Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період часу з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2023 року, яка дорівнює заборгованість за надані послуги у розмірі 9 689,19 гривень, за адресою: [ADDRESS] , оскільки свої зобов`язання щодо оплати послуг відповідачі не виконували належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася вищезазначена сума заборгованості. У судове засідання представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог, але в межах строку позовної давності, просила застосувати положення ст.257 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Довідкою виданою КП «ЖЕО №2» підтверджується, що квартира [ADDRESS] , має статус приватної власності, особовий рахунок оформлений на [PERSON] . За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості за період часу з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2023 року, у розмірі 9689,19 гривень. Обов`язки споживача житлового приміщення щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг закріплений в ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (у редакції Постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року). Згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Між позивачем та відповідачами не укладено договору. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, рішення від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15 рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Крім обов`язку власника житла сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, такий обов`язок існує і у осіб, які проживають в квартирі разом з ним, що зазначено в абзаці 3 ст.156 ЖК України - члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири); повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Враховуючи наявність заборгованості відповідачів за період часу з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2023 року, у розмірі 9689,19 гривень, а також відсутність жодного платежу на визнання боргу та заяву відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а сума заборгованості підлягає зменшенню. Стягненню підлягає сума заборгованості за минулі три роки до дня звернення з позовом до суду, тому суд стягує з відповідачів заборгованість, що виникла з 01 червня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 4 270,42 гривні. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 1 182,95 гривень. На підставі ст.ст. 322,549 ЦК України, ст.156 ЖК України,

Outcome: partial