100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису, та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» заявнику відмовлено у виготовлені паспорта громадянина України. Запропоновано звернутися до суду по питанню встановлення особи та підтвердження постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Копія листа додається. Документом з фотокарткою заявника є комсомольський квиток на імя [PERSON] , виданий 21.01.1976 р. Зі змісту трудової книжки [PERSON] , 24.09.1980 р. останній прийнятий на роботу в Саливінківський цукровий завод на роботу сезонно машиністом парової турбіни. На зазначеному заводі безперервно працював до 29.06.1988 р., коли був звільнений за власним бажанням. 15.05.1988 року заявник був прийнятий на посаду столяра в рембригаду Дослідного господарства Укр МДС, де працював аж до 26.10.1993 року. 13.02.1982 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] в с. Саливінки Васильківського району Київської області, що свтерджується свідоцтвом про одруження. Дата і місце народження заявника підтверджується також і змістом наявного військового квитка [NUMBER] та обліково-послужної картки до нього, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Гребінки, Васильківського району, Київської області, проходив військову службу в період з 23.05.1978 р. по 18.06.1980 р (звільнений в запас за закінченням строку служби). Відповідно до довідки виконавчого комітету Гребінківської селищної ради від 09.02.2023 р. №213, місце проживання [PERSON] , [INFO] з 1958 р. по 1980 р. з 26.12.1981 р. по 28.06.1985 р. було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Устатті 3 Конституції Українизакріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першійстатті 24 Конституції України. Відповідно до частини першоїстатті 293 ЦПК Україниокреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другоїстатті 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другоїстатті 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинностіЗаконом України "Про громадянство України"є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першоїстатті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першоїстатті 3 Закону України "Про громадянство України"громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина другастатті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинностіЗаконом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положеньстатті 293 ЦПК Українитастатті 3 Закону України "Про громадянство України"і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першоїстатті 8 Закону України "Про громадянство України"особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другоїстатті 9 Закону України "Про громадянство України"визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Тобто, на підставістатті 8 Закону України "Про громадянство України"встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положеньЗакону України "Про громадянство України"і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставістатті 3 Закону України "Про громадянство України"і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Надані заявником документи, на переконання суду, доводять факт проживання останнім на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство»13 листопада 1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання ним паспорту громадянина України. На підставі викладеного та

Outcome: approved