Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.09.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. Сімейне життя у сторін поступово погіршувалось. Подружжя має зовсім різні погляди на життя, не сумісність характерів. Сімейні стосунки фактично розірвані. Подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримує. Рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим, час на примирення не потрібен. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Спору щодо поділу майна у сторін немає. Віл сумісного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 15 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №1126, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва. Судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Сторони спору щодо поділу майна подружжя та щодо місця проживання дитини не мають Відповідач, будучи повідомленим про розгляд Подільським районним судом м.Києва належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, з клопотаннями до суду не звертався. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам позивача, впливати на психоемоційний стан сторін, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved