Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 26.08.2011 року Моринською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, актовий запис за №7. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26.08.2011 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання між сторонами виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача, а тому подальше продовження шлюбних стосунків та збереження сім`ї неможливі. У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач на примирення не згідна, та бажає розірвати шлюб. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та судової повістки за адресою реєстрації та адресою проживання, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.07.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 26.08.2011 року у Моринській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис за №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « [PERSON] » (а.с.5). Сторони згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 03.03.2017 року, виданого виконавчим комітетом Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, мають дочку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 03.03.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 01. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивач на примирення не згідна. Подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн., а всього 2573,60 грн. Щодо витрат за сплату банківських послуг при оплаті судового збору, суд відмовляє у задоволенні стягнення даних витрат, в зв`язку з тим, що зазначені витрати не відносяться до судових витрат, передбачених ст. 133 ЦПК України. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України,

Outcome: approved