Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що останній 09 грудня 2022 року о 09 годині 15 хвилин в м. Житомирі, по вул. І. Мазепи, 32, керуючи транспортним засобом Renault, д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом Krone, д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 296/9260/22 від 26.01.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована за полісом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.211349962 в ПрАТ СК "ПЗУ Україна", ліміт відповідальності за яким за спричинену шкоду майну визначена в розмірі 160 000 грн. Розмір франшизи становить 2600 грн. Страховик винуватця ДТП сплатив потерпілому страхову суму з вирахуванням франшизи, тобто позивачу було виплачено від ПрАТ СК "ПЗУ Україна" 160 000-2600=157400 грн. Оскільки страхова відповідача виплатила страхову суму за вирахуванням франшизи, невиплаченою залишається сума франшизи, що дорівнює 2600 грн. Крім того, внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому в ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях, у тому числі через пошкодження власного майна, погіршення його технічного та естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Крім того, в період судового розгляду справи щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, позивач перебував за кордоном. При цьому на кожне судове засідання він приїздив особисто до м. Житомир, у зв"язку з чим поніс відповідні транспортні витрати в сумі 21 000 грн. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму франшизи у розмірі 2600 грн, транспортні витрати, понесені у зв"язку з розглядом справи №296/9260/22 у розмірі 2600 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати. Ухвалою судді від 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] та його представник Касянчук С.В. належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.07.2023 на адресу суду від представника позивача Касянчука С.В. надійшло письмове клопотання про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 19.07.2023 у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Касянчука С.В. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.07.2023 відповідачу роз"яснено його право у п"ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву та сторонам роз"яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п"яти днів з дня отримання відзиву. Згідно відстеження поштового відправлення вищевказана ухвала суду разом з позовною заявою та копіями доданих до неї документів отримані відповідачем особисто 08.07.2023. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, передбаченим ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом строк відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2022 року о 09 годині 15 хвилин в м.Житомирі, по вул. І. Мазепи, 32 [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault, д.н.з. [NUMBER] з н/п Krone, д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26.01.2023 у справі № 296/9260/22 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п"ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн (а.с. 7-8). Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії полісу № ЕР.211349962 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна". Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000 грн. Розмір франшизи становить 2600 грн (а.с. 10-11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. . Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів. Згідно ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 36.6 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи те, що страхувальник не відшкодував позивачу франшизу, передбачену договором страхування від 03.10.2022 в розмірі 2600 грн, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України - моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд зауважує, що внаслідок вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення позивач дійсно зазнав душевні переживання, які були викликані протиправними діями [PERSON] , а також порушенням звичного життєвого укладу у зв"язку з пошкодженням автомобіля. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступень моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних дій відповідача, тому вважає, що позов і цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення транспортних витрат, пов"язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом. Таке правове регулювання порядку здійснення цивільного судочинства не може обмежувати та/або заперечувати право сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та яка понесла витрати, пов`язані з прибуттям до суду, й підтвердила їх документально, на компенсацію цих витрат. Позивачем в якості доказів понесених витрат надано суду копії договорів на надання послуг з перевезень пасажирів та їх багажу з додатками, копії квитанцій до прибуткового касового ордера, копії накладних та копії актів надання послуг (а.с. 12-29). У додатках № 1 до Договорів на надання послуг з перевезень пасажирів та їх багажу від 21.01.2023 (а.с. 20), 02.02.2023 (а.с. 14), 27.05.2023 (а.с. 26) вказано маршрут перевезення: смт Романів - пункт пропуску Медика. При цьому суд зазначає, що згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта [PERSON] останній є громадянином України, тому вказані обставини ставлять під сумнів той факт, що перетин позивачем кордону у вищевказані дати будь-яким чином пов"язані з розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що в період розгляду справи щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності перебував за кордоном, що підтверджується відмітками в його закордонному паспорті та особисто приїздив на кожне судове засідання, однак жодного доказу на підтвердження факту перетинання ним державного кордону України, суд не надав, тому доводи позивача в цій частині суд до уваги не бере. Разом з цим, надані позивачем копії квитанцій до прибуткового касового ордера та копії накладних не містять реквізитів, які є обов"язковими для даних документів, зокрема, номеру, дати їх видачі та печатки, тому дані документи судом до уваги не приймаються. Водночас, суд звертає увагу на те, що в мотивувальній частині позовної заяви позивач вказує суму понесених ним транспортних витрат 21 000 грн, тоді як в позовних вимогах вказана сума транспортних витрат 2600 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення транспортних витрат, пов"язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved