Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позову посилався на те, що він протягом 20 років працював на підприємстві відповідача, а саме на шахті ім. Фрунзе на різних посадах, зокрема електрослюсарем з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1. З підприємства відповідача звільнений 18.03.2020 року у зв`язку із виходом на пенсію. Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова, хронічне обструктивне захворювання легень, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість. Висновком МСЕК від 27.04.2023 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % (15 % радикулопатія, 20 % ХОЗЛ, 5% туговухість) безстроково без встановлення інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 260 000,00 грн., які просив суд стягнути з відповідача. 05 липня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Не погодившись із заявленим позовом від представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» 01.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог. Так, позивач був обізнаний з умовами праці на підприємстві відповідача, наявністю небезпечних і шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Ймовірною причиною професійного захворювання [PERSON] є незастосування останнім у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Довідка МСЕК про встановлення ступеня втрати професійної працездатності не містить відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань. Окрім того, профзахворювання не призвело до тяжких наслідків для позивача, тому заявлену суму відшкодування вважає завищеною. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, а саме: з 22.04.1999 по 18.03.2020 роки на шахти ім. Фрунзе, у період з 25.07.2000 по 18.03.2020 виконував роботи з ревізії та ремонту обладнання та механізмів дробарного та дозаторного комплексу. 18.03.2020 року був звільнений у зв`язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 10-14) 01 березня 2023 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, згідно якого позивачу було встановлено професійне захворювання Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, група В. ЛН другого ступеня. Код J44 (п. 14 акту). Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним і больовим синдромами. Код М54.1. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Код Н90.3. В п. 17 вказаного Акту зазначено, що працюючи на дробильно-сортувальній фабриці шахти ім.Фрунзе електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування з 25.07.2000 по 18.03.2020 [PERSON] виконував роботи з ревізії та ремонту обладнання та механізмів дробарного та дозаторного комплексу. Внаслідок недосконалості технологій збагачення руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Умови праці позивача на підприємстві відповідача відносяться до шкідливих (п. 13 Акту) (а.с. 15-19). Згідно Окремої думки членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, розвиток професійного захворювання позивача пов`язано з впливом на його організм фізичного перевантаження, підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. (а.с. 18) Довідкою МСЕК № 127159 від 27.04.2023 [PERSON] первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності (20 % по ХОЗЛ, 15% по радикулопатії, 5 % по туговухості) з 10.04.2023 безстроково без встановлення інвалідності (а.с. 9). У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичному закладі КП «КМКЛ №2» КМР», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок медичної картки стаціонарного хворого. (а.с.20-22, 25) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення останньому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Що стосується доводів відповідача про недоведеність причинного зв`язку між виникненням професійного захворювань у [PERSON] та діями відповідача, а також, що причиною професійних захворювань позивача є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту спростовується наданою копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.03.2023 року, де причиною виникнення хронічного професійного захворювання у позивача зазначено важкість праці, пил переважно фіброгенної дії. (а.с. 17). Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що також підтверджується вищевказаним Актом. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. За таких обставин суд вбачає, ПрАТ «Суха Балка» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40% безстроково, без встановлення групи інвалідності, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 20 років 10 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 145 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1450,00 грн.

Outcome: partial