Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, просила суд розірвати договір довічного утримання від 08 червня 2007 року, укладений між нею та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Колос Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5-697, номер правочину 2139540; скасувати накладену державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Колос Н.В. 08 червня 2007 року за № 5-698 заборону відчуження квартири, що знаходиться в [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] В обґрунтування позову посилається на те, що 08 червня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Колос Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5-697 від 08 червня 2007 року. Відповідно до даного договору, [PERSON] отримала у власність квартиру під номером [ADDRESS] , взамін чого зобов`язувалася забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах вище вказаного договору. До 2020 року відповідач виконувала всі умови договору, а з березня 2020 року і по теперішній час відповідачем жодних дій передбачених вище вказаним договором не вчиняються, їй не заплачено жодної копійки відповідно до договору. Станом на момент звернення до суду відповідач мала б виплати позивачу відповідно до п. 2.2 договору суму коштів в розмірі 58 411 грн. Також, за період з березня 2020 року і до моменту подання позовної заяви, вона витрачає свої особисті кошти на ліки, оскільки є особою похилого віку і потребує постійного прийому ліків. Відповідач крім цього також зобов`язана була сплачувати кошти за комунальні послуги, забезпечувати її щоденним триразовим харчуванням. З березня 2020 року відповідач не з`являється, своїх обов`язків не виконує, на даний час позивачу допомагає стороння особа. Позивач вважає, що договір довічного утримання повинен бути розірваний, оскільки відповідач не вчиняє жодної дії щодо виконання його умов. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, та наявні у ній докази, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Колос Н.В., реєстраційний № 5-697. Згідно з п. 1.1, п.1.2 договору, позивач передає відповідачу у власність квартиру під номером [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 договору відчужувана квартира належить позивачу на праві особистої приватної власності. Відповідно до п. 2.1., п. 2.2, п.2.3 договору, відповідач зобов`язалась довічно повністю утримувати позивача. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі одного мінімального розміру пенсії за віком щомісячно. Утримання (догляд) визначалося сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення щоденним триразовим харчуванням, необхідних побутових умов, забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів. Пунктом 4.2 договору, визначено, що спори, які в подальшому можуть виникнути у зв`язку з виконанням цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, и у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У тексті договору довічного утримання (догляду) обов`язково зазначається, що набувач майна зобов`язаний надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування) з їх конкретизуванням або без такого та визначається грошова оцінка матеріального забезпечення, який встановлюється за згодою сторін (розділ 6п.84 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 №20/5). Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем належних та допустимих доказів про виконання умов договору довічного утримання, не надано. Письмовими поясненнями свідка [PERSON] підтверджується те, що з березня 2020 року позивач залишилась одна, відповідач допомоги їй не надає, не доглядає за нею та не утримує. Суд також враховує, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку, та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи відсутність доказів щодо спростування відповідачем доводів позивача, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків набувачем визначено статтею 756 ЦК України. Так, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно зі ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення про припинення чи розірвання договору довічного утримання, яким було обумовлене накладення заборони відчуження майна, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Оскільки договір довічного утримання підлягає розірванню, сторони слід повернути у первісний стан, припинивши право власності відповідача на квартиру , визнавши за позивачем право власності на вказане нерухоме майно. У зв`язку із розірванням даного договору, припиняється заборона відчуження, накладена державним нотаріусом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved