Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

30.05.2023 представник позивача Лазорко Р. Й., в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" з наступними вимогами: визнати виконавчий напис № 12347 від 04.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості в розмірі 14 839 грн 00 коп., таким що не підлягає виконанню, у виконавчому провадженні № 64401661; стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.; стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь [PERSON] , сплачений судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп., за подання заяви про забезпечення позову; стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. за подання позовної заяви. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. був вчинений виконавчий напис за № 12347 від 04.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" заборгованість в сумі 14 839 грн 00 коп. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В., було відкрито виконавче провадження № 64401661 від 05.02.2021. Постановою приватного виконавця від 05.02.2021 було накладено арешт на кошти позивача. На теперішній час виконавче провадження триває. Позивач вважає виконавчий напис незаконним, а тому таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. З 22.02.2017 нотаріуси України не мають права вчиняти виконавчі написи щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально. Ппроцедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України "Про нотаріат" та Главі 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. У зв`язку з тим, між позивачем та відповідачем ніколи не укладалися нотаріально посвідчені кредитні договори, а також договори в письмовій формі та в електронній формі, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Щодо безспірності заборгованості зазначила, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16, "Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного - застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису". Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та не чинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, після 22.02.2017 застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999, в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу II "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору. Позивач жодних кредитів у відповідача не отримувала та жодних договірних відносин з відповідачем не мала та договорів не укладала. Про існування боргу позивача перед відповідачем, позивач дізналася з автоматизованої системи виконавчих проваджень та взагалі не погоджується із розміром заборгованості, оскільки вона грошові кошти від відповідача не отримувала, а отже, вона не є безспірною. Таким чином, враховуючи наведену позицію ВС, наявність у виконавчому написі вимог, які не підлягають стягненню, та проти яких боржник заперечує, свідчить про відсутність безспірності заборгованості, що є підставою для скасування виконавчого напису. Крім того, всупереч вимогам підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, відповідач не надсилав позивачу жодних повідомлень та вимог про усунення порушень зобов`язань, що також є самостійною підставою для скасування виконавчого напису. 11.07.2023 представник позивача Лазорко Р. Й., в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із заявою до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив: збільшити розмір позовних вимог, стягнувши з відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь позивача, в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом, а саме грошових коштів в сумі 14 839 грн 00 коп. На обґрунтування заяви зазначив, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В. від 22.06.2023 закінчено виконавче провадження № 64401661. Відповідно до вказаної постанови, позивачу в червні 2023 року стало відомо, що з його поточного рахунку приватним виконавцем на користь відповідача стягнуто грошові кошти в сумі 14 839 грн 00 коп. Отже, вважав, що необхідно збільшити розмір позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь позивача в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів в сумі 14 839 грн 00 коп. Позовні вимоги, визначені в позовній заяві від 27.05.2023 року, підтримав в повному обсязі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.05.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 21.06.2023. 21.06.2023 судовий розгляд відкладено, у зв`язку з першою неявкою представника відповідача. 26.06.2023 від представника ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" Гулько А. В. до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу (правову) допомогу. В клопотанні зазначено, що у позовній заяві позивач також зазначає про стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), відповідно до якої, на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчисленні гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне, доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу складають 5 000 грн 00 коп. відповідач категорично не погоджується із вказаною сумою. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Підготовка позову, консультації по даній категорії справ не вимагають значного обсягу юридичної і технічної роботи. Вважав, що вказана сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною для такої категорії справ та не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Враховуючи практику Верховного Суду у справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у відшкодуванні витрат на правничу (правову) допомогу позивачу, оскільки: 1) справа є не складною, а спірні правовідносини не новими у судовій практиці; 2) сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При вирішенні цивільного позову, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення пропорційності, зокрема забезпечення розумного балансу між приватним і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Просив відмовити [PERSON] у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 40-41). 11.07.2023 від представника позивача Лазорко Р. Й. до суду надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В якому зазначив, що позивач не погоджується з наведеними відповідачем аргументами, викладеними в клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 7817053 від 06.06.2019 в електронній або письмовій формі нотаріально посвідчений. Отже, позивач категорично не погоджується з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачем вчинено протиправні дії щодо звернення до недобросовісного нотаріуса шляхом отримання виконавчого напису в неправовий спосіб та подання даного напису приватному виконавцю для виконання. Відповідачем не вчинено дій щодо звернення до приватного виконавця з заявою про закриття виконавчого провадження, яке на сьогодні завершено у зв`язку зі стягненням загальної суми грошових коштів приватним виконавцем грошових коштів. Позивач жодних кредитів та договорів з відповідачем не укладала та грошові кошти у відповідача не отримувала, а тому вимушена була звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Жодного належного та допустимого доказу, в розумінні законодавства, що підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання, відповідачем не надано. Також відповідачем не було додано до зазначеного клопотання належного та допустимого доказу, на підтвердження існування боргу та його розміру у позивача перед відповідачем, а саме укладеного договору та належних і допустимих доказів отримання позивачем у відповідача грошових коштів. Позивач категорично не погоджується з твердженнями відповідача, щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковими цінами на адвокатські послуги. В клопотанні відповідачем не наведено жодного належного та допустимого доказу неспівмірності у порівнянні з обсягом виконаних робіт адвокатом, складності справи та ринковими цінам, а лише зазначено загальні фрази, що справа не є складною, а спірні правовідносини не є новими в судовій практиці. У справі № 922/376/20 Верховний Суд встановив, що посилання скаржника на те, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, не підтверджені жодними доказами, а по суті є загальними фразами. Відповідач не надав жодного належного доказу та не спростував те, що понесені позивачем витрати на оплату професійної правничої допомоги є неспівмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковими цінами, а лише вказав на загальні фрази, які жодним доказом не підтвердженні. Крім того, вартість наданих правових послуг адвокатом Позивачу, є невисокою у порівнянні з витраченим часом роботи адвоката, а також для спростування аргументів викладених у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, адвокату необхідно додатково витрачати час на складання заперечення, заяви про збільшення позовних вимог, що збільшує обсяг робіт та вартість правових послуг. Таким чином, позивач вважає що суду надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують, що позивачем понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5 000 грн 00 коп., а адвокатом надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 5 000 грн 00 коп. (а. с. 47-49). 12.07.2023, 01.08.2023 представник позивача Лазорко Р. Й., із застосуванням засобів електронного зв`язку, подав заяви, яких просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.07.2023 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та про стягнення суми, отриманої на підставі виконавчого напису нотаріуса, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, продовжено строк розгляду справи та розгляд цивільної справи відкладено до 01.08.2023. Належним чином повідомлені учасники процесу на судовий розгляд не з`явилися. Представник відповідача Гулько А. В. про причини повторної неявки не повідомив, нових заяв з процесуальних питань не подавав. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В., причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв не подавав. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності учасників справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно паспорту Серія [NUMBER] позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 11-12). 06.06.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 7817053, відповідно до якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2, Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором, сума кредиту становить 6 000 грн 00 коп. у валюті: українські гривні, кредит надається строком на 15 днів з 06.06.2019, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21.06.2019, сукупна вартість кредиту складає 9 грн 00 коп. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5,1-1.5.2 Договору, комісія за надання кредиту; 0 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом; 9 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (а. с. 53-58). 04.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12347 на підставі статей 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, про звернення стягнення: з громадянина України, яким є [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Зміївським МУ ГУМВС Харківської області, 14.04.2008, яка є боржником за кредитним договором № 7817053 від 06.06.2019, укладеним з ТОВ "Мілоан", ідентифікаційний код юридичної особи 40484607, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 є ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал", ідентифікаційний код юридичної особи 35234236 (Новий кредитор), місцезнаходження: 79018, Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, IBAN [NUMBER] в АТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 380805, далі іменоване - стягувач, заборгованості за кредитним договором № 7817053 від 06.06.2019. Строк платежу за кредитним договором № 7817053 від 06.06.2019 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.08.2019 по 30.10.2020. Сума заборгованості становить 13 869 грн 00 коп., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту становить 6 000 грн 00 коп.; простроченої заборгованості за комісією становить 0 грн 00 коп.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 4 869 грн 00 коп.; строкової заборгованості за сумою кредиту становить 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості за штрафами і пенями (нараховано з 22.06.2019 до 30.08.2019) становить 3 000 грн 00 коп. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусів на підставі ст. 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати із стягувача в розмірі 970 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 14 839 грн 00 коп. (а. с. 60). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В. від 05.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64401661 на підставі виконавчого напису № 12347 виданого 04.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості в розмірі 14 839 грн 00 коп. (а. с. 13-14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В. від 05.02.2021 по виконавчому провадженню накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а. с. 15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В. від 22.06.2023 виконавче провадження № 64401661 на підставі виконавчого напису № 12347 виданого 04.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості в розмірі 14 839 грн 00 коп. закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 67-69). Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Постановою КМУ № 662 від від 26.11.2014 Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчиняючи 04.12.2020 виконавчий напис № 12347, приватний нотаріус не мав підстав керуватися пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. За загальним правилом, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, відповідач мав надати оригінал нотаріально посвідченого договору з позивачем, однак такого договору не існує. За таких обставин, слід визнати, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений на порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, під час розгляду позову за оспорюваним виконавчим написом в порядку його примусового виконання з позивача було стягнуто на користь відповідача грошові кошти в сумі 14 839 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, положення ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. У зв`язку з тим, що виконавчий напис вчинено незаконно, то і правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відпали, а тому стягнуті грошові кошти з позивача у сумі 14 839 грн 00 коп. підлягають поверненню, а отже, стягненню з відповідача. Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання правової допомоги № 38, укладений 23.05.2023 між адвокатом Лазорко Р. Й. та [PERSON] (а. с. 18-19); Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 27.05.2023, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 5 000 грн 00 коп. (а. с. 20), копію платіжної інструкції № 24/05/20238481618708 від 24.05.2023 (а. с. 21) копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛГ № 000214, виданого 01.03.2019 (а.с. 22); копію ордеру Серії ВВ № 1031372 від 27.05.2023 (а. с. 21а). Зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача вказану суму на відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Крім того, за вимогу майнового характеру про стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача належить стягнути судовий збір на користь Державного бюджету України.

Outcome: approved