Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що подальше спільне життя позивача з відповідачем та збереження з нею сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 08.06.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника надійшла заява про розгляд вказаної справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась судом належним чином, причини своєї неявки не повідомила, тому суд, враховуючи повторну неявку відповідача без поважних причин та не подання нею відзиву, розглянув справу заочно, без її участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17.07.2010 та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 3-4). Шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно характеристики середньої загальноосвітньої школи №229 Солом`янського району м. Києва малолітній [PERSON] постійно проживає разом із батьком, який займається його вихованням, розвитком та забезпеченням (а.с. 35). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача є підставою для повного задоволення позовних вимог.

Outcome: approved