Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким після зменшення розміру позовних вимоги просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі - 3 000,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 13.05.2022 року до 10.09.2032 року. Вимоги мотивує тим, що перебуває із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого народилася донька [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин між батьками донька проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Вважає об`єктивною суму аліментів у розмірі 3 000,00 грн. /а.с. 1-4/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 23-24/. 16.01.2023 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 372 грн. щомісячно до 10.09.2032 року. Вважає, що вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі не обґрунтовані та такі, що не підкріплені належними, допустимими доказами. Тому, визнає вимогу про стягнення аліментів у розмір 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що становить 1 372 грн. За наявної можливості буде допомагати в утриманні дитини у більшому розмірі, але на даний момент такої можливості поки що не має /а.с. 62-71/. Представником позивача 27.03.2023 року до суду направлено відповідь на відзив, яким вимоги підтримала, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В судове засідання представник позивача надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зменшений розмір позовних вимог підтримала. Представник відповідача до суду не з`явилась, також надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнали. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони із червня 2014 року проживали в зареєстрованому шлюбі /а.с. 6/. Від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.07.2021 року виданим Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яка після розірвання шлюбу між батьками проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Домовленість щодо утримання дитини після припинення шлюбних стосунків між сторонами відсутня. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. У відповідності до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Зазначені норми права свідчать про те, що правовою підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є нерегулярний, мінливий дохід відповідача, отримання ним доходу в натурі, а також для визначення розміру аліментів суд зобов`язаний встановити матеріальне становище платника аліментів. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом, за станом здоров`я відповідач є працездатним, інших дітей, крім доньки на утриманні не має, тому суд вважає необхідним стягнути з останнього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі визначеному позивачем. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, тому є всі підстави для задоволення заявлених вимог позивачки. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров» я когось із них. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 992,40 грн. та рішення суду допускає до негайного виконання, в частині стягнення аліментів , але у межах платежу за один місяць ( ст. 430 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved