Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в якому посилається на те, що у грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бориспільської міської ради, [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Бориспільського міського державного нотаріального округу Кардашевська М.В., реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним рішення, скасування права власності на нерухоме майно. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, та було вирішено: встановити факт, що за час свого життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування, укладений 19 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Меленною Тетяною Костянтинівною, зареєстрований в реєстрі за № 2-3057. Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради № 5737-67-VI від 06 жовтня 2015 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , видане 09 листопада 2015 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції на ім`я [PERSON] . Скасовано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Також вирішено вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 21 жовтня 2015 року № 11954267 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . У задоволенні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування в іншій частині відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову. 09 січня 2020 року Верховний суд України виніс постанову, якою касаційну скаргу\~\~ [PERSON] було задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року у частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] до Бориспільської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення було скасовано. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року у частині вимог [PERSON] до Бориспільської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено в силі. В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року\~у скасованій частині втратило законну силу. Таким чином, відповідно до постанови Верховного суду України за спадкодавцем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач належним чином прийняв спадщину, а тому має право на користування та розпорядження будинком та земельною ділянкою на якій він розташований. Однак земельна ділянка вибула з володіння позивача без його волі, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав, з яких вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0087, площею 0,05 га належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0088, площею 0,05 га належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто на даний час земельна ділянка на якій розташований будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] проте зареєстрована за відповідачами. Тому позивач просить суд витребувати вищевказані земельні ділянки з чужого незаконного володіння відповідачів. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 січня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.92). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2023 року (а.с.141) було закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, та було вирішено: встановити факт, що за час свого життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування, укладений 19 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Меленною Тетяною Костянтинівною, зареєстрований в реєстрі за № 2-3057. Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради № 5737-67-VI від 06 жовтня 2015 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , видане 09 листопада 2015 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції на ім`я [PERSON] . Скасовано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Також вирішено вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 21 жовтня 2015 року № 11954267 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . У задоволенні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування в іншій частині відмовлено (а.с.27-30). Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову (а.с.31-41). Постановою Верховного суду України від 9 січня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2017 року у частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] до Бориспільської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення було скасовано. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року у частині вимог [PERSON] до Бориспільської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено в силі. В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови (а.с.42-53). Отже, згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року за спадкодавцем [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач належним чином прийняв спадщину на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку на якій він розташований. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-316 (а.с.17). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.19). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області №29-10-0.223-4829/2-20 від 1 квітня 2020 року (а.с.56) вбачається, що згідно даних НКС ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 22 вересня 2015 року за заявою [PERSON] на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с.56). Згідно відомостей отриманих в результаті інформаційного взаємообміну від суб`єктів реєстрації речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0081 обліковувалась за [PERSON] . В подальшому вищевказана земельна ділянка була поділена на земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0087 та на земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0088 (а.с.56). Земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0087 перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №259457285 від 2 червня 2021 року (а.с.57-59). Земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:06:045:0088 перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №259458045 від 2 червня 2021 року (а.с.60-62). Згідно з ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами, передбаченими ч.1\~ст.388 цього Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 - п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~387,\~388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями\~387,\~388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~статті 388 ЦК України\~звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14\~\~листопада 2018\~року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. За таких обставин, ефективним способом захисту права [PERSON] є віндикаційний позов. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 9 січня 2020 року (справа №359/11588/15ц). Під час\~дослідження письмових\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що на\~даний час\~земельна ділянка\~на якій\~розташований будинок\~ [ADDRESS] ,\~який належить\~на праві\~приватної власності\~ [PERSON] зареєстрована за відповідачами по справі. Ці обставини свідчать про те, що відповідачі є недобросовісними набувачами земельних ділянок та майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волевиявлення. Відповідно до ч.2\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1-ч.2, ч.4\~ст.77 цього Кодексу\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З огляду на це суд вважає, що з чужого незаконного володіння відповідачів на користь позивача належить витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0087 площею 0,05 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0088 площею 0,05 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 992,40 грн. Ця обставина підтверджується квитанцією №0.0.2623249628.1 (а.с.12). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 165,40 грн. (992,4 : 6).

Outcome: approved