Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.09.2012 року сторони уклали шлюб. За час шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Позивач зазначає, що вони тривалий час більше року проживають окремо, а відповідач з того часу проживає з своїми батьками в [ADDRESS] , шлюбні відносини між фактично призупинились, оскільки у них відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Також, зазначає, що дружина залишила його з дітьми, пішла проживати до батьків, будь-яких дій які свідчили б про її бажання повернутися та стати на шлях виправлення відповідач не здійснила, вихованням дітей не займається, оскільки самоусунулася від виховання та утримання своїх дітей, їхнім життям не цікавиться, зв"язків з дітьми не підтримує. Разом з тим, позивач зазначає, що він є єдиним піклувальником дітей, здійснює іх догляд та утримання, виховання. Позивач та відповідач в судове засідання не з"явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, однак надали через канцелярію суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, при цьому позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, а відповідач [PERSON] проти заявлених не заперечила. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданнні підтримав позовні вимоги, пояснив, що сторони у добровільому порядку дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх дітей з батьком, спір щодо місця проживанння дітей фактично між ними відсутній. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Між сторонами укладено шлюб 01.09.2012 року, про що у Виконкомі Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області та зроблений відповідний актовий запис за №18 (а.с.7). Сторони по справі є батьками:\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] \~ (а.с.11- 14). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем на даний час відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Таким чином, суд встановив, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, суд прийшов до наступного. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною. Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 22.06.2023 № 02-15/2544, встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.47). Поясненнями представника позивача, висновком органу опіки та піклування встановлено, що між батьками дітей відсутній спір щодо їх місця проживання. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У свою чергу, частина 1 статті 161 СК України передбачає, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про існування спору між батьками малолітніх дітей щодо визначення місця їх проживання, порушення відповідачем прав позивача, як батька дітей, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed