Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулось в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.06.2015 по 30.11.2021 за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 14586,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 3392,60 грн. та 3% річних в розмірі 1388,07 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2481 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є теплопостачальною організацією-суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та на підставі договору\~\~приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові (виконавець) та споживачами, позивачем надаються відповідачу послуги з централізованого опалення. Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач проживаючи і користуючись послугами, які надаються позивачем, не виконує обов`язку щодо оплати таких послуг. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, за період з 01.06.2015 по 30.11.2021 утворилася заборгованість в розмірі 14586,96 грн. Також, зазначає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних в розмірі 1388,07 грн., інфляційні втрати в розмірі 3392,60 грн. Враховуючи викладене, просить позов задоволити та стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в зазначених розмірах, а також сплачений судовий збір. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2022 позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22.05.2023 заяву [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2022 по справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01.06.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості складено виходячи із розміру опалювальної площі квартири, тарифу за кв.м., тарифу за опалення місць загального користування без урахування того, що житловий будинок обладнано загально будинковим лічильником обліку теплової енергії, а квартира індивідуальним приладом обліку спожитої теплової енергії. Позивачу було відомо про наявність у відповідача індивідуального приладу обліку спожитої енергії. Таким чином, наявний у матеріалах справи розрахунок суми заборгованості не може вважатись належним та допустимим доказом. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, а тому просить застосувати позовну давність, та відмовити в задоволенні позову. 18.07.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (письмові пояснення) у яких вона зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» врахувало дані усіх вузлів обліку (і будинкового, і квартирного) при здійсненні нарахувань за надані відповідачу послуги. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. А тому, вважає, що позивачем не пропущено строк звернення з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 01.08.2023 подала клопотання в якому просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, 01.08.2023 від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами та із врахуванням письмових пояснень та заперечень наданих представником відповідача. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зі ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення. Отже, відповідач в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем комунальних послуг за вищевказаною адресою, зокрема з централізованого опалення. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач, згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом статті 24 ч.3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Частинами 1 та 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Судом встановлено, що договір між сторонами не укладався. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається з виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин ЛМКП «Львівтеплоенерго» з усіма без винятку споживачами, які підпадають під цю категорію. Отже, відповідач є споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається ЛМКП «Львівтеплоенерго». ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавало відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовився. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України\~«Про теплопостачання» та Правил. Так, між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17, постанова від 7 липня 2020 року). З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Частиною 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно зі ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження зазначеного в позові розміру заборгованості позивач подав розрахунок нарахувань за надану послугу з централізованого опалення за період з 01.06.2015 до 30.11.2021, яка становить 14586,96 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що позивачем враховано наявність загально будинкового лічильника, а також індивідуальний прилад обліку спожитої теплової енергії, який знаходиться у квартирі відповідача. Вказане також підтверджується актами №2216 від 21.10.2014 та №78816 від 20.10.2015. Крім того, з вищезазначеного розрахунку вбачається, що більша частина заборгованості складається із заборгованості за опалення місць загального користування. Місця загального користування багатоквартирного житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. За рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, створюються сприятливі умови для нормального функціонування мереж водопостачання, водовідведення. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачу послуги з централізованого опалення, разом з тим відповідач у свою чергу порушує свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань в період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2021 року не виконав такі належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 14586,96 грн, яка підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з простроченням оплати спожитих послуг відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних в розмірі 1388,07 грн та інфляційні втрати в розмірі 3392,60грн. Разом з тим, відповідач просить суд застосувати сплив строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності. Зокрема, згідно з п.5 цієї статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Згідно пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12 березня 2020 р. на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово продовжували, зокрема Постановою від 19 серпня 2022 р. № 928 внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236, та продовжено його дію до 31 грудня 2022 року. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Так, позивач звернувся з даним позовом до суду 23.02.2022. Отже, з 02.04.2020 визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості в період з червня 2015 по березень 2017 року за спожиті послуги з централізованого опалення у відповідача наявна заборгованість, яка не підлягає задоволенню, оскільки судом застосовується строк позовної давності в період з червня 2015 року по березень 2017 року включно. Разом з тим, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги, згідно розрахунку наданого позивачем за період з квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 10676,00 грн.; 3% річних в розмірі 873,39 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1932,80 грн. Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1727,02 грн. На підставі Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання» та

Outcome: partial