Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

01.05.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. 03.05.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 03.07.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є рідною бабою [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 09.03.2019 року, шлюб між ними розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2020 року у справі № 334/1456/20. Батько дитини - [PERSON] призваний на військову службу до Збройних Сил України 06.02.2023 року, вона мешкає разом з онучкою та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] У березні 2020 року відповідач покинула свою дитину, тому з 10.03.2020 року дитина проживає без матері з нею та батьком. Також, 10.03.2020 року відповідач побила 8-місячну дочку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після чого пішла з дому та більше не поверталась до дитини, покинула дочку, не піклувалась про неї. З приводу заподіяних побоїв, дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в ЗОКДЛ Запорізької обласної ради (виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 13.03.2020 року). Відповідач має ще двох малолітніх дітей, щодо яких вона позбавлена батьківських прав рішенням Ленінського районного суду від 15.06.2021 року у справі № 334/6353/20. З березня 2020 року відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, не надає їй батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дитини, демонструє свою повну безвідповідальність та байдужість, не підтримує родинних відносин з нею. [PERSON] остаточно припинила спілкування з дочкою: не відвідує її, не цікавиться її життям та проблемами, фізичним, духовним та моральним розвитком, не бере участі у її вихованні, не приймає участі в утриманні та лікуванні. Обов`язки щодо виховання, розвитку, лікування, утримання [PERSON] виконувала та виконує вона як баба, батько також бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, що також протирічить нормальному вихованню та розвитку дитини, її психологічному стану, тому проживання дитини з матір`ю недоцільне та шкідливе для дитини, тим більше, що мати не вимагає цього, повністю відсторонилась від дитини, жодного разу з березня 2020 року не бачилась з нею. Так як [PERSON] умисно та безпідставно ухиляється від виконання обов`язків матері щодо дочки протягом тривалого часу, не виконує свої батьківські обов`язки, фактично відмовилася від дитини, її належить притягти до відповідальності - позбавити батьківських прав, при цьому дитина не має прихильності до матері, вона для неї є сторонньою людиною. Позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дочки не зашкодить правам та інтересам дитини і не вплине на життя та душевний стан відповідача, в якому немає місця для дочки, а тільки матиме наслідком захист прав та інтересів дитини: надасть можливість дитині за певних обставин отримати передбачені законодавством пільги та переваги, а їм - бабі та батькові дозволить вирішувати самостійно без згоди матері питання, пов`язані з реалізацією та захистом майнових та особистих інтересів онучки, зокрема, щодо її навчання, лікування, відпочинку, придбання майна тощо. Вона не має наміру стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини чи встановлювати над нею опіку, зазначені питання буде вирішувати батько дитини самостійно. Прохала позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . 18.07.2023 року в судовому засіданні позивач та її представник: адвокат Железняк Л.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. В судове засідання представник третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради не з`явився, 18.07.2023 року надали заяву про розгляд справи у відсутність представника, прохали прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 15.01.1997 року. [INFO] народився [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.2002 року. З 06.02.2023 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією довідки від 20.03.2023 року. Позивач [PERSON] є матір`ю третьої особи [PERSON] [INFO] народилася відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 19.08.2019 року, орган видачі 2313, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 28.08.2019 року. 09.03.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №51, після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2019 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2019 року, виданого Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає у бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.09.2019 року та копією довідки Квартального комітету №84. 11.08.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/1456/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 10.03.2020 року відповідач побила свою 8-місячну дочку, що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 13.03.2020 року КУ «ЗОКДЛ» ЗОР. З 19.05.2020 року дитина [PERSON] взята на облік як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, що підтверджується копією наказу №438 від 19.05.2020 року Служби (управління) у справах дітей ЗМР. Відповідно Довідки ДНЗ (ясла-садок) №267 «Горобинонька» від 14.03.2023 року дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад з 11.08.2021 року по теперішній час, мати дитини [PERSON] не приходила до закладу, не забирала дитину додому, не брала участь у батьківських зборах, не спілкувалася з вихователями. Згідно акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] , складеного 30.03.2023 року спеціалістами Служби у справах дітей відділу по Дніпровському району ЗМР за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що дитина проживає з бабусею, є окреме спальне місце, диван, дитячий стіл, шафа для одягу, речі за сезоном, взуття та дитячі іграшки, умови для проживання дитини створені належним чином. Згідно Висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого 27.06.2023 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, встановлено, що [PERSON] має ще двох малолітніх дітей, щодо яких вона позбавлена батьківських прав рішенням Ленінського районного суду від 15.06.2021 року у справі № 334/6353/20, з березня 2020 року мати самоусунулася від виконання своїх обов`язків, не бере участі у вихованні та догляді за донькою, не цікавиться її здоров`ям, фінансово не утримує, обов`язки по вихованню, розвитку, лікуванню та утриманню виконують баба та батько, тому з урахуванням найкращих інтересів дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважають за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка є рідною бабою дитини - [PERSON] , яка проживає разом з нею, з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України матері дитини [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у її вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами: довідкою з дитячого садка та випискою з лікарні, актом обстеження умов проживання дитини, висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не заінтересована щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явилася в судові засідання, відзив на позов не подала, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи. Позивач не має наміру стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини чи встановлювати над нею опіку, зазначені питання буде вирішувати батько дитини самостійно. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, причому робить це без поважних причин, вона не відвідує свою доньку, абсолютно не цікавиться її здоров`ям, самопочуттям, інтересами, не цікавиться її побутом, нагальними потребами дитини, не вітає її з днем народження та святами, що негативно впливає на розвиток дитини. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подала, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дитини останньою не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved