Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] 24 лютого 2023 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що з 2000 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю та 12 вересня 2014 року уклали шлюб (актовий запис №189 від 12.09.2014 року виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області). Від спільного проживання подружжя має четверо дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На протязі значного часу сумісного проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями, та коли він перебував в стані алкогольного сп`яніння він вчиняв домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою, принижував, залякував, застосовував до позивача фізичне насилля, навіть в присутності дітей, чим робив її життя нестерпним. Від таких дій відповідача, позивач відчуває емоційну невпевненість, нездатність себе захистити та побоювалась за свою безпеку та за безпеку спільних дітей. Під час сварок и вчинення домашнього насилля вона неодноразово зверталась за допомогою до відділу поліції, але про результати роботи працівників поліції їй не відомо. Останній раз, а саме: 30 березня 2022 року [PERSON] знову вчинив домашнє насильство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час якої погрожував, висловлював в її сторону словесні образи та вдарив позивача по голові та душив. В наслідок чого [PERSON] викликала поліцію, вони склали протокол, але він ще не надійшов до суду. Після цього інциденту позивач вигнала чоловіка з будинку, та він тепер живе окремо. Систематичне вчинення з боку [PERSON] домашнього насильства відносно позивача та дітей, стали підставою розриву наших відносин, втім відповідач все рівно не залишає її у спокої. Пише погрозливі та образливі повідомлення у Viber, в стані алкогольного сп`яніння приїжджає до позивача та дітей, лякає дітей, розбив телевізор та мобільні телефони дітей, погрожує позивачу фізичною розправою. Діти його дуже лякаються, не бажають з ним спілкуватись. Діти навіть лякаються білих авто, якщо бачать їх з вікна будинку, оскільки чоловік має білий автомобіль. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Виходячи з викладеного, просила суд задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Ухвалою від 01 березня 2023 року відкрито провадження по зазначеній справі. 23 березня 2023 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області задовольнив клопотання відповідача та надав час для примирення 3 місяці, зупинивши провадження по справі. Від 23 червня 2023 року ухвалою суду провадження по справі поновлене та призначено до розгляду. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, просив відмовити у позові. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 12 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №189. Від даного шлюбу мають четверо спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають зі мною. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Спільне життя у подружжя не склалося, відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Позивач зазначає, що відповідачем проти неї вчинялось домашнє насильство, що призвело до того, що після 30 березня 2022 року подружжя припинило проживати разом. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Фактично шлюб припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 992 грн. 40 коп. судового збору. Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, фактично шлюб має лише формальний характер. Збереження сім`ї неможливо, оскільки судом надавався час для примирення, та позитивного результату це не дало, позивач наполягала на позові, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved