Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Войстрік О.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно та просить суд зобов`язати [PERSON] сплатити одним платежем [PERSON] заборгованість спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , за договором позики від 13.10.2014 року в розмірі 1 474 000 грн., що є еквівалентом 67 000 доларів США, а в разі несплати звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] - шляхом продажу предмету іпотеки органами виконавчої служби на прилюдних торгах за початковою ціною реалізації предмета іпотеки не нижче 1 474 000 грн., а кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості перед [PERSON] . Позовна заява обґрунтована наступним. Так, 13.10.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики. У відповідності до умов даного договору він передав кошти в розмірі 700 000 грн., що є еквівалентом суми 50 000 доларів США. Зобов`язався повернути суму боргу не пізніше 13.10.2015 року. В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договори про внесення змін та доповнень до договору позики. Так, відповідно до останнього договору про внесення змін та доповнень № 4 до Договору позики сторони визначили, що сума позики становить 1 474 000 грн., що еквівалентно 67000 доларів США. В день укладення договору позики, в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . До даного договору також вносилися зміни та доповнення. В березні 2021 року позивач дізнався про смерть [PERSON] . За життя [PERSON] суму позики не повернув. 01.06.2021 року [PERSON] подав до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просив виявити коло спадкоємців померлого та включити кредиторські вимоги до спадкової маси та повідомити спадкоємців померлого про наявність боргу за договором позики в сумі 1 474 000 грн., що є еквівалентом суми 67 000 доларів США. Копію претензії він також надіслав дружині померлого позичальника [PERSON] 02.06.2021 року позивач одержав повідомлення, що П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора надіслала його претензію кредитора за належністю до приватного нотаріуса КМНО Войстрік О.В., оскільки саме нею була заведена спадкова справа. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від приватного нотаріуса КМНО Войстрік О.В. копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 14.11.2022 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належних [PERSON] та [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] 23.01.2023 року до суду надійшов відзив на позов від [PERSON] та [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідачі позов не визнають з наступних підстав. По-перше, що позивач дізнався про смерть позичальника [INFO] , тобто про відкриття спадщини. Отже в порушення вимог ст. 1281 ЦК України пропустив строк пред`явлення вимоги спадкоємцям, що позбавляє його права вимоги. По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів можливо лише в позасудовому порядку, отже позивачем обране неналежний спосіб захисту своїх прав, що самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. По-третє, частина квартира, що була передана в іпотеку, належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як дружині померлого [PERSON] , до спадкової маси не входить, а тому на неї не може бути звернуто стягнення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2023 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову 21.01.2023 року в судовому засіданні судом прийнято від представника позивача відповідь на відзив на позовну заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2023 року за клопотанням представника відповідачів витребувано інформацію з ПрАТ «Київстар». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить суд задовольнити з підстав викладених в позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав та просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 13.10.2014 року між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрований в реєстрі за № 6634. У відповідності до умов п. 1 Договору позики, [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 700 000 гривень, що є еквівалентом сумі 50000 доларів США. Згідно пп. «б» п.2 Договору позики [PERSON] зобов`язався повернути вищевказану суму не пізніше 13.10.2015 року. 13.10.2015 року між позивачем та позичальником [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики, посвідченого 13 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрованого в реєстрі за № 6634, відповідно до умов якого, сума позики, визначена у п.1 Договору позики була збільшена і становила 1474000 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі) гривень, що є еквівалентом сумі 67000 (шістдесят сім тисяч) доларів США. Повернення вказаної суми позики мало бути здійснено не пізніше 13.10.2016 року. Вказаний Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрований в реєстрі за № 7343. 13.10.2016 року між позивачем та позичальником [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 2 до Договору позики від 13.10.2014 року, відповідно до умов якого, сума позики визначена у п.1 Договору позики, яка становить 1474000 гривень, що є еквівалентом сумі 67 000 доларів США повинна бути повернута позикодавцю не пізніше 13.10.2017 року. Вказаний Договір про внесення змін та доповнень № 2 до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрований в реєстрі за № 6189. 06.10.2017 року між позивачем та позичальником [PERSON] укладений Договір про внесення змін та доповнень № 3 до Договору позики від 13.10.2014 року, відповідно до умов якого, сума позики визначена у п.1 Договору позики, яка становить 1 474 000 гривень, що є еквівалентом сумі 67 000 доларів повинна бути повернута позикодавцю не пізніше 13.10.2018 року. Вказаний Договір про внесення змін та доповнень № 3 до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрований в реєстрі за № 7399. Договір позики від 13.10.2014 року та всі вищевказані Договори про внесення змін та доповнень до Договору позики від 13.10.2014 року, були здійснені за згодою дружини позичальника - [PERSON] , які посвідчені нотаріально у встановленому законом порядку. 03.10.2018 року між [PERSON] та позичальником [PERSON] укладений Договір про внесення змін та доповнень №4 до Договору позики, від 13.10.2014 року, відповідно до умов якого, сума позики визначена у п.1 Договору позики, яка становить 1 474 000 гривень, що є еквівалентом сумі 67 000 доларів повинна бути повернута позикодавцю не пізніше 13.10.2020 року. Вказаний Договір про внесення змін та доповнень № 4 до Договору позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O., зареєстрований в реєстрі за № 7424. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики від 13.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] , був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 6635. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира за номером [ADDRESS] , загальною площею 58,7 кв.м., що складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 40,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 474961880000. З договору іпотеки вбачається, що предмет іпотеки належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1890. Разом із укладанням сторонами всіх Договорів про внесення змін та доповнень до Договору позики від 13.10.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O. від 13.10.2015 року за реєстр № 7344; від 13.10.2016 року за реєстровим № 6190; від 06.10.2017 року за реєстр № 7400; від 03.10.2018 року за реєстровим № 7426. Частиною першою статті 1046 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивачем підтверджено належними і допустимими доказами, що між ним та померлим [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Дніпровським районний у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ,), актовий запис № 1997 від 19.09.2020 року. 01.06.2021 року позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із претензією кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] . Листом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 02.06.2021 року дана претензія була надіслана за належністю приватному нотаріусу КМНО Войстрік О.В., оскільки згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа була заведена 20.01.2021 року. З відповіді на адвокатський запит № 22/01-16 від 05.07.2022 року приватний нотаріус КМНО Войстрік О.В. повідомила, що претензія [PERSON] була отримана нею 09.06.2021 року та зареєстрована у журналі реєстрації вхідних документів за № 69/02-14. Про наявність боргу у сумі 1 474 000 грн. відповідно до претензії спадкоємцям [PERSON] , який помер [INFO] , нею було повідомлено. Зі спадкової справи № 1/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] , дружина померлого, подала заяву в якій зазначає, що вона у встановленому законом порядку не приймає спадщину та відмовляється від належної їй спадщини на користь дітей померлого [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 18.05.2021 року [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , та [PERSON] подали до приватного нотаріуса КМНО Войстрік О.В. заяви, що вони прийняли спадщину після смерті померлого батька [PERSON] . Згідно даний витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] , [PERSON] станом на день смерть спадкодавця були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] разом з померлим [PERSON] .. Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини першої ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Так, у спадщину переходять: обов`язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом. Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Частиною другою статті 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.. Частиною третю статті 1281 ЦК України передбачено, що Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Частина четверта статті 1281 ЦК України встановлює, що Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу за договором позики включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню боргу за договором позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення боргу не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. У відповідності до п. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Отже, до обставин, які підлягають встановленню в даній справі, є: встановлення дати отримання свідоцтва про право на спадщину; факт надсилання спадкоємцями повідомлення кредиторові про прийняття спадщини; строк пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців; обсяг майна, що увійшло до спадкової маси; вартістю майна, одержаного у спадщину. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] одержали свідоцтво про право на спадщину 18.02.2022 року. Також з матеріалів спадкової справи та доказів, здобутих в судовому засіданні, вбачається, що жодних повідомлень від спадкоємців щодо відкриття спадщини або прийняття спадщини після померлого [PERSON] [PERSON] спадкоємці не надсилали. Так, [PERSON] та [PERSON] отримали у спадщину частину житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕКС АГРО ТРЕЙД», що складає 50 % Статного капіталу товариства. З матеріалів спадкової справи вбачається, що приватний нотаріус КМНО Войстрік О.В. не перевіряла обсяг майна, що входить до спадкової маси. Свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом КМНО Войстрік О.В. було видано лише на те спадкове майно, яке згадано в заявах спадкоємців від 18.05.2021 року та 18.02.2022 року. Одночасно із цим судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.05.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та обтяжено рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом КМНО Падалко О.Р. на підставі договору про іпотеку від 13.10.2014 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.01.2003 року. Квартира [ADDRESS] була придбана 03.04.2004 року, тобто під час шлюбу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, до спадкової маси входить частина квартири [ADDRESS] , яка обтяжена іпотекою. Окремо суд звертає увагу, що заяву про прийняття спадщини від неповнолітньої [PERSON] було подано її законним представником [PERSON] , яка на укладання договору іпотеки надавала письмову згоду, що свідчить про достовірну обізнаність обтяження спадкового майна правами третіх осіб. За клопотанням сторони відповідачів, судом в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які надали показання, які не містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що по-перше, до спадкової маси входить частина квартири [ADDRESS] , частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕКС АГРО ТРЕЙД», що складає 50 % Статного капіталу товариства та зобов`язання померлого [PERSON] за договором позики від 13.10.2014 року. По-друге, спадкоємці достовірно знаючи, що вказана квартира обтяжена правами третіх осіб не повідомили кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. По-третє, свідоцтво про право на спадщину відповідачі отримали 18.02.2022 року, а отже відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк пред`явлення [PERSON] вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] спливав лише 18.08.2022 року, а тому строк пред`явлення вимоги позивач не пропустив. Згідно положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця обмежується вартістю майна, одержаного ними у спадщину. У найбільш загальному вигляді вартість майна, одержаного у спадщину, слід розцінювати як грошову оцінку такого майна відповідно до його ринкової вартості. Зазначене є справедливим як для спадкоємця (задовольняючи вимоги кредиторів, він може бути змушений продати частину спадкового майна чи все це майно, і було б несправедливим примушувати спадкоємця відповідати в розмірі, більшому, ніж він може виручити за продаж активу спадщини в конкретний момент часу) так і для кредиторів (все одно, більше ринкової вартості майна, що належало спадкодавцю, вони отримати не змогли б у всякому випадку). Але, враховуючи той факт, що в матеріалах спадкової справи відсутні звіти про оцінку спадкового майна, а частина квартири [ADDRESS] , згідно даних спадкової справи взагалі не включена до спадкової маси, суд позбавлений можливості встановити вартість спадкового майна. З врахуванням умов договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору іпотеки суд бере до уваги, що сторони договору визначили ринкову вартість предмета іпотеки в розмірі 1 742 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, зі спадкоємців [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 13.10.2014 року на користь [PERSON] одним платежем в розмірі 737 000 грн. Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд у випадку відсутності чи недостатності коштів для одноразового стягнення боргу в користь [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки квартири [ADDRESS] . З врахуванням встановлених обставин справи суд вважає за можливе звернути стягнення в межах спадкового майна та не виходячи за межі позовних вимог вирішує питання про звернення стягнення лише на частину спадкового майна, а саме частину квартири [ADDRESS] , яка фактично перебуває в іпотеці, загальною вартістю 1 742 000 грн. ( вартість частини = 871000 грн.) шляхом продажу частини предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки не нижче 871 000 грн., а кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості перед [PERSON] . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войстрік Олена Василівна про стягнення боргу за договором позики зі спадкоємців та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню частково. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5675 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial