Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

27 червня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 16 квітня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] В обґрунтування позову вказує, що сторони припинили сімейні стосунки та перестали вести спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї є втрата взаємопорозуміння та поваги одне до одного через різні погляди на сімейне життя. Вважаючи шлюб формальним, примирення не бажає, а тому просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Ухвалою суду від 04.07.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано сторонам по справі строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на\~ 20 липня 2023р. о 09 год. 30 хв. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21, 25), в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач [PERSON] подала заяву від 05.07.2023р. про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить шлюб розірвати; не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с. 22). Відповідач [PERSON] подав заяву від 17.07.2023р. про розгляд справи у його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення (а.с. 23). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 16 квітня 2007р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області за актовим записом № 19, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.03.2009р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 8). Як зазначає позивач [PERSON] , сторони припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства; вважаючи шлюб формальним, не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надавав та в письмовій заяві від 17.07.2023р. вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач жодних заперечень щодо розірвання шлюбу не надав та визнав позов. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.04.2007р. після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи бажання позивача залишити прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 536, 80 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 536, 80 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved