Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

28.03.2023 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 30.03.2023, мотивуючи тим, що 02.06.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «DAEWOO MATIZ», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись по вул. Київська в м. Біла Церква Київської області, виїжджаючи з прилеглої території до буд. № 37-В вул. Київська м. Біла Церква Київської області, на дорогу, з метою подальшого руху в напрямку до м. Київ, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в порушення вимог пунктів 2.3.(б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, розпочав рух маневруючи ліворуч, виїхав на дорогу з прилеглої території, не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який є працівником ТОВ «Білоцерківвода» та рухався з лівого від нього боку в напрямку до центру міста, по головній дорозі, та мав перевагу в русі. Внаслідок цього автомобілю «SKODA OCTAVIA», 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Білоцерківвода» на праві власності, завдано значних технічних пошкоджень. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував автомобілем «DAEWOO MATIZ», д.н.з. [NUMBER] . Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2022 у справі № 357/11606/21, який залишений без змін Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.12.2022, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП і пошкодженні належного позивачу транспортного засобу є доведеною, що виключає необхідність її доказування в межах цієї справи. З метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого ТОВ «Білоцерківвода» як власнику транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження, позивач 10.06.2021 звернувся до ФОП [PERSON] із заявою на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу. [PERSON] повідомлявся про те, що 14.06.2021 о 10:00 відбудеться огляд автомобіля «SKODA OCTAVIA», [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 02.06.2021, під час керування «DAEWOO MATIZ», [NUMBER] , проте, відповідач на технічний огляд не з`явився, про що зазначено у Протоколі технічного огляду № 5029. Відповідно до Звіту № 5029про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , становить 336 302, 40 грн. За проведення товарознавчого дослідження та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, позивачем була сплачена винагорода оцінювачу згідно укладеного між ними Договору № 1988/16 від 10.06.2021 р., яка складає 5500,00 грн.. На момент, коли сталася ДТП, на транспортний засіб «DAEWOO MATIZ», д.н.з. [NUMBER] , діяв поліс страхування, оформлений ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 07.06.2021 до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була подана заява про настання страхового випадку, за результатами розгляду якої була заведена страхова справа № 5029. За результатами розгляду даної страхової справи № 5029, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 02.03.2023 на розрахунковий рахунок ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» було виплачене страхове відшкодування у розмірі 127 400 грн.. З огляду на ст. 1194 ЦК України відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Тому, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 208902,40 грн. на відшкодування вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5 500,00 грн. витрат на послуги з оцінки та 3 216,04 грн. судового збору. 24.07.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 18.07.2023 подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 17.07.2023 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 02.06.2021 близько 17 години 15 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «DAEWOO MATIZ», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись по вул. Київська в м. Біла Церква Київської області, виїжджаючи з прилеглої території до буд. № 37-В вул. Київська м. Біла Церква Київської області, на дорогу, з метою подальшого руху в напрямку до м. Київ, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в порушення вимог пунктів 2.3.(б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух маневруючи ліворуч, виїхав на дорогу з прилеглої територій, не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «SKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався з лівого від нього боку в напрямку до центру міста, по головній дорозі, та мав перевагу в русі. 01.06.2022 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/11606/21, який ухвалою Київського апеляційного суду від 15.12.2022, залишений без змін, та який набрав законної сили 15.12.2022 (а.с. 8-12), [PERSON] визнано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 (чотири тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП, яка сталася 02.06.2021 автомобілю «SKODA OCTAVIA», 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Білоцерківвода», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 7), завдано значних технічних пошкоджень, що підтверджується звітом про оцінку вартості збитків (13-14). Відповідно до Звіту № 5029 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу (а.с. 15-63), вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 336 302,40 грн.. За проведення товарознавчого дослідження та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, ТОВ «Білоцерківвода» було сплачено грошові кошти в розмірі 5500,00 грн. оцінювачу ФОП [PERSON] , згідно укладеного між ТОВ «Білоцерківвода» та ФОП [PERSON] договору № 1988/16 від 10.06.2021, що підтверджується копією договору та копією акта №5029 прийому-передачі виконаних робіт за договором № 1988/16 від 10.06.2021 на проведення оцінки майна справи (а.с. 66-71, 72). З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, вирок суду про визнання [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України набрав законної сили, а отже [PERSON] , відповідно до положень ст.1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «DAEWOO MATIZ», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201116281 (а.с. 126) та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» визнало зазначене ДТП страховим випадком, в результаті чого було заведено страхову справу № 5029, 02.03.2023 виплатило власнику пошкодженого автомобіля - ТОВ «Білоцерківвода» страхове відшкодування у розмірі127 400,00грн., що підтверджується копією платіжного доручення №00090852 від 02.03.2023 та копією листа ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 236-31 від 27.02.2023 (а.с. 64, 65). Вказані обставини визнаються відповідачем, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При вирішення даного спору суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Як було зазначено вище у рішенні, позивач - ТОВ «Білоцерківвода» повідомило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про дорожньо-транспортну пригоду та 02.03.2023 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ТОВ «Білоцеріввода» страхове відшкодування в розмірі 127400,00 грн. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що вартість майнового збитку, завданого ТОВ «Білоцерківвода» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує розмір страхового відшкодування, то з відповідача [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, в розмірі 208902,40 грн. (336302,40 грн. (розмір матеріального збитку) - 127400,00 грн. (виплачене страхове відшкодування). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17. Крім того, як зазначено було вище у рішенні, для здійснення робіт, спрямованих на визначення вартості матеріального збитку ТОВ «Білоцерківвода» було сплачено грошові кошти в розмірі 5500,00 грн. за послуги оцінювача. Таким чином, враховуючи вищезазначене, саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість матеріального збитку у розмірі 208902,40 грн. та кошти витрачені позивачем на підготовку висновку у розмірі 5500,00 грн., всього 214402,40 грн. матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову. Позивач - ТОВ «Білоцерківвода» сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 3216,04 грн. (а.с. 1), таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1608,02 грн. та підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при подачі позову у розмірі 1608,02 грн.

Outcome: approved