Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач 05.06.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження [NUMBER], яке відкрито 20.01.2022 на виконання виконавчого листа №420/7599/20 виданого 24.03.2021 Одеським окружним адміністративним судом на виконання рішення від 05.10.2020 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці [PERSON] відповідно до довідки господарського суду Одеської області від 26.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці та здійснити його виплату з урахуванням фактичного отриманих сум, починаючи з 19.02.2020. Вказане рішення залишається не виконаним належним чином, тобто в повному обсязі. Вказані обставини заподіюють позивачу тривалі незрозумілі очікування виконання рішення суду й належним чином отримання належних його грошових коштів, що й складає заподіяння позивачу моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначений як у тотожній справі, наведеній у постанові Верховного суду від 20.01.2021 при розгляді справи №197/1330/14-ц. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 29.06.2023. До суду 21.06.2023 надійшов відзив Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що 31.08.2022 на адресу відділу надійшов лист ГУ ПФУ згідно якого перерахунок здійснено, що підтверджується рішенням №951060862136 від 05.11.2020. Сума доплати за період з 19.02.2020 по 30.11.2020 склала 124 206,46 грн. Виплата коштів не відбувається у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, тому причини невиконання є поважними. З позову не вбачається у чому полягають моральну страждання позивача, тоді коли саме на позивача покладається тягар доведення спричинення моральної шкоди. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 29.06.2023 розгляд справи відкладено на 03.08.2023. До суду 30.06.2023 надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , згідно якої вказана, що перерахунок довічного утримання без його виплати не є повним виконанням рішення суду. Велика Палата Верховного суду у постанові від 17.04.2023 у справі №911/4249/16 зробила висновок про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт не виконання рішення свідчить про завдання моральної шкоди. До суду 04.07.2023 надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що не зрозуміло чому ГУ КСУ в Одеській області виступає в якості відповідача, адже не виконується рішення відділом ДВС. Позивач помилково застосовує статтю 1174 ЦК України. При визначення розміру моральної шкоди позивач не надає жодного аргументованого розрахунку суми моральної шкоди. Позивач жодного разу не звертався до відділу з заявами про стан виконавчого провадження чи про оскарження бездіяльності виконавця. У судовому засіданні 03.08.2023 було прийнято до розгляду відзиви, відповідь на відзив та долучено докази. Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косюта В.І. просив відмовити у задоволенні позову. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. [PERSON] звернувся до суду 16.06.2023 з заявою про розгляд справи за відсутності позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 березня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/7599/20, згідно якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] відповідно до довідки господарського суду Одеської області №08-29/1250/2020 від 26.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці та здійснити його виплату з урахуванням фактично отриманих сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с.47). Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленком В.О. 20.01.2022 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з приводу виконання виконавчого листа №420/7599/20 від 24.03.2021 (а.с.10, 49). 20.01.2022 Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленком В.О. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.50) та про стягнення виконавчого збору (а.с.52). Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 20.01.2022, який надійшов до відділу ДВС 11.02.2022, повідомило, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі №420/7599/20 перерахунок здійснено. Сума доплати за період з 19.02.2020 по 30.11.2020 склала 124 206,46 грн. Інформація про виконання рішення по справі №420/5516/21 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень Пенсійного фонду України, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Невиконання рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Виплата нарахованої пенсії буде здійснена в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань та відповідно до фінансування (а.с.53). Рішення у справі №420/7599/20 внесено в Реєстр рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за №79157 (а.с.55). [PERSON] 31.05.2023 звернувся до відділу ДВС з заявою, якою просив повідомити про стан виконання вказаного виконавчого провадження (а.с.58). Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косюта В.І. 13.06.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з листом щодо повідомлення про стан виконання рішення на надання інформації про обсяг коштів, які надійшли на виконання судових рішень (а.с.57). Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було повідомлено [PERSON] 13.06.2023, що рішення в частині проведення перерахунку виконане, однак в частині виплати нарахованої доплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 30.11.2020 у сумі 124 206,46 грн не виконується, у зв`язку з відсутністю коштів, які спрямовуються на погашення заборгованості з пенсійних виплат рішеннями суду (а.с.59). Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косюта В.І. 29.06.2023 винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за не виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №240/7599/20 у розмірі 5 100 грн (а.с.129). Головне управління ПФУ в Одеській області оскаржило вищевказану постанову від 29.06.2023 про накладення штрафу до суду та ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 відкрито провадження у справі №420/15781/23 (а.с.134-136). Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 у справі №420/7599/20 відмовлено у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) про зміну порядку і способу виконання судового рішення в справі №420/7599/20 (а.с.132-133). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Додані представником відповідача рішення у справах про визнання протиправних та скасування постанов про накладення штрафу на органи Пенсійного фонду за невиконання рішення суду не приймаються судом до уваги, адже предметом спору є стягнення моральної шкоди за невиконання рішення, а ніяк не накладення на боржника штрафів (а.с.66-101). Факт не в повній мірі виконання рішення не заперечується відповідачами, а посилання на те, що причини не виконання рішення є поважними не спростовують факт завдання [PERSON] моральної шкоди спричиненої невиконанням рішення в частині сплати перерахованих коштів. Надмірна тривалість виконавчого провадження здатна призвести до моральних страждань особи, адже позивач не знає, коли йому виплатять належні йому кошти та перебуває у невизначеному стані. З урахуванням характеру й глибини заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення виконавчого провадження, в якому позивач є стягувачем, а також засад розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 2 000 грн компенсації моральної шкоди. Посилання позивача на постанову Верховного суду від 12.04.2023 у справі №174/207/22 не приймається судом до уваги, адже в тій справі моральна шкода стягувалася за тривале кримінальне провадження, 8-кратного безпідставного закриття кримінального провадження, відсутність належного процесуального керівництва з боку прокуратури та несвоєчасного (після спливу строку на притягнення до кримінальної відповідальності) направлення прокурором обвинувального акта до суду. Тому, обставини двох справ є абсолютно різними. Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Таким чином, суд дійшов висновку, що слід частково задовольнити позов [PERSON] , адже факт невиконання рішення встановлений судом, факт невиконання рішення, незважаючи на причини такого, є неправомірними, що спричинило позивачу моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial