Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, в якому просив визнати недійсним кредитний договір укладений з банком в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, а також зобов`язати банк зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є клієнтом АТ «Універсал Банк», має карту Монобанку. Вказує, що в період з 2020 року він користувався кредитним лімітом запропонованим банком, при цьому за користування кредитним лімітом щомісячно знімалась плата у розмірі 753,11 грн., наразі знімається плата у розмірі 2106 грн. На думку позивача, при укладенні договору були порушені його права як споживача, а саме не надано тексту договору, що потягло за собою включення до нього низки несправедливих до нього як до споживача умов. Будь-яких додаткових умов, договорів чи документів позивач не підписував. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір укладений з банком в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, а також зобов`язати банк зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.04.2023 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 30.05.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без виклику сторін. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, в матеріалах справи міститься відзив банку з посиланням на те, що позивач був обізнаний з усіма умовами оспорюваного правочину, користувався кредитним лімітом та погашав відсотки за користування ним. Крім того, вказував, що всі дії щодо укладення кредитного договору та видачі грошових коштів вчинені банком у відповідності до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, 13.09.2018 [PERSON] підписав з АТ «Універсал Банк» договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви, на підставі чого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8%). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач посилається на те, що положення договору щодо умов про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості, пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, є несправедливими, а отже кредитний договір має бути визнаний судом недійсним. Сторона позивача також вказувала на те, що не була ознайомлена з текстом укладеного договору, правилами і умовами надання банківських послуг, анкета-заява таких умов не містить. В той же час, сторона відповідача зазначала про те, що всі умови договору завчасно були відомі позивачу, оскільки позивач підтвердив отримання ним інформації (в письмовій формі) щодо умов кредитування та орієнтовної сукупності вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів у момент підписання анкети-заяви. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд зазначає, що виходячи з положень ст.217 ЦК України підстави для визнання недійсним кредитного договору в цілому з огляду на спірність окремих його положень відсутні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг, яка разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Крім того, як убачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману щодо змісту оспорюваного договору і він не міг вчасно визначитися з правомірністю його укладення, в тому числі вартістю кредитних послуг, наявністю комісій, пені, штрафів тощо. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним, а також для задоволення інших позовних вимог як похідних. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed