Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

09 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 25 серпня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 76. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 25 серпня 2018 року в Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 76. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною її звернення до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що в силу психологічної несумісності їх з відповідачем характерів у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у них з чоловіком зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу вона з відповідачем так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. З часом між ними зникло почуття любові, поваги один до одного. Все це в цілому призвело до того, що з січня 2021 року подружні стосунки між нею та відповідачем припинилися. З цього часу вони з відповідачем стали проживати окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично їх з відповідачем сім`я розпалася, тому, в подальшому, сугубо формальному збереженні шлюбу, вона не бачить сенсу. Ухвалою судді від 23 червня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 09 серпня 2023 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду подала заяву, в якій просила провести судовий розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідач [PERSON] , якому адресовано судову повістку разом із позовною заявою, додатками до неї, копію ухвали про відкриття провадження у справі, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України. До суду надіслав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 серпня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 25 серпня 2018 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в 25 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис № 76. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2019 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що в силу психологічної несумісності їх з відповідачем характерів у позивача та відповідача так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом у них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. З часом між ними зникло почуття любові, поваги один до одного. Все це в цілому призвело до того, що з січня 2021 року подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинилися. З цього часу вони стали проживати окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань по матеріальному утриманню спільної дитини та поділу сумісно нажитого майна між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved