Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

14 червня 2023 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 11 січня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18. Від шлюбних відносин сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги. Окрім того, відповідач вчиняє відносно позивача психологічне та фізичне насилля, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони спільного господарства не ведуть, а подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Враховуючи наведене, позивач просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 07 липня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та просить не надавати сторонам строк для примирення подружжя.. Відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить надати сторонам строк для примирення подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований 11 січня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Позивач зазначає, що по відношенню до неї відповідачем вчинялось домашнє насильство, після чого вона почала боятись відповідача та не має наміру зберігати сім`ю. Відповідач, в свою чергу, не погодився із зазначеним та вважає, що шлюб може бути збереженим, у зв`язку з чим подав заяву про надання строку на примирення подружжя. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи питання про можливість надання подружжю строку для примирення, судом береться до уваги, що з моменту звернення позивача до суду 14 червня 2023 року сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, й заявою позивача від 25.07.2023 року в якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог та категорично заперечила проти надання строку на примирення. Також судом беруться до уваги посилання позивача на те. що позивачем відносно неї здійснюється домашнє насильство, на підтвердження чого позивач надала Терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 10.06.2023 року серії АА № 328669. Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Оскільки позивач категорично заперечує щодо примирення та не бажає зберігати подружні відносини із відповідачем, з огляду на те, що відносно позивача відповідачем вчиняється домашнє насильство, тобто стосунки між сторонами суперечать моральним засадам суспільства, суд вважає, що в задоволенні клопотання про призначення подружжю строк для примирення, слід відмовити. Водночас, судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зазначено, що тлумачення статті 111СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Зважаючи на те, що позивач категорично заперечує можливість спільного життя позивача з відповідачем та примирення вважає неможливим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання часу для примирення сторін, оскільки таке суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам. За таких обставин, у задоволенні клопотання про застосування заходів для примирення сторін у справі слід відмовити. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, а тому згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивача, після розірвання шлюбу, у відповідності до вимог статті 113 Сімейного кодексу України, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якими визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень на відповідача.

Outcome: approved