Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач АТ\~«Перший Український\~Міжнародний Банк»\~06\~серпня 2019\~року звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~та просив\~стягнути з\~відповідача заборгованість\~за кредитним\~договором №\~26252018867173\~від 14.06.2012\~у розмірі\~128000,00\~грн.,\~а також\~судові витрати\~у розмірі\~1921,00\~грн. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 14.06.2012 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26252018867173, на підставі якого їй видано кредит у сумі 60269,18 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», і відповідно ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», була передана заборгованість за кредитним договором. У зв`язку із порушенням умов сплати кредиту відповідачкою станом на 23.07.2019 утворилась заборгованість в загальному розмірі 128000,00 грн., з яких: 21992,30 грн. заборгованість за кредитом; 388894,86 грн. заборгованість процентами; 20,00 грн. заборгованість за комісією; 66415,95 грн. штрафні санкції. На підставі чого позивач вимушений був звернутися до суду. З урахуванням зазначеного позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 128000,00 грн., з яких: 21992,30 грн. заборгованість за кредитом; 388894,86 грн. заборгованість процентами; 20,00 грн. заборгованість за комісією; 66415,95 грн. штрафні санкції, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 21 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, згідно якого просив справу розглянути у його відсутність, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у судове засідання не з`явилася, проте надала відзив відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позову з зазначених у відзиві підстав та прохала застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та\~\~ [PERSON] 14 червня 2012 року було укладено Кредитний договір № 26252018867173 від 14 червня 2012 року, на підставі якого\~\~ [PERSON] було видано кредит у сумі 60269,18 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». Відповідно до п. 1.1 Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», є правонаступником всіх прав та зобов`язань зокрема ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал», в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», згідно рішення загальних зборів акціонерів АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення № 2 від 14 березня 2015 року). На баланс АТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за Кредитним договором №26252018867173 від 14 червня 2012 року, боржником за яким є\~\~ [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи. Надаючи правову оцінку правовідносинам що склалися, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України того, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» виконано умови зобов`язання в частині надання\~\~ [PERSON] кредиту, позивачем суду не надано. Суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по Кредитному договору № 26252018867173 від 14 червня 2012 року із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також, позивачем не надано суду доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час припинення шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Розрахунок заборгованості за указаним кредитним договором до позову не доданий взагалі, а тому не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та\~\~ [PERSON] . Таким чином, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Щодо позиції відповідача про необхідність застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 листопада 2018 року (справа № 372/1036/15-ц), виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з огляду на позицію відповідача, який позовні вимоги не визнав, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: надання відповідачу кредиту, наявність заборгованості відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та сум загальної заборгованості за Кредитним договором № 26252018867173 від 14 червня 2012 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed