Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Городенківської міської ради Івано-Франківської області та просять: визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.09.1988 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Для будівництва та обслуговування даного житлового будинку була надана земельна ділянка площею 0,10 га. Згідно технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку 1962 року побудови, 1991 року реконструкції, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 119,4 кв.м, житловою - 75,4 кв.м, господарських і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 179 100 грн. Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] , заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишила. На день смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані і проживали син [PERSON] , його дружина та діти. У відповідності до приписів ст.529, ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) спадщину [PERSON] прийняв її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, який на час смерті спадкодавця проживав разом з нею та фактично вступив в управління спадковим майном. [PERSON] помер [INFO] , заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані і проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] . У відповідності до приписів ст.529, ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) спадщину [PERSON] прийняли дружина та доньки, як спадкоємці першої черги за законом, які на час смерті спадкодавця проживали разом з ним та фактично вступили в управління спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] . На час її смерті разом з нею проживала мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши до приватного нотаріуса Яшана Р.Р. заяву, за якою була заведена спадкова справа № 88/2017. 11.09.2017 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належний [PERSON] земельний пай. З метою реалізації спадкових прав після смерті [PERSON] позивачі звернулися до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. При вивченні правовстановлюючих документів на спадковий будинок нотаріус встановила, що житлове господарство віднесено до колгоспного двору без визначення часток його членів. У зв?язку з цим нотаріус відмовила позивачам у видачі документів на спадщину на житлове господарство, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2023. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] проживали: голова двору [PERSON] , її син [PERSON] , невістка [PERSON] , внука [PERSON] , онука [PERSON] . Відповідно до ч.1ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Отже, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав п?ятьом членам колгоспного двору по 1/5 частині кожному: [PERSON] - 1/5, [PERSON] -1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом успадкував також 1/5 частку своєї мами [PERSON] , тому йому належали 2/5 частки житлового господарства. Його спадщину прийняли дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Спадщину [PERSON] (в т.ч. її 1/5 частину) прийняла її мати. Таким чином позивачці [PERSON] належить 3/5 частини господарства (1/5 своя + 1/5 чоловіка + 1/5 доньки), позиваці [PERSON] - 2/5 частки господарства (1/5 своя + 1/5 батька). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2023 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Покликаючись на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом, позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 02.05.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.06.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у заяві, поданій до суду 01.05.2023 разом із позовною заявою, просили судовий розгляд справи проводити без їх участі, зазначивши, що позов підтримують. Городенківська міська рада 24.05.2023 на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 17 вересня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 167 від 14 вересня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги № 5 Глушківської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 93, виданою 17.04.2023 Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. [PERSON] померла [INFO] у с.Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 09.11.1995, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.11.1995Глушківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 94, виданою 17.03.2023 Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як сином та матір`ю, підтверджено копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 17 грудня 1952 р., з якого слідує, що його матір`ю є [PERSON] , запис за № 3 від 12 лютого 1939 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 1957 р., з якого вбачається, що [PERSON] , 1908 року народження, у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 11 від 15 листопада 1957 р. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/5 (3/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном,однак не звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері. Повідомленням завідувача Городенківської державної нотаріальної контори № 643/01-16 від 09 травня 2023 р. та Інформаційною довідкою № 72402597 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.05.2023 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. [PERSON] помер [INFO] у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 18.10.2000, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2000 Глушківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 95, виданою 17.03.2023 Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 21 травня 1964 р. виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , 1939 року народження, [INFO] одружився з [PERSON] , 1944р.н., актовий запис за № 12 від 21 травня 1964 р. [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , запис № 20 від 30 квітня 1968 р. в книзі записів актів громадянського сану про народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 квітня 1968 р. виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Однак, згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17квітня 1996 р. Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області, позивачка [PERSON] по батькові - [PERSON] , дата народження - [INFO] . Відповідно до положень сімейного законодавства України складовим елементом імені фізичної особи є по батькові. За загальним правилом, по батькові дитини утворюється від власного імені батька. Згідно словника власних імен людей чоловіче ім?я « [PERSON] » є похідною формою імені « [PERSON] ». Вищенаведене дає суду підстави вважати, що саме [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] та позивачки [PERSON] , про що свідчать копії: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 26 липня 1980 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 49 від 26липня 1980 р. в книзі реєстрації актів про народження; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 липня 2007 р. Глушківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 8 від 04 липня2007 р. Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є, в рівних частках, його дружина - позивачка [PERSON] , дочка - позивачка [PERSON] та дочка [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 159/2002, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачці [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 26.03.2002 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 451, на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 89,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 225525. Позивачці [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 27.03.2007 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 679, на спадкове майно, яке складається з легкової автомашини марки ВАЗ 21063, випуску 1989 р., кузов № [NUMBER] , шасі № б/н, д.н.з. [NUMBER] , що належала померлому [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення [NUMBER] , виданого МРЕВ ДАІ УМВС м. Коломия Івано-Франківської області. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталася. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 2/5 (6/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/5 (3/15) частки якого належала йому як члену колишнього колгоспного двору, а 1/5 (3/15) частки успадкована ним після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформив. Дружина спадкодавця - позивачка [PERSON] , його дочка - позивачка [PERSON] та дочка [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках успадкували вищезгадану частку житлового будинку, що становить по 2/15 частки, однак документи не оформили. [PERSON] померла [INFO] у с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 03.03.2014, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.03.2014 виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) в господарстві по [ADDRESS] була зареєстрована її мати [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 96, виданою 17.03.2023 Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її мати - позивачка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 88/2017, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшаном Р.Р., вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину, 30.08.2017 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно дочки [PERSON] . Їй 11.09.2017 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1487, на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 1,4199 га, розташованої на території Глушківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621680400:04:001:0029, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 879285. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/3 (5/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/5 (3/15) частки якого належала їй як члену колишнього колгоспного двору, а 2/15 частки успадкована нею після смерті батька [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформила. Позивачка [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна не отримувала, оскільки не зверталася до нотаріуса із відповідною заявою. Підставою звернення позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 424/02-31 від 12 квітня 2023 р. їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого була [PERSON] , відносилась до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами колишнього колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 04.04.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1962 р., реконструкцію здійснено у 1991 р., господарські будівлі та споруди - в 1964, 1967, 1991 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 25.04.2023 становить 179100 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] виділена земельна ділянка площею 0,10 га, що стверджується довідкою № 92, виданою 17.03.2023 Глушківським старостинським округом Коломийського району Івано-Франківської області. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330261799, сформованої 26.04.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок належав їй, її сину [PERSON] , позивачці [PERSON] , [PERSON] та позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті матері [PERSON] 1/5 (3/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак документи на дану частку спадкового майна не оформив. Крім того, йому належить 1/5 (3/15) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/5 (6/15) частки. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті батька [PERSON] 2/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак документи на дану частку спадкового майна не оформила. Крім того, їй належить 1/5 (3/15) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 1/3 (5/15) частки. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 2/15 частки та після смерті дочки [PERSON] - 1/3 (5/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Крім того, їй належить 1/5 (3/15) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/3 (10/15) частки. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті батька [PERSON] 2/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Крім того, їй належить 1/5 (3/15) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 1/3 (5/15) частки. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки померлих у ньому не визначені, не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дане спадкове нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 3/5 частки, а за позивачкою [PERSON] права власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267-1270, 1275, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial