Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

До суду 23.05.2023 року звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , яка народилася [INFO] , визнавши датою її смерті [INFO] та місце смерті - місто Лисичанськ, Луганської області Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Лисичанськ, Луганська область померла мати заявниці - [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження - місто Лисичанськ, Луганська область. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2023 року матеріали заяви були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою суду від 24 травня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В позовній заяві представник заявниці просить витребувати з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): - відомості, щодо укладення шлюбу (актовий запис № 530 від 03 вересня 1957 року) між громадянкою [PERSON] [INFO] та громадянином [PERSON] ; - відомості, щодо розірвання шлюбу (актовий запис № 414 від 01 вересня 1967 року) укладеного між громадянкою [PERSON] [INFO] та громадянином [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року було витребувано зазначені докази. 20 червня 2023 року до суду надійшла відповідь з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якому зазначено що за результатами проведеної перевірки по архіву з 01.01.2012 по теперешній час по первинним та поновленим актовим записам, актового запису про державну реєстрацію шлюбу та розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - не виявлено. Додатково повідомлено що за данними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис: - про шлюб №530 від 05.09.1957 року, складений Лисичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - про розірвання шлюбу №414 від 01.09.1967 року, складений Лисичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з им,що даний актовий запис складений відділом який знаходиться на тимчасово окупованій території, зробити перенаправлення до даного відділу з метою витребування копії актового запису про шлюб та розірвання шлюбу не вбачається можливим. У судове засідання призначене на 01 серпня 2023 року [PERSON] не з`явився. Разом з позовною заявою просила розглядати за її відсутністю. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надали заяву, в якій справу просили розглядати за відсутністю представника Відділу, залишили вирішення справи на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується: - копією свідоцтва про народження [PERSON] (дівоче прізвище), [INFO] , виданого 23.10.1940 року, в якому батьками зазначено: батько - [PERSON] та матір - [PERSON] ; - копією посвідки про народження [PERSON] , [INFO] , виданого 23.03.1939 року, в якому батьками зазначено: батько - [PERSON] та матір - [PERSON] ; - копією свідоцтва про припинення одруження між [PERSON] , якій після припинення одруження змінено прізвище на « [PERSON] »; - копією свідоцтва серії [NUMBER] про одруження [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , після якого змінила прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів справи [INFO] у м. Лисичанськ Луганської області померла мати заявниці [PERSON] , причина смерті:хронічне порушення мозкового кровообігу, атеросклероз судин головного мозку, про що 16.09.2022 року Комунальним некомерційним підприємством Лисичанської міської ради Луганської області «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» було видано лікарське свідоцтво №143 та довідку про причину смерті (до форми №106/о), що знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Луганська область визначено тимчасово окупованою територією, відповідно до ст.1 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті мати заявниці не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON] . Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявниці документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved