Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась через представника адвоката Чорняка М.П. до суду із позовом до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , мав статус колгоспного двору, головою та власником якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . 06.05.1997 [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та все належне їй майно, заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами. Після смерті [PERSON] отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може через те, що на вказаний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи вказані обставини, позивач звернулася до суду для визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 30.06.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.08.2023. Позивач та його представник адвокат Чорняк М.П. в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подав заяву, у якій вказав про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 26 від 07.02.2022, власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстровано. Відповідно до довідок, виданих Микулинецькою селищною радою Тенопільського району Тернопільської області за №158, 159 від 21.06.2023, копії погосподарської книги №131, станом на 15.04.1991 господарство, яке належало [PERSON] , відносилося до колгоспного двору, де остання з 1991 по 1995 проживала одна. На день смерті [PERSON] проживала\~разом з внучкою [PERSON] . Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 05.02.2022, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 51,8 кв.м., з якої житлова 39,1 кв.м. Відповідно до висновку про ринкову вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , станом на 22.06.2023 становить 103600 грн. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності положення статей 17, 18 Закону Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону України Про власність загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав до суспільної групи колгоспний двір, станом на 15.04.1991 головою та єдиним членом вищевказаного двору була [PERSON] , відтак їй належав житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 06.05.1997 [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Ладичин, та все що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть від 12.07.2006, виданого виконавчим комітетом Ладичинської сільської ради, [PERSON] померла [INFO] в селі Ладичин, Теребовлянського району, Тернопільської області. Відповідно до копії рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28.01.2020 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами [PERSON] та [PERSON] , а саме того, що [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Після смерті [INFO] [PERSON] за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] була заведена спадкова справа за №921 від 29.12.2006, якій 21.06.2023 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за реєстровим 595 на земельну ділянку площею 3,0559 га; інші спадкоємці, передбачені ст.1241 ЦК України відсутні. Вказане підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за № 210/02-14 від 21.06.2023. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за № 210/02-14 від 21.06.2023 слідує, що при розгляді документів відсутнє та не зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] . Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після його смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однак, позивач не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, тому право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно частини другої статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved