Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19.07.2023 було задоволено позовні вимоги позивача. Судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 25.07.2023 від представника позивача адвоката Павленка С.В. надійшла заява з проханням ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з відповідача [PERSON] 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки про це було заявленов позові, а суд не вирішив питання розподілу судових витрат в цій частині. Заяву розглянуто в аналогічному порядку як і справу - в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає наступне. Відповідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заяву подано в строк, визначений законом: в позовній заяві позивачем повідомлено про розмір судових витрат, які вона понесла: 7000 грн витрати на правову допомогу, рішення ухвалено 19.07.2023 без участі сторін, копію рішення представник позивача отримав 21.07.2023, а 25.07.2023 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. ч.2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Представником позивача на підтвердження розміру судових витрат долучено: договір про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023, форма акту приймання-передачі справ на надання правової допомоги, , акт №5 приймання-передачі наданої правової допомоги від 05.02.2023 на суму 7000 грн (а.с.24-29). Дослідивши надані докази, суд вважає, що стороною позивача подано докази, які повною мірою підтверджують розмір понесених нею судових витрат. Суд не вбачає, що розмір судових витрат є завищеним. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору. Таким чином, суд вважає, що заява представника позивача про винесення додаткового рішення по справі підлягає задоволенню, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved