Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

23.06.2023 року заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свою заяву тим, що він народився [INFO] і його батьками, згідно свідоцтва про народження, є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , перебуваючи на заробітках в російській федерації, помер і у повторному свідоцтві про смерть від 12.10.2013 року його по батькові помилково записано як « [PERSON] », 1958 року народження. Згідно свідоцтва про народження від 16.08.1958 року, [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1963 року, [PERSON] , 1958 року народження, успадкував частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Власником часток вказаного будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] , і спадкоємцем якої був її син - батько заявника [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані розбіжності у написанні по батькові [PERSON] у свідоцтві про смерть, свідоцтвах про народження та свідоцтві про право на спадщину за законом, створює заявнику перешкоди щодо оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті батька, а тому необхідно встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] , яка померла [INFO] , та батьком [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.03.1963 року Першою Луцькою державною нотаріальною контролю за реєстровим № 1-1187. За відсутності інформації в ЄДДР, згідно відповіді № 127944 від 26.06.2023 року, 03.07.2023 року суд отримав інформацію від уповноваженої особи про місце реєстрації заявника ( ас 19, 20), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності справи, згідно статті 316 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04.07.2023 року заява прийнята до розгляду, відкрито окреме провадження, призначено судове засідання на 21.07.2023 року ( ас 21-22), в яке вчасно і належним чином викликані учасники справи ( ас 23, 24, 25, 26, 27, 29). Заявник в судове засідання не з`явився, але 21.07.2023 року подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримує з підстав, наведених у ній, просить заяву задовольнити ( ас 31). Представник Рожищенської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, але 18.07.2023 року подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує ( ас 30). Представник Ківерцівської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, але 21.07.2023 року надіслав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності, просить справу вирішити на розсуд суду ( ас 32). Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 223, частини 3 статті 294 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення ( виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 21.07.2023 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. Заявник народився [INFO] і його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , перебуваючи на заробітках в російській федерації, помер і у повторному свідоцтві про смерть від 12.10.2013 року його по батькові помилково записано як « [PERSON] », 1958 року народження. Згідно свідоцтва про народження від 16.08.1958 року, [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1963 року, [PERSON] , 1958 року народження, успадкував частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Власником часток вказаного будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] , і спадкоємцем якої був її син і батько заявника - [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані розбіжності у написанні по батькові [PERSON] у свідоцтві про смерть, свідоцтвах про народження та свідоцтві про право на спадщину за законом, створює заявнику перешкоди щодо оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] . Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами: паспортом заявника ( ас 4-6); Свідоцтвом про народження [PERSON] від 05.03.1984 року ( ас 7); Свідоцтвом про народження [PERSON] від 16.08.1958 року ( ас 8); Свідоцтвом про народження [PERSON] від 24.06.1956 року ( ас 9); Свідоцтвом про смерть ( повторне) [PERSON] , 1958 року народження, від 12.10.2013 року ( ас 10); Свідоцтвом про смерть [PERSON] від 04.03.1978 року ( ас 11); Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.03.1963 року ( ас 12); Свідоцтвом на право власності на частку в спільному майні подружжя від 06.03.1963 року ( ас 13). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до роз`яснень, викладених в пунктах 1, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для оформлення спадщини після смерті батька. Іншим чином, ніж ухвалення судового рішення, заявник не може підтвердити факт родинних відносин з батьком, оскільки [PERSON] помер [INFO] і внести відповідні зміни в свідоцтво про його смерть, а саме в частині вірного зазначення по батькові, у встановленому законом порядку також виключається, у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України 01.12.2022 року Закон України « Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року», яким, після зупинення дії, Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. За змістом положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини 2 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заявник просить встановити факт з метою оформлення спадщини після смерті батька, оскільки відсутність вказаного факту унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на заявлене спадкоємцем спадкове майно, з урахуванням кровного споріднення між спадкодавцем [PERSON] , батьком, і спадкоємцем [PERSON] , сином [PERSON] , враховуючи Свідоцтво про смерть [PERSON] від 12.10.2013 року, в якому його по батькові помилково зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявник довів суду належними та допустимими доказами факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , а тому заява в частині вимог про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1963 року за реєстровим № 1-1187 ( ас 12), спадкоємцями [PERSON] в рівних долях є його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON] , 1958 року народження. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року « Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд доходить висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право власності на спадкове майно, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.1963 року за реєстровим № 1-1187, належить [PERSON] , який помилково зазначений в Свідоцтві про смерть, як « [PERSON] », і дана помилка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду, та перешкоджає заявнику в реалізації його права на оформлення спадкових прав після смерті батька. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, будь-якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, і встановлення даного факту є фактично похідним від вимоги про встановлення факту родинних відносин. Окрім того, встановлення даного факту є реалізацією гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України права заявника вільно розпоряджатися своєю власністю, перешкодою чому є невірне зазначення по батькові його тата в правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. Відповідно до вимог частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, судові витрати слід залишити за заявником.

Outcome: approved