Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

04 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] в смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області помер її чоловік [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, інші спадкоємці - їхні дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смага Лариси Михайлівни від 11 квітня 2023 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Договір купівлі-продажу, зареєстрований 04 червня 2003 року Миргородською товарною біржею та згідно діючого законодавства не може вважатися правовстановлюючим документом, так як не відповідає вимогам щодо посвідчення правочинів. Згідно з довідкою ДКП "Миргородгехінвентаризація" від 31 березня 2023 р. 147-Т, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS] ) в ДКП «Миргородтехінвентаризація» зареєстровано за реєстровим № 151 в реєстраційній книзі 10 за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2003, зареєстрованого в реєстрі № 374 та посвідченого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Смага Л.М. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 червня 2003 року, укладеного та зареєстрованого на Миргородській товарній біржі, реєстраційний № Т-274Д, [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з зазначеними у договорі господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Миргородською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 374, № спадкової справи 17, та зареєстрованого в дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація» в книзі 10, номер запису 151. Вказаний у договорі житловий будинок з надвірними побудовами був зареєстрований в Миргородському підприємстві технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» на праві власності за [PERSON] 06.06.2003, про що свідчить відмітка на примірнику договору. В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена подати позов до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою судді від 08 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 12 травня 2023 року позивачем на виконання ухвали суду направлена уточнена позовна заява. Відповідно до ухвали судді від 15 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 06 червня 2023 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смага Л.М. зобов`язано надати Миргородському міськрайонному суду копію спадкової справи відкритої після смерті [INFO] [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04 червня 2003 року, укладеного та зареєстрованого на Миргородській товарній біржі [PERSON] продав, а її чоловік [PERSON] купив житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Чоловік, як покупець, сплатив продавцю вартість будинку, а продавець [PERSON] в свою чергу, як власник передав його у власність [PERSON] [INFO] її чоловік помер. Спадщину після чоловіка прийняла вона, а дочки [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу, зареєстрований Миргородською товарною біржею не може вважатися правовстановлюючим документом. Судові витрати просила не стягувати з відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали (а.с. 74,75). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 червня 2003 року, укладеного та зареєстрованого на Миргородській товарній біржі, реєстраційний № Т-274Д, [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Миргородською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 374, № спадкової справи 17, та зареєстрованого в дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація» в книзі 10, номер запису 151 (а.с. 8). Відповідно до п. 5.2 Договір на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» він не підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно п. 3.2 договору купівлі - продажу [PERSON] , як покупець, сплатив продавцю вартість будинку, обумовлену договором, в день укладення договору, а продавець [PERSON] в свою чергу, в цей же день звільнив його і передав у його власність (п. 3.1, 3.2.) (а.с. 8). Згідно з довідкою ДКП "Миргородгехінвентаризація" від 31 березня 2023 року 147-Т, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS] ) в ДКП «Миргородтехінвентаризація» зареєстровано за реєстровим № 151 в реєстраційній книзі 10 за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2003, зареєстрованого в реєстрі № 374 та посвідченого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Смага Л.М.(а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2022 (а.с.4). Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та дружини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.08.1993 (а.с. 5). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 43,48,50). Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смага Лариси Михайлівни від 11 квітня 2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Договір купівлі-продажу, зареєстрований 04 червня 2003 року Миргородською товарною біржею та згідно діючого законодавства не може вважатися правовстановлюючим документом, так як не відповідає вимогам щодо посвідчення правочинів (а.с. 6). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: договором купівлі-продажу житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, від 04.06.2003 зареєстрованого на Миргородській товарній біржі, відповідно до якого [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З правової позиції, висловленої Верховним Судом, при розгляді справи № 6-66цс13, слідує, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи те, що спірний житловий будинок придбаний 04 червня 2003 року, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР та Законом України " Про власність». Згідно ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі- продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. За статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з приписами частини 1 статті 47 ЦК УРСР, недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, договір виконано сторонами у повному обсязі, тому [PERSON] , в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення сторонами спірної угоди, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Оскільки померлим [PERSON] укладена угода, яка не суперечить закону, він був власником придбаного майна. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлому чоловіку [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, інші спадкоємця відмовилися від прийняття спадщини, тому [PERSON] набула право на це майно в порядку спадкування. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з тим, що позивач просив не стягувати судові витрати з відповідача, тому суд,

Outcome: approved