Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У червні 2023 року позивач звернувся в суд з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі [PERSON] суму боргу у розмірі 5000 Польських злотих. До початку судового розгляду, позивачем 12.07.2023 збільшено позовні вимоги, а саме пред`явлено до стягнення з відповідача 10000 Польських злотих. В обґрунтування заявленого позову вказано, що 09 травня 2023 року відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 15000 Польських злотих, які зобов`язався повернути протягом трьох місяців рівними частинами, що підтверджено власноручно написаною розпискою. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання і наміру виконувати їх немає, зустрічей уникає, а тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Стислий виклад заперечень відповідача. У відзиві на позов представник відповідача вказав, що заявлені позовні вимоги не визнає і в задоволені їх прохає відмовити з таких підстав. В період з 10.03. по 17.05.2023 [PERSON] працював водієм вантажного автомобіля та здійснював міжнародні перевезення на підприємстві ТзОВ «Експрес Логістика Україна», директором якого є позивач [PERSON] . В кінці квітня на початку травня 2023 року відповідач перебував у службовому відрядженні за межами України по перевезенню в Україну автомобілем підприємства «Сканія» д.н.з. [NUMBER] , придбаного в Німеччині для підприємства причепа марки «Шварцмюллер» д.н.з. [NUMBER] . 04 травня 2023 року транспортний засіб був завантажений в Польщі, причому з перегрузом осьового навантаження, про що було повідомлено в телефонному режимі працівника підприємства з логістики [PERSON] . В ході переписки і обговорення було вирішено їхати на кордон та в подальшому заїхати на одну прикордонну-логістичну фірму для здіснення перегрузу вантажу. В зв`язку з допущенними порушеннями перевезення вантажу працівники митної служби РП відділ «Дрогуськ» було складено адміністративний протокол від 07.05.2023, відповідно до якого на підприємство було накладено штраф в сумі 15000 злотих. Він, як водій, також був притягнутий до адміністративної відповідальності та сплатив штраф в сумі 500 злотих із власних коштів. Оскільки, до плати штрафу автомобіль затримувався, він зателефонував директору та повідомив про даний факт і необхідність сплати штрафу в сумі 15000 злотих. За вказівкою директора вказана сума коштів була передана йому маршрутним автобусом сполученням Київ-Варшава, після чого він сплатив штраф. По приїзду, на базі підприємства 09.05.2023 на вимогу директора, він написав боргову розписку, що нібито позичив у нього кошти. Квитанцію про сплату штрафу на підприємство він не відав, оскільки бухгалтерія відмовилася надати звіт по його заробітній платі. Кошти в борг він не позичав, а тому розписка не може бути належним у справі доказом. З наведених підстав в задоволені позову просить відмовити. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 20.06.2023. Ухвалою від 22.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю та додатково [PERSON] пояснив, що дійсно відповідач працював водієм на підприємстві, яке він очолює. Відповідно до посадових обов`язків, саме водій при завантажені відповідає за нормативне завантаження автомобіля. Відповідач халатно віднісся до своїх обов`язків, допустив перегруз вантажу на вісь автомобіля, про що йому було достеменно відомо, однак працівник він здійснив рух автомобілем, а тому був притягнутий до відповідальності. Саме [PERSON] просив спочатку його перерахувати, а потім передати кошти в сумі 15000 злотих, визнавши свою провину, тобто позичив у нього як фізичної особи особисті кошти, які не повернув. Дійсно по приїзду на підприємство [PERSON] добровільно без будь якого примусу в присутності іншого працівника написав розписку. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали і в його задоволені просили відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. [PERSON] не заперечував, що саме він отримав маршрутним автобусом 15000 злотих, які були передані позивачем. Він також, не заперечував факт написання розписки про позику, проте під відповідним примусом директора. Вважає, що у допущеному порушенні правил перевезення вантажу за межами України, винен не тільки він, але і працівник логістики, яка рекомендувала йому слідувати для перегрузу до логістичного центру. Фактичні обставини справи. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Відповідач працював водієм вантажного автомобіля на підприємстві ТзОВ «Експрес Логістика Україна», директором якого є позивач [PERSON] та був звільнений 17.05.2023 за згодою сторін. (п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ). Відповідно до оригіналу розписки від 05.09.2023 останній вказав свої паспортні дані, зазначив, що взяв у борг в [PERSON] 15000 злотих та зобов`язався їх повернути в термін трьох місяців до 09.08.2023, рівними частинами кожного дев`ятого числа місяця. Розписка підписана власноручно 09.05.2023 [PERSON] , [PERSON] та свідком [PERSON] . Зазначені обставини, будь хто із вказаних осіб, в судовому засіданні не оспорював. Свідок [PERSON] в судовому засіданні категорично ствердила, що саме [PERSON] власноручно без будь якого тиску чи примусу написав боргову розписку, під якою вона поставила і свій підпис на пропозицію директора. Вона також показала, що відповідач при загрузці вантажу за кордоном допустив перевантаження транспортного засобу і не послухавши її рекомендацій про перезагрузку вантажу, допустив адміністративне правопорушення. З цих підстав позивач ствердив, що в зв`язку з необхідністю сплати штрафу, він за повідомленням [PERSON] , передав останньому 15000 злотих, маршрутним автобусом. Ці грошові кошти були його власними і відповідач взяв на себе зобов`язання повернути їх, про що свідчить його підпис. Будь яких документів про сплату [PERSON] штрафу, він йому на той час, не повернув, що позбавило його як директора можливого оскарження прийнятого рішення митним органом РП. Отже, наведені докази свідчать про те, що відповідач отримав від позивача 15000 Польських злотих, про що в подальшому написав розписку. З цих підстав, твердження представника відповідача, що розписка є безгрошовою і фіктивною, суд до уваги не приймає. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21). Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом враховується, що позивачем на підтвердження позовних вимог було надано оригінал боргової розписки. Написана відповідачем розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, паспортні дані позичальника і суму позики. Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договорами позики, укладеним 09.05.2023 з [PERSON] не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з відповідача. Слід зазначити також, сам факт наявності у позивача цієї розписки підтверджує виникнення між сторонами правовідносин щодо отримання позики відповідачем. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу в іноземній валюті, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції». Ст.524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Виходячи з того, що умови договору обговорювались сторонами, що є свободою договору, а відповідач не звертався до суду з позовом про недійсність умов договору позики, а тому суд приходить до висновку про підставність задоволення позовних вимог повністю. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved