Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що 06 червня 1998 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис № 4 в Книзі реєстрації актів цивільного стану. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . З початком війни, [PERSON] виїхала за кордон та станом на день звернення до суду не приймає участі у утриманні та вихованні неповнолітніх дітей. Також відповідач не виявляє бажання приїздити до України та проживати з позивачем однією сім`єю. Фактично, [PERSON] , самостійно виховує неповнолітніх дітей. В зв`язку з тим, що сім`я перестала фактично існувати, шлюб між сторонами має бути розірвано. Відповідно до Довідки виконавчого комітету Коломацької сільської ради від 21.02.2023 року, за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Повнолітня дочка та [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою. Неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] знаходяться на повному утриманні батька. Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 20.02.2023 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Мати дітей, [PERSON] не проживає з дітьми із березня 2022 року. Разом з цим статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Отже від встановлення факту, самостійного догляду за неповнолітніми дітьми, залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Тобто факт здійснення самостійного виховання дітей має юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків у заявника щодо отримання соціальних пільг та виплат та виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце судового засідання. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 червня 1998 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Степненською сільською радою Полтавського району Полтавської області, за актовим записом № 4, свідоцтво серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини. На даний момент та майже більше одного року, ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Враховуючи, що збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Крім того судом встановлено, що відповідно до Довідки виконавчого комітету Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.02.2023 року, за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Повнолітня дочка та [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою. Неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] знаходяться на повному утриманні [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 20.02.2023 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Мати дітей, [PERSON] не проживає з дітьми із березня 2022 року. Згідно з ч.2 cт.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. А отже судом встановлено, що позивач самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, виховує та повністю утримує своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved