Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Христинівського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її дядько [PERSON] , місце смерті смт. Верхнячка, Уманський район Черкаська область, що підтверджується витягом ДРАЦС про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,58 га, яка розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на земельну ділянку серія ЧР-16-02-1498 від 30.03.2001 року. [PERSON] її матір померла [INFO] , що підтверджується витягом ДРАЦС про смерть. Її матір являється [PERSON] рідним братом, таким чином вона його племінниця ( родинні відносини підтверджується витягами з ДРАЦСу про народження). 02.02.1949 року її матір вийшла заміж, після чого її прізвище з « [PERSON] » змінилося « [PERSON] », що підтверджується витягом ДРАЦС про шлюб, таким чином її дівоче прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 5 лютого 1949 року. 01.01.1969 року вона вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується витягом ДРАЦС про шлюб, таким чином моє прізвище змінилося з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив. До нотаріальної контори, щоб прийняти спадщину ніхто не звертався, так як вона являється єдиним спадкоємцем, що залишився після смерті дядька, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру спадкових справ. Вона, відповідно до закону звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавців, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, пояснивши їй,\~що відсутній\~оригінал державного\~акта на\~право приватної власності на землю. Таким чином вона змушена звернутися з позовом до суду, щоб захистити свої права на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилися. Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер дядько [PERSON] - [PERSON] , місце смерті смт. Верхнячка, Уманський район Черкаська область, що підтверджується витягом ДРАЦС про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,58 га, яка розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на земельну ділянку серія ЧР-16-02-1498 від 30.03.2001 року [PERSON] , матір [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується витягом ДРАЦС про смерть. Її матір являється [PERSON] рідним братом, таким чином вона його племінниця ( родинні відносини підтверджується витягами з ДРАЦСу про народження). [INFO] матір [PERSON] , вийшла заміж, після чого її прізвище з « [PERSON] » змінилося « [PERSON] », що підтверджується витягом ДРАЦС про шлюб, таким чином її дівоче прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 5 лютого 1949 року. 01.01.1969 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується витягом ДРАЦС про шлюб, таким чином моє прізвище змінилося з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив. До нотаріальної контори, щоб прийняти спадщину ніхто не звертався, так як вона являється єдиним спадкоємцем, що залишився після смерті дядька, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру спадкових справ. Вона, відповідно до закону звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавців, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, пояснивши їй, що відсутній оригінал державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином вона змушена звернутися з позовом до суду, щоб захистити свої права на спадкове майно. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не залишив. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст.\~392\~ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "г" ч. 1ст. 81 ЗК Українипередбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1ст. 1225 ЦК Україниправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1ст.\~4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved