Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] у своєму позові посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 27.01.2007 року, зареєстрованому Виконавчим комітетом Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецькій області по актовому запису за №02. Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час припинили сімейні стосунки, перестали вести спільне господарство. Сім`я розпалася по тій причині, що вони з відповідачем не знайшли взаєморозуміння, втратили повагу одне до одного, так як у них різні погляди на сімейне життя. Подружні відносини між ними припинилися з листопада 2021 року. Ділити майно в судовому порядку не бажають. На примирення не згідна. Вважає, що подальше їх з відповідачем спільне життя як подружжя неможливе та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] залишити проживати\~разом з\~нею. Крім цього, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що за обставинами воєнного стану на даний час вона разом з дітьми проживає в Італії. На розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов. Підстав, передбачених ч.4 ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 27.01.2007 року виконавчим комітетом Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області по актовому запису за №02 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.01.2007 року). Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я сторін фактично розпалась, поновлювати її позивачка не бажає, збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивачки. За таких обставин, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо позовних\~вимог [PERSON] \~до [PERSON] \~про визначення\~місця проживання\~неповнолітніх дітей,\~судоцінивши докази, які мають значення для розгляду справи в цій частині, вважає, що в їх задоволені слід відмовити з наступних підстав. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (надалі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини другої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частин другої, третьої статті 161 СК України місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами, на даний час їхні неповнолітні діти, які досягли чотирнадцяти років проживають з матір`ю, що вбачається із заяви позивачки [PERSON] від 21.06.2023 року. Окрім цього,\~як позивачка,\~так і\~відповідач не\~надали будь-яких\~доказів існування\~між нимиспору щодо визначення місця проживання їхніх неповнолітніх дітей. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки судом встановлено, що спір щодо місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , між сторонами справи відсутній, відповідно будь-які права чи інтереси позивачки не порушені, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 7, 24, 110, 112, 161 СК України, ст.ст. 15, 29 ЦК України, ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4-6, 13, 15, 48, 76-83, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: partial