Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

1. Зміст поданої заяви. Наприкінці липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що він народився [INFO] в м. Кіровоград Української РСР. З 1973 року по 15 листопада 1991 року проживав разом з батьками в м. Кіровоград. З [INFO] проживав в м. Москва та навчався в МІТХТ, перебував на військовому обліку в м. Москва. На підставі рішення УДМС України в Кіровоградській області від 27 липня 2021 року [PERSON] набув громадянство України та йому було видане тимчасове посвідчення громадянина України. В силу вимог ст.8 Закону України «Про громадянство України» заявник взяв на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство громадянство російської федерації. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та припиненням будь-яких дипломатичних відносин не здійснюється процедура прийняття клопотань про припинення громадянства російської федерації у громадян, які мають намір отримати громадянство України. Тому [PERSON] просить встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, тобто станом 24 серпня 1991 року, а також факт постійного та безвиїзного проживання на території України в період з 1973 року по 27 серпня 1991 року. Необхідність встановлення даного факту заявник пояснює необхідністю отримати паспорт громадянина України. 2. Ставлення учасників цивільної справи до поданої заяви. Заявник та його представник [PERSON] підтримали заяву про встановлення факту постійного проживання на території України та наполягали на її задоволенні. Представник заінтересованої особи Дехтяров В.В. направив до суду письмові пояснення, в обґрунтування яких вказав на те, що 10 серпня 2021 року заявник отримав тимчасове посвідчення громадянина України серії [NUMBER] , дійсне до 27 липня 2023 року. Таким чином заявник набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України». В той час як чинним законодавством не передбачено одночасне прийняття рішень щодо набуття громадянства України та встановлення належності до громадянства України. Тому представник заінтересованої особи просив відмовити в задоволенні поданої заяви. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі (а.с.31). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року заява [PERSON] була залишена без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України (а.с.51-52). Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року, а матеріали цивільної справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.90-91). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника заявника [PERSON] про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.101-102). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин, які виникли між учасниками справи. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в Українській РСР, Кіровоградська область, м. Кіровоград, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.9). В 1990 році [PERSON] закінчив середню школу №11 м. Кіровограда Української РСР, згідно копії атестата про середню освіту (а.с.11). 30 січня 1990 року [PERSON] був взятий на військовий облік в Кіровоградському обласному військовому комісаріаті (а.с.12-13). З довідки, наданої КП «ЖЕК №2» міської ради м. Кропивницького, від 02 серпня 2018 року вбачається, що в період з 25 жовтня 1989 року по 23 серпня 1991 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона доводиться матір`ю заявника. В липні 1991 року [PERSON] здав вступні іспити та вступив до московського інституту, отримав виклик про зарахування та необхідність з`явитись 27 серпня 1991 року для вселення до гуртожитку. У зв`язку з цим, заявник звернувся до ЖЕК для зняття з реєстрації місця проживання та здав свій паспорт до відділення міліції. 26 серпня 1991 року заявник отримав паспорт та в той самий день виїхав до Москви. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона доводиться сестрою заявника. Їй відомо про те, що в 1991 році заявник виїхав на навчання з м. Кропивницького (на той час м. Кіровоград) до Москви. Станом на 23-24 серпня 1991 року заявник перебував на території України та виїхав в останні дні серпня 1991 року, приблизно 27 серпня. Вже 30 серпня 1991 року свідок разом з матір`ю відвідували заявника в інституті під час посвяти в студенти. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються гл.6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України та Законом України «Про громадянство України». 5. Норми права, якими суд керується при розгляді цивільної справи. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами\~України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. За змістом ст.1 цього Закону тимчасове посвідчення громадянина України - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України. Згідно з п.44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. 6. Мотиви, якими суд керується при розгляді цивільної справи. Встановлено, що рішенням УДМС України в Кіровоградській області від 27 липня 2021 року було оформлено набуття громадянства [PERSON] на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (за територіальним походженням). На підставі цього рішення [PERSON] отримав тимчасове посвідчення громадянина України серії [NUMBER] , видане 10 серпня 2021 року та дійсне до 27 липня 2023 року (а.с.7-8). В силу положення ст.1 та п.4 ст.5 Закону України «Про громадянство України», тимчасове посвідчення громадянина України підтверджує належність [PERSON] до громадянства України. В той же час для отримання паспорта громадянина України заявнику необхідно виконати вимоги ст.9 Закону України «Про громадянство України», тобто припинити громадянство російської федерації. З доводів заявника на даний час російською федерацією не здійснюється процедура прийняття клопотань про припинення громадянства у громадян, які мають намір отримати громадянство України. На переконання суду, встановлення факту постійного проживання на території України не усуне обов`язок заявника виконати ним зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації. Крім цього, рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України не може бути використаний як засіб уникнення порядку, передбаченого ч.4 ст.8 Законом України «Про громадянство України», а саме зобов`язання припинити іноземне громадянство. До того ж встановлення факту постійного проживання на території України є виключно підставою для оформлення належності до громадянства України, що в даному випадку не заперечується представником заінтересованої особи. Натомість заявник звернувся до суду з даною заявою з метою встановлення цього юридичного факту для отримання паспорта громадянина України. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог. З цієї підстави у задоволенні поданої [PERSON] заяви належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed