Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.03.2023 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приват Банк», в якому прохав стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 79\~701 грн. 12 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 16\~262 грн. 14 коп., судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. В обґрунтування позову вказав, що працював у відповідача з 2003 року, а з 22.01.2021 року по 09.09.2021 року на посаді заступника директора макрорегіонального управління керівником напрямку з юридичної роботи напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління. Наказом про звільнення №Э.DN-УВ-2021 -7330754-п від 09.09.2021 року його звільнено з посади за скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року у справі № 554/10546/21 його позовні вимоги про поновлення на роботі задоволені, стягнуто із відповідача середній заробіток на користь позивача за весь час вимушеного прогулу з моменту його звільнення до дня винесення рішення суду. Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 у справі № 554/10546/21 із відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98\~729, 46 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року у справі № 554/10546/21 рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року залишено без змін, додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 змінено, зменшено розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 98\~729, 46 грн. до 73\~474, 47 грн., встановлено що розмір середньої заробітної плати становить 1245, 33 грн. Вважає, що за період з 01.10.2022 року по 31.12.2022 року на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 95\~242, 88 грн., виходячи з розрахунку 64 робочих днів х 1488, 17 грн. При цьому вказує, що Полтавським апеляційним судом у постанові від 02.02.2022 року невірно взято розмір середньої заробітної плати 1245, 33 грн. без врахування обов`язкових податків та зборів, розмір яких становить 19, 5 %. Тому обчислення середнього заробітку необхідно здійснювати відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року 3\~100, враховуючи всі нараховані суми, виходячи із середньоденної зарплати 1488, 17 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 березня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника\~відповідача [PERSON] \~06.04.2023\~до суду\~надійшов відзив\~на позов,\~в якому\~проти позову\~заперечує та\~прохала у\~його задоволенні\~відмовити.\~Вказала,\~що рішення\~Октябрського районного\~суду м.Полтави\~від 23.12.2021\~року до\~негайного виконання\~допущено не\~було,\~тоді як\~додаткове рішення\~Октябрського районного\~суду м.Полтави\~від 17.06.2022\~було допущено\~до негайного\~виконання в\~частині виплати\~заробітної плати\~ [PERSON] \~в межах\~одного місяця.\~Після набрання\~рішенням законної\~сили позивача\~було поновлено\~на роботі\~на підставі\~наказу №\~Е.28.0.0.0/1-6718463\~від 08.03.2023\~року.\~Виконання судового\~рішення згідно\~з ст.\~431\~ЦПК України\~здійснюється на\~підставі виконавчого\~листа,\~виданого судом,\~який розглядав\~справу як\~суд першої\~інстанції.\~Вважає,\~що обов`язок\~Банку виконати\~рішення суду\~виник лише\~після набрання\~законної сили\~судовим рішенням,\~оскільки до\~негайного виконання\~рішення в\~частині поновлення\~на роботі\~допущено не\~було.\~ [PERSON] \~із заявою\~про ухвалення\~додаткового рішення\~в частині\~допущення до\~негайного виконання\~до суду\~не звертався.\~Також не\~звертався ні\~до Банку,\~ні до\~органів державної\~виконавчої служби\~чи приватного\~виконавця з\~питань звернення\~до виконання\~судового рішення\~в частині\~поновлення на\~роботі.\~Таким чином,\~вважає відсутніми\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог про\~стягнення середнього\~заробітку,\~оскільки вини\~роботодавця щодо\~виникнення вимушеного\~прогулу не\~було.\~Крім того,\~зазначає,\~що позивач\~наводить помилковий\~розрахунок середньоденної\~заробітної плати.\~Під час\~розгляду справи\~№ 554/10546/21\~про поновлення\~на роботі\~та стягнення\~середнього заробітку,\~відповідачем надавалися\~розрахункові листки\~та довідка\~про середньоденну\~заробітну плату\~ [PERSON] .\~За розрахунком\~відповідача,\~виконаним відповідно\~до Порядку\~№ 100,\~середньоденна заробітна\~плата [PERSON] \~склала 1001,\~87\~грн.\~(\~22984,\~79\~+\~5067,\~54)/(21+7).\~При цьому\~зазначає,\~що не\~підлягали врахуванню\~з огляду\~на положення\~п.4\~Порядку №\~100\~деякі виплати\~з розрахункових\~листів за\~серпень та\~вересень 2021\~року.\~: премія виробнича щомісячна у розмірі 7058, 26 грн., виплачена у серпні 2021 року на підставі наказу Картка у ПриватДоку № 7140494, оскільки нарахована за підсумками роботи у попередньому місяці липні 2021 року, індексація зарплати у розмірі 8, 38 грн. та оклад у розмірі 792, 96 грн., оскільки виплати нараховані за жовтень 2021 року не входять у заробітну плату за вересень 2021 року. Також вважає безпідставними вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки в аналогічних справа № 554/1904/23, № 554/1909/23, 554/1914/23 позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу на підставі договору від 03.02.2023, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кушнаренко С.А. та проміжного акту прийому-передачі виконаних робіт від 28.02.2023 року. Вважає, що не у всіх випадках має кореспондувати обов`язок протиправної сторони відшкодовувати витрати на правничу допомогу. Заявлені позивачем вимоги не відповідають критерію розумності. Такі дії, як консультація без вивчення документів та окремо з вивченням документів і опрацюванням законодавства є одними і тими ж діями, які неможливо відокремити. У двох пунктах повторюється послуга з вивчення документів, що свідчить про штучне збільшення обсягу робіт адвоката. Крім того, ці вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із відсутності реального здійснення послуг. Про це свідчить подача п`яти аналогічних позовів [PERSON] з долученням одного і того ж договору від 03.02.2023 та проміжних актів прийому-передачі виконаних робіт від 28.02.2023 року. Вважає вказані акт та договір недостовірними та такими, що не підтверджують реальності здійснення послуг. Від позивача 07.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що рішення суду його було поновлено на роботі, що давало Приватбанку підстави для добровільного виконання рішення суду. Звернення до суду із заявою про негайне виконання судового рішення є правом позивача, тому посилання на не зазначення у рішенні суду цієї обставини, є спробою уникнути відповідальності за прийняття незаконного наказу про звільнення. Щодо помилкового розрахунку середньої заробітної плати зазначає, що при встановленні Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року у справі № 554/10546/21 розміру середньої заробітної плати 1\~245, 33 грн., суд взяв фактичні виплати позивачу без врахування обов`язкових податків і зборів, розмір яких становить 19, 5 % або 242, 84 грн. Тобто при розрахунку середньої заробітної плати судом взяті «чисті» виплати за останні два місяці роботи, що передували дню звільнення позивача, без урахування додатково нарахованих та утриманих відповідачем 18 % податку на доходи фізичних осіб, 1,5 % військового збору із суми заробітної плати позивача. Вважає, що вид та характер правничої допомоги, що відображені в акті виконаних робіт з правової допомоги, дає підстави стверджувати, що правнича допомога стосується цієї справи, була необхідною та є обґрунтованою. Заявлені витрати відповідають критерію розумності, неминучості та обґрунтованості. Також зазначає, що право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком. Від представника відповідача [PERSON] 11.04.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказано, що обов`язковою складової для стягнення середнього заробітку є вина роботодавця у неможливості виконувати працівником трудових функцій у певний проміжок часу. У рішенні суду першої інстанції не було зазначено про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, а тому достеменно не міг знати, яке рішення будо ухвалено судом апеляційної інстанції. Звертає увагу, що додаткове рішення в частині стягнення середнього заробітку, яке підлягало негайному виконанню щодо виплати за один місяць, було виконано відповідачем. Також вважає доводи позивача щодо обчислення апеляційним судом середньоденного заробітку, виходячи із «чистих» виплат без урахування 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 військового збору, не підтвердженими жодними доказами та такими, що суперечать загальній судовій практиці у подібних правовідносинах. Так, у практиці Верховного Суду, яку наводить як позивач, так і відповідач, суми, які підлягають стягненню, суд визначає без віднімання суми податків та зборів. Крім того, у постанові від 02.02.2023 року У справі № 554/10546/21 колегія судді Полтавського апеляційного суду прийняла до уваги розрахункові листи за серпень та вересень 2021 року, надані відповідачем, оскільки вони містять чітку інформацію щодо природи нарахувань та часу, за які вони проведені. З цього слідує, що суд керувався розмірами нарахувань, а не виплачених сум після відрахування податків та зборів. Отже, доводи щодо додавання зверху до розміру середньоденної зарплати податків і зборів є необґрунтованими. 12.04.2023 [PERSON] подав до суду відповідь на заперечення (на відповідь на відзив), в якій вказав, що аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника і цей обов`язок полягає у видачі наказу про поновлення на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде воно оскаржуватися. Від представника відповідача [PERSON] 27.04.2023 до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що преюдиційне значення у справі надається обставинам встановленим судовим рішенням у справі, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17 вказав, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло свої відображення у мотивувальній частині судового акта. Апеляційний суд, змінюючи додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави, виходив із відомостей розрахункових листів позивача за серпень 2021 року та вересень 2021 року. Разом з тим, мотивувальна частина постанови Полтавського апеляційного суду не містить дослідження кожного з видів виплат, часу та правової природи нарахувань. Відтак, визначений рішенням у справі № 554/10546/21 розмір середньої заробітної плати [PERSON] не утворює преюдицію. Позивач 08.05.2023 надіслав до суду заперечення на письмові пояснення представника відповідача, в яких викладені доводи, аналогічні тим, які викладені у позові та відповіді на відзив. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про визнання зловживання процесуальними правами з боку позивача та застосування заходів процесуального примусу за зловживання процесуальними правами. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання даної справи із цивільною справою за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості ( справа № 554/1911/23). Від представника відповідача 11.07.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказує, що позивачем штучно було розподілено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( період з дати ухваленні рішення про поновлення на роботі 23.12.2021 року по дату видання наказу про поновлення на роботі, яке відбулося 08.03.2023 року). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.04.2023 року було частково задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення із АТ КБ «Приватбанк» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року включно у сумі 77\~210, 46 грн., в частині виплати середнього заробітку за один місяць у сумі 26\~151, 93 грн. рішення звернуто до негайного виконання. Це рішення виконано Банком добровільно в частині виплати за один місяць. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено негайного виконання рішення у розмірі, що перевищує середній заробіток за один місяць, вважає позовні вимоги щодо негайного виконання такими, що не підлягають задоволенню. У письмових запереченнях від 17.07.2023 року позивач проти доводів представника відповідача заперечував, так як законодавством не передбачено обмеження щодо негайного виконання рішення. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю (а.с.131). Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мужевська Є. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року у справі № 554/10546/21 позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про поновлення на роботі задоволені, скасовано наказ від 09.09.2021 року за №Э.DN-УВ-2021 -7330754-п про звільнення [PERSON] та наказ про внесення змін до наказу про звільнення №Э.DN-УВ-2021 -7330754-п від 28.09.2021 року, стягнуто із відповідача середній заробіток на користь позивача за весь час вимушеного прогулу з моменту його звільнення до дня винесення рішення суду (а.с.10-15). Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 у справі № 554/10546/21 із АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98\~729, 46 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати [PERSON] у межах платежу за один місяць (а.с.8-9). Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року у справі № 554/10546/21 рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року залишено без змін, додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 змінено, зменшено розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 98\~729, 46 грн. до 73\~474, 47 грн., встановлено, що розмір середньої заробітної плати становить 1245, 33 грн. (а.с.3-7). Наказом № Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 року [PERSON] було поновлено на роботі (а.с.53). Таким чином, період затримки виконання рішення суду становить з 24.12.2021 року по 08.03.2023 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 95\~242, 88 грн. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» (синонім зволікання), за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15. У постанові\~Верховного Суду\~від 26\~лютого 2020\~року у\~справі №\~702/725/17\~(провадження\~№ 61-12857св18)\~вказано,\~що КЗпП\~України не\~містить визначення\~поняття «поновлення\~на роботі»,\~як і\~не встановлює\~порядку виконання\~відповідного рішення.\~Частково умови,\~за яких\~рішення суду\~про поновлення\~на роботі\~вважається примусово\~виконаним,\~закріплені у\~статті 65\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження».\~Так,\~згідно з\~цією статтею\~рішення вважається\~виконаним боржником\~з дня\~видання відповідно\~до законодавства\~про працю\~наказу або\~розпорядження про\~поновлення стягувача\~на роботі,\~після чого\~виконавець виносить\~постанову про\~закінчення виконавчого\~провадження.\~При розумінні\~роботи як\~регулярно виконуваної\~працівником діяльності,\~обумовленої трудовим\~договором,\~поновлення на\~роботі також\~включає допущення\~працівника до\~фактичного виконання\~трудових обов`язків,\~тобто створення\~умов,\~за яких\~він може\~їх здійснювати\~у порядку,\~що мав\~місце до\~незаконного звільнення.\~Таким чином,\~виконання рішення\~про поновлення\~на роботі\~вважається закінченим\~з моменту\~фактичного допуску\~працівника,\~поновленого на\~роботі рішенням\~суду,\~до виконання\~попередніх обов`язків\~на підставі\~відповідного акта\~органу,\~який раніше\~прийняв незаконне\~рішення про\~звільнення або\~переведення працівника.\~При цьому\~мається на\~увазі не\~формальне,\~а фактичне\~забезпечення поновленому\~працівнику доступу\~до роботи\~і можливості\~виконання своїх\~обов`язків.\~Невчинення роботодавцем\~усіх дій,\~які включають\~у себе\~виконання рішення\~суду про\~поновлення на\~роботі,\~є підставою\~для покладення\~на нього\~відповідальності,\~визначеної статтею\~236\~КЗпП України.\~Застосування цієї\~норми до\~правовідносин,\~які виникають\~у зв`язку\~з затримкою\~виконання рішення\~суду про\~поновлення на\~роботі,\~відповідає їх\~змісту та\~фактичним обставинам,\~оскільки підстави\~для нарахування\~формально поновленому\~працівнику заробітної\~плати як\~винагороди за\~виконану роботу\~немає,\~проте його\~вина у\~невиконанні посадових\~обов`язків\~і неприступленні\~до роботи\~також відсутня. Верховний Суд України в ухвалі від 01.07.2015 р. у справі\~№ 6-435цс15\~виніс свою позицію стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі\~ працівника. Зокрема, ч. 1 ст. 235\~КЗпП\~передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235\~КЗпП). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не із моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. ВСУ доходить висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно й негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі. Цей обов`язок полягає в тому, що в роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», «проволока», відповідно до змісту норм ст. 236\~КЗпП, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. З огляду на викладене, судом спростовуються заперечення АТ КБ «Приватбанк» щодо відсутності обов`язку негайного поновлення [PERSON] на посаді через відсутність у рішенні суду вказівки про негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі, що передбачено ч.4 ст. 430 ЦПК України. Відтак. Є неспроможними доводи відповідача і щодо відсутності вини роботодавця у вимушеному прогулі [PERSON] . Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, оскільки [PERSON] був поновлений на роботі рішенням суду від 23.12.2021 року, а наказ про поновлення на роботі виданий відповідачем 08.03.2023 року, тому зазначений вище період входить у період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року у справі № 554/10546/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» зменшено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року до суми 73\~474, 47 грн. Судом встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати становить 1245, 33 грн. В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що при обчисленні середньоденної заробітної плати суд приймає до уваги розрахункові листи за серпень 2021 року та вересень 2021 року, оскільки вони містять чітку інформацію щодо природи нарахувань та часу, за які вони проведені. Відповідно до ч.4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~При проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року суд виходить із середньоденної заробітної плати 1245, 33 грн. та кількості робочих днів за цей період ( жовтень 2022 року 22 робочі дні, листопад 2022 року 20 робочих днів, грудень 2022 року - 22 робочих дні, а всього 64 дні) ( в межах заявлених позовних вимог), а тому до стягнення підлягає сума 79\~701 грн. ( 1245, 33 грн.х 64 дні). \~ \~ \~ \~При цьому, суд відхиляє доводи сторін щодо невірного визначення апеляційним судом розміру середньоденної заробітної плати у сумі 1245, 33 грн., з огляду на таке. Позивач зазначає,\~що апеляційний\~суд провів\~розрахунок середньоденної заробітної плати без врахування обов`язкових податків і зборів, розмір яких становить 19, 5 % , а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно рахувати із суми 1488, 17 ( 1245, 33 + 19,5 %). Відповідач же\~зазначає,\~що за\~його підрахунками\~розмір середньоденної\~заробітної плати\~становить 1001,\~87\~грн.,\~так як\~при обрахунку\~апеляційним судом\~не підлягали\~врахуванню деякі\~виплати за\~серпень 2021\~року та\~вересень 2021\~року,\~що передбачено\~Порядком №\~100\~( премія\~виробнича щомісячна\~у розмірі\~7058,\~26\~грн.,\~виплачена у\~серпні 2021\~року на\~підставі наказу\~Картка у\~ПриватДоку №\~7140494,\~оскільки нарахована\~за підсумками\~роботи у\~попередньому місяці\~ липні\~2021\~року,\~індексація зарплати\~у розмірі\~8,\~38\~грн.\~та оклад\~у розмірі\~792,\~96\~грн.,\~оскільки виплати\~нараховані за\~жовтень 2021\~року не\~входять у\~заробітну плату\~за вересень\~2021\~року). Також вказує, що рішення апеляційного суду в мотивувальній частині не містить дослідження кожного з видів виплат, часу та правової природи нарахувань, а тому не становить преюдицію. Суд зазначає, що постанова Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі ( № 554/10546/21) набрала законної сили з дня прийняття. Обставини, які встановлені цим рішенням, не доказуються у даній справі, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, так як у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. При обчисленні середньоденної заробітної плати суд керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. При цьому у мотивувальній частині обґрунтував проведені ним обчислення , виходячи із інформації про нарахування та час, за які вони проведені, що містилася у розрахункових листках за серпень-вересень 2021 року. Таким чином, доводи сторін щодо невірного нарахування середньоденного заробітку є неспроможними. Вирішуючи вимоги щодо негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Так, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.04.2023 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнуто із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року включно у розмірі 77\~210, 46 грн. В частині виплати середнього заробітку за один місяць у сумі 26\~151, 93 грн. вказане рішення підлягало негайному виконанню ( № 554/1904/23). Згідно розрахункового листа за 05/2023 та платіжної інструкції від 30.05.2023 року АТ КБ «Приватбанк» виплатив [PERSON] середній заробіток за один місяць у сумі 26\~151, 93 грн. (а.с.125) Таким чином, враховуючи, що період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року входить в період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме з 24.12.2021 року по 08.03.2023 року, суд вважає, що допуск рішення суду до негайного виконання в частині стягнення середнього заробітку за один місяць за період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року буде повторним у періоді з 24.12.2021 року по 08.03.2023 року, що суперечить меті інституту негайності виконання рішення суду та не передбачено чинним законодавством. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] про допуск рішення суду до негайного виконання в частині стягнення середнього заробітку за один місяць задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем подано до суду Договір про надання правової допомоги від 03 лютого 2023 року, Проміжний акт прийому-передачі виконаних робіт № 4 від 28 лютого 2023 року за Договором про надання правової допомоги від 03 лютого 2023 року, згідно якого вартість послуг адвоката Кушнаренка С.А. становлять 11\~500 грн.: усна консультація без вивчення документів 1000 грн. ( 2 год. х 500 грн.), усна консультація з вивченням документів 1500 грн. ( 3 год. х 500 грн.), опрацювання законодавчої бази, вивчення документів ( 4 год. х 500 грн.), проведення розрахунку сум обов`язкових податків і зборів (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір), які підлягають нарахуванню на середню заробітну плату (1 год. х 1000 грн.), проведення розрахунку середнього заробітку в період з 01.10.2022 по 31.12.2022 у розмірі 95\~242, 88 грн. ( 1 год. х 1000 грн.), складання процесуальних документів (позову) ( 1 год. х 5000 грн.) (а.с.18-19). Також у позові вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому зазначено витрати на правничу допомогу у розмірі 14\~500, 75 грн., тоді як стягнути позивач прохає 16\~262 грн. 14 грн., які складаються із 11500 грн. та 5 % гонорар успіху у розмірі 4\~762 грн. 14 коп. (а.с.2). Відповідно до ч.ч.5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи складність даної справи, яка є малозначною та розгляд якої здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, однотипність позовних заяв, з якими [PERSON] звертався до суду з п`ятьма позовами з аналогічними вимогами, лише вказуючи різний період, при цьому долучаючи одні і ті ж Договори про надання правової допомоги та Проміжні Акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 33-42, 58-60), обсяг виконаних адвокатом послуг, які є ідентичними ( зокрема, консультації з вивченням та без вивчення документів, вивчення документів ( 9 годин)), ціну позову і значення справи для сторін, часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу частково у розмірі 8 000 грн. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 901 грн. 82 коп. ( 84 % задоволених позовних вимог).

Outcome: partial