Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 15.03.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом були грошові кошти в сумі 251 010 грн., що на момент підписання Договору становила гривневий еквівалент 9 000 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк». Згідно із п. 2.1 Договору позика надавалась до 07.04.2022. Пунктом 2.2 визначається порядок повернення позики, яка підлягала поверненню шляхом злійснення помісячних платежів в сумі гривневого еквіваленту 250 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на момент повернення до 07 числа поточного місяця протягом 11 місяців, а саме - з 07.05.2021 до 07.03.2022 та до 07.04.2022 - гривневого еквіваленту 6 250 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на момент повернення. Так, згідно із п. 4.3 Договору у разі порушення строків оплати позичальник зобов?язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1 % від загальної суми позики за кожен день протермінування. За п. 4.4 у разі прострочення оплати за Договором більше ніж на 2 місяці (до 07.06.2022), окрім вказаної пені прередбачено також штраф у розмірі 50 000 грн. При цьому позивач відмовляється від свого права вимоги пені в розмірі 1 % від загальної суми позики за кожен день протермінування на користь вимоги 3 % річних від простроченої суми. Крім того, 09.04.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики на суму 6 000 доларів США, кошти за яким [PERSON] зобов?язався повернути не пізніше 09.04.2022, що підтверджується розпискою, виданою відповідачем 09.04.2021. 26.10.2022 року позивачем було надіслано на адресу відповідача досудову претензію з метою мирного врегулювання спору, однак на вказану претензію не було отримано відповіді. Отже, у [PERSON] виникли наступні зобов?язання перед [PERSON] , враховуючи те, що на момент подання позовної заяви жодна із позичених сум не була повернута відповідачем. Відповідно до Договору від 07.04.2021 року- повернути суму позики в розмірі гривневого еквіваленту 9 000 доларів США, згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на час повернення; сплатити штраф у розмірі 50 000 грн., оскільки виконання зобов?язання щодо повернення суми позики у належний строк було протерміновано; сплатити 3% річних від простроченої суми. Відповідно до розписки від 09.04.2021 року ??повернути суму позики у розмірі 6 000 доларів США; ??сплатити 4,5 % від позиченої суми за користування грошовими коштами за кожен місяць протермінування. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 419 442,02 грн., яка складається з 9 000 доларів США основного боргу, 3 % річних, що становить 190,10 доларів США та 50 000 грн штрафу (на підставі договору позики від 07.04.2021); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 322 605,00 грн., яка складається з 6 000 доларів США основного боргу та 4,5 % від позиченої суми за користування грошовими коштами за кожен місяць протермінування, що становить 2 025,00 доларів США (на підставі розписки від 09.04.2021) та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 15.03.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.8-11). Відповідно до п.п. 1.2, 1,3 Договору, предметом позики є грошові кошти в сумі 251 010 грн., що на момент підписання Договору становить еквівалент згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» 9 000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позику в розмірі 9 000 доларів США в гривневому еквіваленті на момент повернення по комерційному курсу продажу валюти в АТ «Укрексімбанк». Згідно із п. 2.1 термін до якого надається позика - до 07.04.2022 року. Відповідно до п.2.2 позичальник зобов`язується повертати суму позики наступним чином: щомісячний разовий платіж в сумі гривневого еквіваленту 250 доларів США на момент повернення згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» і оплачується до 07 числа поточного місяця, а саме: протягом 11 місяців, а саме - з 07.05.2021 до 07.03.2022 року платіж складає 250 доларів США, останній платіж позичальник зобов`язується сплатити до 07.04.2022 року в сумі 6 250 доларів США. Так, згідно із п. 4.3 Договору у разі порушення строків оплати позичальник зобов?язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1 % від загальної суми позики за кожен день протермінування. За п. 4.4 у разі прострочення оплати за Договором більше ніж на 2 місяці (до 07.06.2022), окрім пені позичальник також сплачує штраф у розмірі 50 000 грн. Крім того, 09.04.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики на суму 6 000 доларів США, кошти, за яким [PERSON] зобов?язався повернути не пізніше 09.04.2022, що підтверджується розпискою (а.с.12). Відповідно до даної розписки, за критсування даними коштами відповідач зобов`язався щомісяця сплачувати 4,5 % від позиченої суми за кожен місяць користування. 26 жовтня 2022 року, позивач пред`явив відповідачу досудову претензію з приводу повернення грошових коштів відповідно до Договору позики від 07.04. 2021 року та договору позики від 09.04.2021 року (а.с.14-16). Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, нотарільно посвідчений договір позики від 07.04.2021 року, оригінал боргової розписки та надавши їм належну оцінку, суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики від 07.04.2021 року та розписки від 09.04.2021 року підтверджує не лише факт укладення таких договорів, а й факт передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором позики та розпискою не виконав, грошові кошти [PERSON] у визначений договором та розпискою строк не повернув. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу, чи факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано та не надано жодних доказів на спростування всіх обставин, на які посилається позивач. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики від 07.04.2021 року у розмірі 9 000 дол. США та стягнення коштів за розпискою від 09.04.2021 року у розмірі 6 000 дол. США є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У даному випадку сторони у договорі позики від 07.04.2021 року встановили розмір штрафу в розмірі 50 000 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору позики від 07.04.2021 року, а тому позивач має право на отримання з відповідача 3% річних в розмірі 190,10 дол. США. та 50 000 грн. штрафу по договору позики від 07.04.2021 року. Розрахунок позивача 3% річних не був спростований відповідачем. Крім того, відповідно до розписки від 09.04.2021 року, відповідач забов`язався у разі протермінування виконання свого зобов`язання щодо повернення позичених коштів щомісяця сплачувати 4,5 % від позиченої суми за користування грошовоми коштами за кожен місяць протермінування. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який відповідачем також спростовано не було, сума процентів становить 2 025 дол. США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідач жодних доказів як на підставу своїх заперечень до суду не надав. Від повернення коштів в добровільному порядку за договором позики відповідач ухиляється. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем у позовній заяві доведені обставини, на які він посилається, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про стягнення 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу за складання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 21.10.2022 року між Адвокатським об`єднанням "АЛІТІС" в особі керівника Богомазової І.О. та Базидів Н.О. був укладений договір - доручення про надання правової допомоги (а.с.58-59). В матеріалах даної справи міститься ордер серії ВС №1176171 на надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2022 (а.с.18), додаток №1 до Договору - доручення про надання правової допомоги №1052 від 21.10.2022 року (а.с.60), акт виконаних робіт №1, де загальна вартість наданих послуг становить 6 000 грн. (а.с.61), та квитанції про оплату 6000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.62,63). Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим, реальним та підтвердженими матеріалами справи, заяв щодо не співмірності не надходило. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 7 420 грн 47 коп.

Outcome: approved