Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ ФК «Кредит-Капітал»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (далі - приватний нотаріус Горай О.С.), приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович (далі - приватний виконавець Шульженко І.С.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2021 приватним нотаріусом Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №29266 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1-20200302-119396 від 02.03.2020, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Синерджи фінанс солюшн» (далі - ТОВ «ФК «Синерджи фінанс солюшн»), яке відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ ФК «Кредит-Капітал». Даний виконавчий напис був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Шульженка І.С. Позивач зазначає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги та вчинив його з порушенням норм чинного законодавства. Крім того, позивач вважає незаконним нарахування відсотків за кредитним договором у зв`язку із закінченням строку його дії, а також звернення суми кредиту на підставі виконавчого напису. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а третім особам - строк для подання письмових пояснень щодо позову. Також роз`яснено учасникам справи право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.06.2023 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №29266, виданого 25.02.2021 приватним нотаріусом Гораєм О.С., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Шульженка І.С. за виконавчим провадженням №65160134. Відповідач відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Представник відповідача подав до суду лише клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Крім того, зазначив, що сума та вид виконаної роботи не є співмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Також просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Треті особи письмових пояснень щодо позову, заперечень, клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не подали. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 25.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим №29266 вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №1-20200302-119396 від 02.03.2020, який укладено між [PERSON] та ТОВ «ФК «Синерджи фінанс солюшн», яке відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ ФК «Кредит-Капітал», за період з 11.11.2020 по 25.12.2020 в загальному розмірі 10 035,25 грн., з яких: 2350,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7685,25 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Загальна заборгованість боржника 10 965,25 грн. (а.с.13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І.С. від 14.04.2021 відкрито виконавче провадження №65160134 з виконання виконавчого напису №29266 від 25.02.2021 (а.с.14). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на наведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №405/1015/17. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №759/6167/18. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. В матеріалах справи відсутні банківські виписки відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чи хоча би розрахунок заборгованості, з яких можливо встановити розмір боргу, що складається заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам, на які претендував кредитор. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позивача, не доведено безспірність розміру заборгованості за кредитом, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Виходячи з того, що у питаннях про стягнення кредитної заборгованості є важливим серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості вважається також належним доказом наявності та розміру заборгованості. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Також судом не встановлено факт направлення боржнику повідомлення про порушення кредитних зобов`язань і, як наслідок, надання можливості ліквідувати допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку або подати заперечення кредитору. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Отже, приватний нотаріус станом на 25.02.2021 не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а позов задовольнити. Крім того, згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1610,40 грн., який був сплачений позивачем при подані позову відповідно до квитанції №1165608714 від 09.06.2023 та за подання заяви про забезпечення позову відповідно до квитанції №1165611021 від 09.06.2023 (а.с.1, 19). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн., суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно із частинами п`ятою та шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: 1) копію договору про надання правової допомоги від 08.06.2023; 2) копію додатка №3 до договору про надання правової допомоги від 08.06.2023; 3) копію акта №3 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги адвокатом від 08.06.2023 на загальну суму 8000 грн.; 4) копію квитанції від 04.07.2023, що підтверджує оплату послуг в розмірі 8000 грн. (а.с.46-51). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат. А відтак, виходячи з того, що [PERSON] є позивачем, а позов задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на її користь. Разом з тим, враховуючи те, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, незначну ціну позову, а також те, що в межах даної справи адвокатом підготовлена лише позовна заява та заява про забезпечення позову, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. У відповідності до частини 7 статті 158 ЦПК України за відсутністю клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, відповідні заходи вжиті судом у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, скасуванню не підлягають та продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набранням даним рішенням законної сили.

Outcome: approved