Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

03 березня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталія Михайлівна про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у якому просив визнати на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме - двокімнатна квартира загальною площею 45,30 кв. м., житлова площа 27,40 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , якою мати володіла на підставі наступних правовстановлюючих документів: -Свідоцтво про право власності на житло, видане 16 травня 1997 року відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва на підставі наказу №15734; -Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 березня 2016 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської нотаріальної контори за реєстровим №4-255. За життя померла склала заповіт, посвідчений 01 липня 2008 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдіновою Н.В. за реєстровим №6-407, за яким усе своє майно заповіла позивачу. 27 січня 2023 року, позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тищенко Н. М. для отримання Свідоцтва про право спадщини за заповітом на Квартиру, але Приватний нотаріус видала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частину Квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за реєстровим № 73 від 27.01.2023 р., спадкова справа № 38/2021. У видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири постановою від 27 січня 2023 року відмовлено у зв`язку з відсутністю у заявника оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру та відсутністю даних про власника 1/2 частини квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а саме - Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 травня 1997 року відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва на підставі наказу №15734, позивач звернувся до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.03.2023 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 08 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 03 квітня 2023 року представник Київської міської ради подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. Ухвалою суду від 03 травня 2023 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. 04 травня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. подала відзив на позову заяву, у якому просила суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за її відсутності. 15 травня 2023 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. надійшли витребувані на підставі ухвали від 03 травня 2023 року матеріали спадкової справи. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 10 червня 2023 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 1961 року Сталінським бюро РАГС міста Києва, актовий запис №291; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 липня 1982 року відділом РАГС Залізничного району міста Києва, актовий запис №930. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 червня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №14817. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що на час смерті [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] на підставі наступних правовстановлюючих документів: - Свідоцтво про право власності на житло, видане 16 травня 1997 року відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва на підставі розпорядження (наказу) №15734 від 16 травня 1997 року; - Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 березня 2016 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. за реєстровим №4-255 (спадкова справа №681/2015). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 01 липня 2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державними нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдіновою Н.В. зареєстрований в реєстрі за №6-407, яким все своє майно заповіла [PERSON] , 1961 року народження. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері звернувшись 02 вересня 2021 року з відповідною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. Інших спадкоємців судом не встановлено. Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). 27 січня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. видала позивачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31 березня 2016 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. за реєстровим №4-255. 27 січня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 16 травня 1997 року відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва на підставі розпорядження (наказу) №15734 від 16 травня 1997 року. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що відповідно до підпунктів 4.15 та 4.18 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки у [PERSON] був відсутній оригінал Свідоцтва права власності на квартиру, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тищенко Н.М. було зроблено запит КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», на який надана Інформаційна довідка вих. КВ-2021№ 37978 від 16.09.2021 року, в якій вказано, що згідно з даними реєстрових книг бюро, 1/2 частина квартири на праві власності зареєстрована [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 16.05.1997 наказ №15734, та зареєстрованого в Бюро 30.05.1997 року за реєстровим №5273; 01 грудня 2021 року позивач звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про втрату документу, яке зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 66678. Згідно відповіді Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 03.12.2021 року за вих. №66678/125/55/05-2021 обставин та фактичних даних, які б свідчили про наявність в даній події ознак кримінального правопорушення не виявлено. У подальшому рекомендовано звернутися до відповідної державної установи з метою відновлення документу. 14 грудня 2021 року позивач отримав у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» належним чином посвідчену фотокопію свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 16.05.1997 наказ №15734, та зареєстровано в Бюро 30.05.1997 за реєстровим №5273. 21 грудня 2021 року Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації відмовило [PERSON] у видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 16.05.1997 наказ №15734, та зареєстровано в Бюро 30.05.1997 за реєстровим №5273 з посиланням на те, що дублікат може отримати лише прямий власник нерухомого майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Встановивши, що єдиним спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому Законом порядку є позивач, який окрім як в судовому порядку оформити свої спадкові права на 1/2 частину квартири [ADDRESS] не має змоги у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved