Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем за № 183, від 09.02.2021. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у жодних правовідносинах з ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС», на користь якої вчинено виконавчий напис нотаріуса, він не перебуває. За даними, що містяться на офіційному сайті НБУ, ТОВ «ДЕПТ ФІНАНС» виключена з реєстру фінансових установ, тобто не має статусу фінансової установи у розумінні Закону України від 12.07.2001 № 2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Повідомлення про відступлення права вимоги відповідачеві він не отримував, про вимогу кредитора повідомлений не був, з виконавчим написом нотаріуса ознайомлений не був. На час вчинення виконавчого напису нотаріуса, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та його заборгованість перед відповідачем не була безспірною, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису нотаріусом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2022 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. належним чином завірену копію виконавчого напису від 09.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за №183, а також матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких виконавчий напис був вчинений, в тому числі, але не обмежуючись: договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б.Л. 23.05.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1711, іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б.Л. 23.05.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1714, кредитний договір № 2621/0508/71-110 від 23.05.20087 укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 25.05.2012 приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1306, 1307, договір №2293/К про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», посвідченого 22.07.2020 приватним нотаріусом КМНО, зареєстрованого в реєстрі за №236. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами отримав 27.10.2022, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. - 29.09.2022, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. - 27.09.2022. 21.03.2023 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. надійшли письмові докази витребувані відповідно до ухвали суду від 04.07.2023. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, від третіх осбі пояснень щодо позову не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст. ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як убачається з матеріалів справи, 09.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №183, за яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,00 кв. м. та житловою площею 14,90 кв. м., що належить на праві приватної власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платників податків - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.05.2008, Дмухом Б.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1711. Зазначене нерухоме майно було передано ВАТ «СВЕДБАНК», в іпотеку на підставі Іпотечного договору №2621/0508/71-110-Z-1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Дмухом Б.Л., 23.05.2008 за реєстровим №1714, в забезпечення виконання Кредитного договору №2621/0508/71-110 від 23.05.2008, укладеного між ВАТ «СВЕДБАНК» та [PERSON] . Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК», посвідченого 25.05.2012, Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1306,1307 та відповідно до Договору №2293/К про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕПТ ФІНАНС», посвідченого 22.07.2020, Івановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №236, право вимоги, щодо погашення кредиту (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками) перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕПТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 40254432, місцезнаходження: 01054, місто Київ, вул. Дмитрівська, буд. 39, далі іменованого Стягувач. Відповідно до умов вищевказаних договорів сума кредиту становить 1 904 000 (один мільйон дев`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками), строк повернення якого 21.05.2038. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕПТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 40254432, місцезнаходження: 01054, місто Київ, вул. Дмитрівська, буд. 39 в сумі 1 904 000 (один мільйон дев`ятсот чотири тисячі) гривень 00 копійок (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками). За матеріалами, що подані стягувачем ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рогачу В.В. убачається, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 23.05.2008 укладено кредитний договір №2621/0508/71-110, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 68 000 доларів США на строк з 23.05.2008 по 21.05.2038 та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] . Забезпечення виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу. 23.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Дмухом Б.Л., зареєстрований за реєстровим №1714, за умовами якого, останній забезпечує належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №2621/0508/71-110 від 23.05.2008, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суму зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру за номером [ADDRESS] . У відповідності до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», цей договір іпотеки укладається одночасно з укладанням іпотекодавцем договору купівлі-продажу предмету іпотеки з гр-ом [PERSON] . Обґрунтовуючи право вимоги ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. посвідчуючи 09.02.2021 виконавчий напис, зареєстрований за реєстровим №183, зазначає що право вимоги перейшло на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 25.05.2012 приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1306, 1307, та договору №2293/К про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», посвідченого 22.07.2020 приватним нотаріусом КМНО, зареєстрованого в реєстрі за №236. В той же час, ні матеріали нотаріальної справи, ні матеріали даної справи не містять договорів відступлення прав вимоги ні за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23.05.2008 ні за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23.05.2008. Крім того, інформація про укладання договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23.05.2008 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», відсутня і в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Наведені обставини свідчать про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. посвідчуючи 09.02.2021 виконавчий напис, зареєстрований за реєстровим №183, не перевірив належним чином право вимоги ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» до [PERSON] за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23.05.2008 та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23.05.2008, зі славшись лише на заяву та вимогу ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС». При цьому, надані ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рогачу В.В. довідки про розмір заборгованості за кредитним договором, повідомлення про відступлення прав вимоги, вимога про усунення порушень за кредитним договором, правового значення не мають у зв`язку з відсутністю договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23.05.2008 та кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23.05.2008, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», з яких би і приватний нотаріус і суд мав би встановити наявність у ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] за вказаним іпотечним та кредитним договором та розмір таких зобов`язань. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в ред.чинній на момент посвідчення виконавчого напису) протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Результат аналізу наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. Верховний Суд України у постанові від 09.09.2015 у справі № 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. В той же час, квартира на яку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. запропоноване звернення стягнення, була придбана [PERSON] на кошти, надані в іноземній валюті за кредитним договором, та є предметом іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором, при цьому загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м. Посвідчуючи виконавчий напис, приватним нотаріусом не перевірено чи є це житло єдиним житлом позивачльника-іпотекодавця. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко Сергій Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved