Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору позики та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 28.08.2022 року в розмірі 11400,00 грн. та відсотки від простроченої суми в розмірі 3306,00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. Позов обґрунтований тим, що 28 серпня 2022 року [PERSON] взяв у [PERSON] , в борг грошові кошти в розмірі 11400,00 грн., на підтвердження чого відповідачем було складено розписку, відповідно до якої він зобов`язався їх повернути 29.08.2022 року. Також відповідно до даної розписки, відповідач зобов`язався повернути кошти в повному обсязі з відсотками в сумі 1% за кожен день прострочки. Таким чином, фактично між ними склалися відносини, що регулюються положеннями про договір позики. У визначений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки позивача не відповідає. У розписці вказано, що відповідач повинен повернути грошові кошти в повному обсязі та сплатити 1% від суми позики за кожен день прострочення повернення суми боргу. Таким чином, розмір відсотків за один день прострочення становить 114 грн. (11400*1/100). Оскільки строк виконання зобов`язання настав 29.08.2022 року, прострочення виконання зобов`язання почалось 30.08.2022 року. Таким чином, станом на день подання позову, прострочення виконання зобов`язання триває 29 днів, а тому відсотки за прострочення платежу становлять 3306,00 грн (114 грн.*29 днів). У судове засідання позивач не з`явився, проте направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовну заяву підтримував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, а також заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 серпня 2022 року між [PERSON] (далі по тексту - Позивач) та [PERSON] (далі по тексту відповідач) укладено договір позики, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем [PERSON] . Згідно з умовами договору позики (далі по тексту Договір) Відповідач отримав в якості позики від Позивача грошові кошти в розмірі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) гривень, які він зобов`язався повернути Позивачу до 29 серпня 2022 року. Розписка містить підпис позикодавця, а також напис позичальника «Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 25.09.2018 року, органом 1211, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 28.08.2022 року отримав у [PERSON] [NUMBER] , виданий МРВ УМВС України у Житом.обл. від 05.03.2004 року, [INFO] , 11400,00 (одинадцять тисяч чотириста) гривень. Зобов`язуюсь повернути кошти в повному обсязі своєчасно до 29.08.2022 року з відсотками в сумі 1% від кожного дня прострочення». Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти в розмірі 11400,00 гривень, які він передав відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. (ч. 1 ст. 207 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. В даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем [PERSON] боргової розписки від 28.08.2022 року із зобов`язанням повернути суму позики 11400,00 грн. до 29.08.2022 року підтверджує, як факт укладання договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідачем не надано доказів, які вказували б на виконання ним умов договору позики. Відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] згідно з договором позики. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 11400,00 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем ставиться питання про стягнення за невиконання боржником грошового зобов`язання процентів за користування кредитними коштами після спливу строку повернення кредиту відповідно до положення ст. 625 ЦК України. Зокрема, стороною позивача зазначається, що 1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, відповідно до положень договору у виді розписки, вказуючи період, з якого підлягає стягнення процентів за невиконання боржником грошового зобов`язання, а саме: з 30.08.2022 року до часу звернення до суду 27.09.2022 року, що складає 29 днів. З огляду на те, що суд приймає до увагу боргову розписку від 28 серпня 2022 року, тому 1% від кожного дня прострочення від суми боргу 11400,00 грн., вираховується наступним чином. Процентна ставка: 1% в день. Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання. 11400,00 грн. (сума боргу) ? 1,000% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) = 3306,00\~грн., та з якою суд погоджується. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved