Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

19.05.2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що між ТОВ «ДУНАПАК-УКРАЇНА» (далі - Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № АМ.152259, забезпечений транспортний засіб, марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] . 09.02.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, марки Volkswagen, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу, марки «Меrcedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - відповідач). Постановою Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2021 року у справі №461/1337/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17586,00 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, марки «Меrcedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.115431006 та остання здійснила виплату страхового відшкодування в порядку субогації у розмірі 11108,00 гривень. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну згідно полісу № ЕР.115431006 складає 130000,00 гривень, франшиза - 2000,00 гривень. Отже, на підставі вищезазначеного до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків у розмірі 6478,00 гривень (17586,00 - 11108,00). Позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило та виплати відшкодування в порядку регресу з боку відповідача здійснено не було. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 6478,00 гривень та судовий збір у розмірі 2684,00 гривні. Ухвалою судді від 27.06.2023 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 10 годину 30 хвилин 21.07.2023 року. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Хаєцька О.С. просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений. 21.07.2023 року подав в канцелярію суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі (а.с.46), окрім того в матеріалах справи справи знаходиться заява [PERSON] , в якій він позовні вимоги визнає повністю, у зв`язку з чим просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову і відповідно не стягувати ці кошти з нього (а.с.45). Представник третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.08.2020 року між ТОВ «ДУНАПАК-УКРАЇНА» (далі - Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) було укладено договір добровільного страхуван ня ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № АМ. 152259, забезпечений транспортний засіб, марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] (а.с.6). 09.02.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, марки Volkswagen, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу, марки «Меrcedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - відповідач). Постановою Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2021 року у справі №461/1337/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та оштрафовано на 340,00 гривень в дохід держави (а.с.11). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч.6 ст.82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Як було встановлено в судовому засіданні ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17586,00 гривень (а.с.20). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як власника автомобіля «Меrcedes-Benz», номерний знак [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.115431006 та остання здійснила виплату страхового відшкодування в порядку субогації у розмірі 11108,00 гривень. Згідно страхового акту №UA2021020900021/L10/03 від 13.04.2021 року сума страхового відшкодування становить 17586,00 гривень (а.с.21). Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну згідно полісу № ЕР. 115431006 складає 130000,00 гривень, франшиза - 2000,00 гривень. Отже, на підставі вищезазначеного до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків у розмірі 6478,00 гривень (17586,00 - 11108,00). 27.07.2022 року представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - Хаєцька О.С. зверталася до відповідача [PERSON] із претензією про відшкодування шкоди (а.с.27), проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило та виплати відшкодування в порядку регресу з боку відповідача здійснено не було. Статтею 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1993 року передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Із статті 8 Закону України "Про страхування" вбачається, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із ст.1188 Цивільного кодексу України вбачається, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691 цс 15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15- ц від 03.10.2018 року підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, зважаючи, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що з останнього слід стягнути судовий збір в сумі 1342,00 гривні на користь позивача, а також повернути позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 1342,00 згідно платіжної інструкції №94394 від 08.05.2023 року. На підставі викладеного і

Outcome: approved