Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Вилоцької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , а [INFO] помер батько позивача- [PERSON] Після смерті матері позивача, відкрилася спадщина, що складається в тому числі із: земельної ділянки площею 1,8 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Матіївської сільської ради Берегівського району. Після смерті батька позивача, відкрилася спадщина, що складається в тому числі із: земельної ділянки площею 1,8 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Матіївської сільської ради Берегівського району. На випадок своєї сметрі, ні мати, ні батько позивача, заповідального розпорядження не залишили. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач, спадщину після смерті своїх батьків прийняв. Позивач як спадкоємець першої черги, у порядку ст..ст. 1268-1270 ЦК України, звернувся до нотаріуса та подав заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємців як б мали право на обов`язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. із відповідною заявою. Однак позивач не зміг пред`явити нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, поскільки оригінал таких, знайдено не було і знайдено лише його їх копію, у зв`язку з чим представити їх оригінал нотаріусу не видалось за можливе. Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавців, оскільки їхня цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у зв`язку із їх смертю, а отримати дублікат правовстановлюючих документів на спадкове майно, може лише його власник. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначених оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, крім ього нотаріусом встановлена розбіжність прізвища, імені та по-батькові спадкодавців у правовстановлюючих документах на спадкові земельні ділянки, Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Вилоцької селищної ради Берегівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, разом з тим зазначив про необхідність по даній справі встановлення факт родинних відносин позивача із спадкодавцями та відповідно встановлення факту належності правовстановлюючих документів на спадкоі земельні ділянки спадкодавцям. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , а [INFO] помер батько позивача- [PERSON] . Після смерті матері позивача, відкрилася спадщина, що складається в тому числі із: земельної ділянки площею 1,8 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Матіївської сільської ради Берегівського району. Після смерті батька позивача, відкрилася спадщина, що складається в тому числі із: земельної ділянки площею 1,8 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Матіївської сільської ради Берегівського району. На випадок своєї сметрі, ні мати, ні батько позивача, заповідального розпорядження не залишили. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцями та належність їм правовстановлюючих документів, встановлена Рішенням Виноградівського районного суду від 29.06.2023 року по справі №299/2905/23. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач, спадщину після смерті своїх батьків прийняв, що в тому числі стверджується довідками Старости Підвиноградівського старостинського округу за №1223, 1225 від 22.12.2022 року. Позивач як спадкоємець першої черги, у порядку ст..ст. 1268-1270 ЦК України, звернувся до нотаріуса та подав заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємців як б мали право на обов`язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. із відповідною заявою. Однак позивач не зміг пред`явити нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, поскільки оригінал таких, знайдено не було і знайдено лише його їх копію, у зв`язку з чим представити їх оригінал нотаріусу не видалось за можливе. Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавців, оскільки їхня цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у зв`язку із їх смертю, а отримати дублікат правовстановлюючих документів на спадкове майно, може лише його власник. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначених оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, крім ього нотаріусом встановлена розбіжність прізвища, імені та по-батькові спадкодавців у правовстановлюючих документах на спадкові земельні ділянки, що не збігаються із даними Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 22.10.1964 року Підвиноградівською сільською радою, де батько позивача зазначений як « [PERSON] , мати-« [PERSON] , що також збігається із даними про реєстрацію шлюбу між громадянами: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (відмова від 24.01.2023 за №02-14/23 додається). У зв`язку з тим, що в документах, що знаходяться в матеріалах справи (свідоцтві про смерть спадкодавців та усвідоцтві про народження позивача) є розбіжності в написанні прізвища, імені та по-батькові спадкодавців як батьків позивача, що пов`язано із опискою під час видачі документу. Спираючись на те, що без встановлення факту належності правовстановлюючого документу неможливо встановити обсяг спадкового майна, що порушує права позивача на спадщину. Користуючись тим, що судом при вирішенні даного питання не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право, у зв`язку з цим є доцільно визнати, що спадкодавці, які зазначені в Свідоцтві про смерть є дійсно батьками позивача, згідно до його Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 22.10.1964 року Підвиноградівською сільською радою, де батько позивача зазначений як « [PERSON] , мати-« [PERSON] ». Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне. Спадкові земельні ділянки, площею по 1,8 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташовані на території Матіївської сільської ради Берегівського району, рахуються за спадкодавцями, згідно до Державного Акту на право приватної власності, серї IІ-ЗК №016304 від 05.09.2002 року та згідно до Державного Акту на право приватної власності, серї IІ-ЗК №035179 від 05.09.2002 року. У зв`язку із втратою оригіналів вказаних правовстановлюючих документів, позивач подала відповідне оголошення до газети «Регіональні Новини». Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). Отже, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на спадкове майно у приватного нотаріуса. Крім того, Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Outcome: approved