Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

25.09.2014 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: - стягнути з відповідача заборгованість в сумі 839364,55 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 716889,20 гривень, штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 39945,93 гривень (процентна складова) та судові витрати у розмірі 3654,00 судовий збір. І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог представник Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» зазначив, що 13 грудня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір № ANE4CC9EYA0022, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 49000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між нею і Банком кредитно - заставний договір. Відповідач була ознайомлена і згодна з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Відповідач зобов`язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування, але свої обов`язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 839364,55 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 716889,20 гривень, штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина) та 39945,93 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.2-3). \~ \~ \~ \~ 06.04.2023 року до суду від представника відповідача адвоката Шурина Ігоря Васильовича надійшов відзив на позовну заяву. Представник зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказу факту видачі кредиту у сумі 49000,00 грн. та його отримання відповідачем. Зауважує, що у зв`язку із відсутністю у позивача доказів передання грошей за кредитним договором відповідачу, необхідно визнати кредитний договір неукладеним та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач не була ознайомлена з будь-якими умовами та правилами (тарифами), не підписувала зазначений документ, отже їх не можна вважати частиною договору про надання банківських послуг та нарахування заборгованості у розмірі 839364,55 грн. є неправомірним. Щодо нарахування позивачем комісії за користування кредитом у розмірі 34300,00 грн. представник відповідача зазначає, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, отже не може супроводжуватись будь-якою додатковою оплатою з боку позичальника, окрім оплати за користування кредитними коштами. Отже щомісячне нарахування оплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 980,00 грн., а загалом 34300,00 грн. є незаконним. В матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості. Також представник вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки за умовами договору, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості понад 210 днів, терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Отже, 18.09.2011 року є днем повернення всього кредиту і заборгованість з його оплати вважається простроченою та саме з цієї дати були порушені права позивача на повернення всієї суми кредиту. Однак позивач звернувся до суду 21.09.2014 року. Щодо нарахування штрафів та пені за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору просить відмовити у задоволенні відповідних вимог, оскільки незрозуміло на підставі яких пунктів кредитного договору та за які порушення (послуги) нараховані відповідні суми. З урахуванням вищезазначеного, представник позивача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Застосувати у справі строки позовної давності (а.с. 95-104). \~ \~ \~ \~ 24.05.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що у підписаній відповідачем заяві містяться всі суттєві умови кредиту. Відповідачу видавались грошові кошти через касу банку, однак надати квитанцію на підтвердження цього факту не є можливим, оскільки строк зберігання даних документів вже збіг (а.с. 127). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 26). Заочним рішенням від 11 листопада 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ANE4CC9EYA0022 від 13 грудня 2010 року у розмірі 132029,42 гривень, яка утворилася станом на 19.06.2014 року та складається з заборгованості за кредитом 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 50000,00 гривень, а також сплачений судовий збір 1320,29 гривень, загалом 133349 (сто тридцять три тисячі триста сорок дев`ять) гривень 71 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с. 39-40). 23.02.2023 року від представника відповідача адвоката Шурина Ігоря Васильовича надійшла заява про ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи (а.с.61). 02.03.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 64-76). Ухвалою суду від 03 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] - адвоката Шурина Ігоря Васильовича про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року, ухваленого по цивільній справі № 206/6307/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.81). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року, ухваленого по цивільній справі № 206/6307/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.85-86). У підготовчому засіданні 18.04.2023 року суд замінив данні відповідача [PERSON] на [PERSON] , у зв`язку із укладенням шлюбу (а.с. 117). Ухвалою Самарського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~11\~травня 2023\~року закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~цивільну справу\~за позов ною заявою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті (а.с.121). Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте разом з відповіддю на відзив просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.127). Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Під час розгляду справи судом було заслухано пояснення представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву позивчальника № ANE4CC9EYA0022, згідно з якою позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 49000,00 гривень строком 36 місяців з 13.12.2010 року по 12.12.2013 року включно, на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком кредитно-заставний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. До матеріалів справи банком долучено копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відповідно до яких позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, пеню, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 7 - 13). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року станом на 19.06.2014 року становить 839364,55 грн і складається із: заборгованості за кредитом 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 716889,20 гривень, штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 39945,93 гривень (процентна складова) (а.с.4-5). Банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано суду також банківську виписку за договором по кредитному договору № ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року за період з 13.12.2010 року по 13.12.2013 року, яка має статус первинного документа. Це підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки (а.с. 128-129). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати заборгованості, відповідно до договору № ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року у розмірі 839364,55 грн станом на 19.06.2014 року. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З урахуванням встановлених судом обставин і відповідних ним правовідносин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 47641,39 грн. і заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 88,03 грн., оскільки зазначене випливає з умов кредитного договору і підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, ч. 2, ч. 5, ч. 7 ст. 18 Закону України ««Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачам про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати винагороди за надання фінансового інструменту. Згідно з\~абз.\~2,\~3\~ч.\~4\~ст.\~11\~Закону споживач\~не зобов`язаний\~сплачувати кредитодавцеві\~будь-які\~збори,\~відсотки комісії\~або інші\~вартісні елементи\~кредиту,\~що не\~були зазначені\~у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення пп. 22, 23 ст. 1 та ст. 11 Закону з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вищевикладена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 548/264/15-ц (провадження № 61- 15660св18), від 06.06.2018 по справі № 766/1497/16-ц (провадження № 61-16384св18), постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 по справі № 6-1746цс16, від 12.09.2012 по справі № 6-80цс12. Більш того, в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 6- 2071цс16 зазначено, що: «Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже,\~послугою з\~надання споживчого\~кредиту є\~діяльність банку\~або іншої\~фінансової установи\~з передачі\~споживачу коштів\~на придбання\~продукції для\~його особистих\~потреб,\~а тому\~встановлення кредитором\~будь-яких\~зборів,\~відсотків,\~комісій,\~платежів за\~інші дії,\~ніж надання\~коштів на\~придбання продукції є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними». Отже, умови кредитного договору, в частині зобов`язання відповідача здійснювати щомісячні платежі на користь позивача, в якості винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 980,00 грн. є несправедливими умовами кредитного договору, оскільки останні суперечать абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11, ст.18 Закону і п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, отже стягненню не підлягають. Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафів, оскільки надані Банком до кредитного договору ANE4CC9EYA0022 Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами 13.12.2010 року кредитного договору, шляхом підписання заяви позичальника. Суд зазначає, що умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634\~ЦК України,\~другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що саме з цими Умовами була ознайомлена відповідач [PERSON] та погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника. Тому, з огляду на викладене, надані позивачем Умови надання споживчого кредиту не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з цим у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність позичальника у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафів. Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, суд критично ставиться до заяви відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивача строку позовної даності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до заяви позичальника № ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 кінцевий термін повернення усієї кредитної заборгованості визначено сторонами 12.12.2013 року. До суду з даним позовом банк звернувся у вересні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності . Разом з цим, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за кредитним договором\~№ANE4CC9EYA0022\~від 13\~грудня 2010\~року 47729,42\~грн.,\~а саме: 47641,39 грн. заборгованість за кредитом, 88,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, у задоволенні іншої частини позовних вимог - слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: partial