Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з 24.11.2006 по 31.03.2010 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 15.03.2010 шлюб між ними розірвано. 30.03.2009 рішенням Конотопського міськрайонного суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.03.2009/ Станом на 01.03.2019 заборгованість зі сплати аліментів становить 63193,94 грн. Станом на 01.02.2023 становить - 181587,47 грн. 08.09.2020 позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Син постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, з 2010 року з сином не проживає, зв`язків з дитиною не підтримує, до сина не приїздить, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням. Службою у справах дітей Бочечківської сільської ради Конотопського району проводилась бесіда з [PERSON] щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків з сином. [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Проте, відношення до виховання сина не змінив. Смілянським міським центром соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді проводилась психологічна консультація з хлопчиком, за результатами проективних методик мама для хлопчика є важливою та найближчою людиною. Прослідковується формування прив`язаності до вітчима. Про свого біологічного батька хлопчик згадує не охоче, зазначає, що бачив його лише один раз і ця зустріч дуже збентежила та налякала дитину. Хлопчик вважає чужим для себе біологічного батька, не пам`ятає як він виглядає, не підтримує жодних зв`язків та не телефонують один одному. Заявою від 17.02.2023 син [PERSON] , не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 травня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 42). 20 червня 2023 року підготовче судове засідання відкладено на 13.07.2023 до 14.00 год. в зв`язку з неявкою відповідача (а.с.49-50) Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 13.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24.07.2023 о 15.00год. (а.с. 63). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові. Позивач [PERSON] пояснила, що коли дитині було 7 років, то батько приходив до навчального закладу, перебуваючи у нетверезому стані і це дуже налякало дитину. Вважає, що син взагалі не пам`ятає батька, бо той з ним не спілкується. На туберкульоз відповідач хворіє з 2008 року. Відповідач [PERSON] позов не визнав, прохав не позбавляти його батьківських прав. Пояснив, що дружина перешкоджала його спілкуванню сином, хоча з цього приводу він нікуди не звертався. Пояснив, що під час перебування дитини в школі № 5 в м. Конотоп, він приходив до сина, але вчитель пояснила, що мати заборонила батьку спілкуватися із дитиною. Після виїзду дитини на інше місце проживання, йому не відома ні його адреса, ні телефон. Через соціальні мережі, він теж не зміг знайти сина. Щодо утримання сина, пояснив, що він ніде не працює, хворіє на туберкульоз, про що колишній дружині добре відомо. Два роки тому, через погіршення стану здоров`я, він чотири місяці перебував на лікуванні. Просить надати шанс на спілкування з сином і не позбавляти його батьківських прав. Після звернення позивача до суду з цим позовом, він телефонував у службу в справах дітей. Прагне працевлаштуватися щоб утримувати сина. Третя особа служба у справах дітей Смілянської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заву про розгляд справи без участі представника. Проти позову не заперечує, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.57). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно із свідоцтвом про народження, [PERSON] , народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 28). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 15.03.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 30, 31) 30.03.2009 рішенням Конотопського міськрайонного суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з12.03.2009 до досягнення сином повноліття та видано виконавчий лист (а.с.29, 36-37). Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного ВДВС ПН-СХ МРУ МЮ (м. Суми) заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.02.2023 становить 181587,47 грн (а.с.33-34) 08.09.2020 [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано в Смілянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №63, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] (а.с. 35). Згідно довідки Шаповалівської сільської ради про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8) Відповідно до довідки Смілянської міської ради №134 від 28.07 2022 при виході в родину за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] проживає разом з мамою - [PERSON] , вітчимом [PERSON] та братами [PERSON] , [PERSON] . Базові потреби дітей задоволені в повній мірі. Батьки приділяють достатньо уваги питанням їх навчання та розвитку. Зі слів [PERSON] , хлопці більше часу проводять з чоловіком, так як у них довірливі сосунки та сформувалося взаєморозуміння. Біологічний батько [PERSON] не спілкується з сином, не телефонує йому, фінансової участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться його життям. Вітчима називає «татом», ідентифікує себе з ним. Про біологічного батька згадує неохоче. Зазначив, що бачив його один раз і ця зустріч дуже збентежила його, налякала та вважає його чужим для себе. Жодних зв`язків не підтримують. (а.с.12). 21.07.2021 служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради звернулася до начальника відділу служби у справах дітей Бочечківської сільської ради з проханням запросити [PERSON] на бесіду щодо належного виконання ним батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] (а.с.13). З копії письмового пояснення [PERSON] , адресованого 22.07.2021 начальнику відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради вбачається, що [PERSON] проживає в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , ніде не працює з причини відсутності роботи, проживає за рахунок домашнього господарства. Аліменти сплачує не регулярно. Хворіє на туберкульоз та перебуває на обліку. Проти позбавлення його батьківських прав заперечує. Хоче спілкуватися з сином [PERSON] , але колишня дружина не дозволяє це робити (а.с.15). З характеристики та довідки Смілянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6, вбачається що [PERSON] , 2007 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS] навчається в даній школі з 2018 року, позитивно характеризується позитивно за місцем навчання. Виховується в сім`ї з мамою, вітчимом та братами. Мати дитини спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям. Сім`я дружня, міцна, працьовита, постійно підтримують зразок зі школою, відвідують батьківські збори З вітчимом стосунки добрі, довірлеві. Вдома створені належні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Рідний батько [PERSON] до сина інтересу не проявляє, матеріальної допомоги не надає. Впродовж навчання дитини, контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с.21, 22). Згідно заяви лікаря-педіатра Центру первинної медико-санітарної допомоги Смілянської міської ради від 15.02.2023 [PERSON] , 2007 р.н., спостерігається в АЗПСМ №7 з 2018 р. При зверненні в поліклініку за медичною допомогою звертався з матір`ю [PERSON] (а.с.23). [PERSON] , [INFO] , подав заяву від 17.02.2023 до служби у справах дітей, в якій не заперечував проти позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] , так як він з ним спілкується, не телефонує, не цікавиться його життям, не займається його вихованням, матеріально не допомагає. (а.с.24). З заяви [PERSON] від 20.02.2023 адресованої службі у справах дітей м. Сміла, вбачається, що після розлучення з [PERSON] останній проживає в с. Бережне, з сином не спілкується, не телефонує, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає, не цікавить його життям та здоров`ям навчанням сина. В 2014 р. коли проживали в м. Конотоп, [PERSON] прийшов до школи. Син дуже злякався та розхвилювався. Дитина прибігла до неї на роботу розплакана та злякана. Хлопчик з батьком спілкуватися не хоче. Просить вирішити питання в інтересах дитини (а.с.25) Бочечківська сільська рада підтверджує факт проживання [PERSON] без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.05.2023 за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання та навчання [PERSON] . У будинку проживають: [PERSON] , 1985 р.н. без реєстрації; [PERSON] , 1992 р.н. без реєстрації; [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2020 р.н. (а.с.7). Рішенням Смілянської міської ради виконавчого комітету №123 від 23.03.2023 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який відповідає інтересам дитини та є доцільним (а.с. 9-11). Заяви голови квартального комітету №2 [PERSON] від 15.02.2023 та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд визнає недопустимими доказами, оскільки останні не є показами свідків в розумінні ст. 230 ЦПК України (а.с.16-20). Клопотання про допит свідків суду не заявлялося. ІV. Норми права. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи з вимог частини 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2) ч.1 ст. 164 СК України). Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.4 ст. 19 СК України). V. Оцінка суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази та надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання та утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Проте, позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи є передчасним. Висновок органу опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23.03.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), оскільки суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він суперечить інтересам дитини та зібраними матеріалами справи, а тому суд даний висновок не бере до уваги. Доказів повідомлення відповідача про засідання комісії з питань захисту прав дитини 16.03.2023 року, матеріали справи не містять. Надана інформація про психологічне консультування [PERSON] , за результатами бесіди із психологом є неповною, зокрема відсутні відомості про те коли саме (число, місяць, рік) та за яких обставин, його збентежила зустріч з батьком (а.с. 12). Сам по собі факт прив`язаності до вітчима, якого дитина називає батьком (а.с. 12), не є самодостатньою підставою для позбавлення біологічного батька батьківських прав. Доводи позивача та представника про те, що [PERSON] не піклується про свого сина не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про сина та бажає його виховувати. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім`ї.. Разом з тим, думка дитини щодо позбавлення батька батьківських прав, не є абсолютною для суду, якщо таке позбавлення не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією про права дитини. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню шляхом відібрання неповнолітнього від батька Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial