Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 27.04.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Дмитрієв А.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1385180 від 25.04.2023, звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що 15 грудня 2019 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 80000 грн. строком до 01 травня 2020 року. Враховуючи те, що позивач не мав на меті отримати вигоду від надання коштів у борг, в розписці від 15.12.2019 не було визначено жодних відсотків у разі прострочення сплати коштів наданих у борг. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав і на даний час ухиляється від сплати боргу. Враховуючи те, що у розписці про отримання коштів не було вказано відсотків за прострочення сплати боргу, позивач за майже три роки такого прострочення сплати втратив значну частину коштів за рахунок інфляції, у зв`язку з чим позивач хоче скористатися своїм законним правом та стягнути три відсотки річних від простроченої суми боргу та інфляційні збитки. Вимогами позову представник позивача просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 80000,00 грн., 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 7180,27 грн., втрати від інфляції у розмірі 38745,65 грн. та понесені судові витрати. Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 13.07.2023 представник позивача адвокат Дмитрієв А.І. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов з доказами до нього не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 15 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] позичив, а [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 80000 грн., із зобов`язанням повернути таку ж суму до 01.05.2020 (а.с.7). Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником. В строк, обумовлений у розписці, [PERSON] грошові кошти не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 01.05.2020 по 27.04.2023 заборгованість [PERSON] по основній сумі становить 80000 грн., інфляційне збільшення становить 38745,65 грн., 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Кількість днів прострочення виконання зобов`язання становить 1092, загальний розмір заборгованості 125925,92 грн. (а.с.8). Мотиви та застосовані норми права. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо стягнення боргу за розпискою. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, наявність власноручно підписаної розписки відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передачі [PERSON] позичальнику [PERSON] визначеної грошової суми в силу вимог ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики. Доказів повернення відповідачем суми позики в строк визначений у розписці до суду не надано, що свідчить про те, що боргові зобов`язання в розмірі 80000 грн. не виконані. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами у формі розписки, є не чинним, його дійсність не спростована. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення позики у розмірі 80000 грн. згідно розписки від 15.12.2019 обґрунтована та підлягає задоволенню. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Правовий аналіз положень статей 526, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Судом враховано, що відповідач дійсно має заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, період інфляційних втрат та період прострочення грошового зобов`язання становить з 01.05.2020 по 27.04.2023. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Вказаний розрахунок інфляційного нарахування відображено в розрахунку заборгованості позивача, що становить : 80000 * 1.484321 - 80000 = 38745,65 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Позивач просить стягнути з відповідача 7180,27 грн., як 3% річних від простроченої суми боргу згідно наступного розрахунку: за період з 01.05.2020 по 27.04.2023 (1092 днів), 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання (80000 доларів США х 1092 днів х 3 : 100 : 365) становить 7180,27 грн. (а.с.8). Наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є вірним та обґрунтованим. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 7180,27 грн. та 38745,65 грн. інфляційних втрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1259,26 грн.

Outcome: approved