Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 21 грудня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. за реєстровим №6146, [PERSON] придбав у громадянок [PERSON] і [PERSON] належний останнім на праві спільної часткової власності будинок [ADDRESS] . Право власності позивача на будинок зареєстроване у встановленому законом порядку, що стверджується витягом з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2007 №13368368. Позивач вказує, що на початку 2010 року позивач, на прохання своєї дружини - [PERSON] , дав згоду її рідному брату [PERSON] відповідачу на реєстрацію місця його проживання за адресою будинку, у зв`язку з чим відповідач 23 березня 2010 року зареєстрував місце свого проживання за цією адресою. Позивач зазначає, що відповідач фактично ніколи постійно не проживав у будинку, а лише час від часу навідувався до нього. Спочатку відповідач обіцяв у добровільному порядку зняти реєстрацію свого місця проживання за адресою будинку, але так цього і не зробив. У даний час неодноразові усні прохання позивача щодо зняття відповідачем реєстрацію свого місця проживання за адресою будинку той ігнорує. Відповідач не належить до членів сім`ї позивача, спільно з ним не проживає, не пов`язаний спільним побутом і не має з ним взаємних прав та обов`язків, а тому не має правових підстав проживати у будинку і користуватися житлом у ньому.? Наявність реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку обмежує реалізацію позивачем свого права власності на будинок. На підставі наведеного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом у будинку [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] ( [INFO] , на користь [PERSON] ( [INFO] , всі понесені по справі судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Від його представника адвоката Гончарова В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом двічі повідомлений належним чином. Судове засідання у справі було призначене на 31.07.2023 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 31.07.2023 року. Розглянувши подані сторонами докази та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи, а саме з договору купівлі продажу житлового будинку серії ВЕМ № 391493 нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Котляровою Л.В., та витягом № 13368368 від 28.01.2007 року, про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , виданим Комунальним підприємством «Ужгородське міське бюро технічної інвентаризації», підтверджується, що будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 16 жовтня по теперішній час. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.08.2006 року у виконком Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Згідно довідки начальника відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради Виконавчого комітету Відділу реєстрації місця проживання вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач фактично ніколи постійно не проживав у будинку, а лише час від часу навідувався до нього, не належить до членів сім`ї позивача, спільно з ним не проживає, не пов`язаний спільним побутом і не має з ним взаємних прав та обов`язків. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що члені сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідачка, у зв`язку з тривалою відсутністю без поважної причини, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню, у зв`язку з чим відповідачка створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Що ж стосується судових витрат суд зазначає наступне. 10.05.2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою, за якою просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 1073,60 грн. судового збору. За правилами ст. ст.\~133,\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подавав. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2023 року між позивачем та адвокатом Гончаровим Валентином Вікторовичем було укладено договір про надання правничої допомоги за № 08/с. Згідно додатку №1 до договору від 06.03.2023 №8 про надання правничої допомоги [PERSON] , а саме акту-опису наданих адвокатом послуг було надано такі послуги: вивчення наданих клієнтом документів 500грн., перегляд законодавчої бази, пошук і аналіз судової практики 3000 грн., надання консультацій клієнту 1000 грн. підготовка і подання до суду заяв з процесуальних питань 1000 грн., участь у судових засіданнях суду першої інстанції 2000 грн. , всього 15\~000 грн. Згідно квитанції від 07.03.2023 року №27469733 позивачем за правничу допомогу згідно договору від 06.03.2023 року №08/с і додатку до нього було сплачено адвокату Гончарову В.В. гонорар за надані послуги у сумі 15 000 грн. У відповідності до ч 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розрахунок розміру винагороди містить перелік наданих послуг, який є обґрунтованим та таким що відповідає матеріалам справи, відтак слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати із сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved