Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із позовом до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить суд: позбавити [PERSON] , що народилась [INFO] в с. Нововасилівці Вільнянського району Запорізької області, РНОКПП: [NUMBER] , батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання цієї заяви, та до досягнення [PERSON] повноліття - [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що 16.01.2009 р. сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №09 та видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 16.01.2009 р. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.12.2018 р. у справі №314/3112/18 шлюб сторін розірвано, рішення набрало законної сили 15.01.2019 р. Від шлюбу сторони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 26.02.2009 року; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 05.02.2010 року. Відповідно до розпоряджень голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 22.09.2022 р. №309р та №310р. місце проживання дочок визначено з батьком [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2017 року відповідачка без попередження покинула сім`ю та виїхала на росію, де перебуває понині. Відтоді вона додому не поверталась, життям дітей не цікавиться, участі у вихованні та матеріальному утриманні дочок не бере. Вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей займається позивач одноосібно. Лише батько бере участь у вихованні дітей та взагалі самостійно здійснює їхнє виховання. Діти проживають з батьком, він постійно піклується про них, несе всі витрати на їхнє утримання та навчання, створює належні умови для психоемоційного та фізичного розвитку. Натомість відповідачка жодним чином не виконує своїх обов`язків щодо дочок вже впродовж 5,5 років, не бере участі в забезпеченні ні умов проживання дітей, ні умов для їхнього нормального розвитку та навчання, жодним чином не бажає брати участь у їхньому духовному та фізичному вихованні. Відповідачка не цікавиться життям чи здоров`ям дітей, їхніми життєвими інтересами, навчанням, не спілкується з ними, що можуть підтвердити самі дівчата. Відповідачка від виконання своїх материнських обов`язків щодо виховання дітей ухиляється, тобто не піклується про стан їхнього здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток відповідно до їхніх потреб, не займається вихованням, не цікавиться їхньою долею. відповідачка жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування позивача та дітей, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з матір`ю та участі матері в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, проте свідоме небажання відповідачки виконувати батьківські (материнські) обов`язки щодо дочок, покладені на неї законом. Діти проживають з позивачем, він повністю утримує доньок. Позивач офіційно працевлаштований, працює водієм автотранспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329», отримує заробітну плату. За стягненням аліментів позивач раніше не звертався, а тому згідно з ч. 3 ст. 166 СК при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав просить суд одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на утримання дітей. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору; витребувано від районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 23.06.2023 року до суду через систему «Електронний суд» та 29.06.2023 року через канцелярію суду повторно, від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування на виконання ухвали суду від 23.05.2023 року надійшов висновок про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2023 року закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку,про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 27.07.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 17.07.2023 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Кукурудз Романа Орестовича надійшло клопотання про розглід справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, на фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 24.07.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошення про виклик [PERSON] на веб-сайті «Судова влада України». Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Через систему «Електронний суд» суду 31.07.2023 року подано заяву, за підписом начальника відділу про розгляд справи без участі представника органу опіки. Рішення просять прийняти з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 16.01.2009 р. сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №09 та видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 16.01.2009 року. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.12.2018 р. у справі №314/3112/18 шлюб сторін розірвано, рішення набрало законної сили 15.01.2019 року (а.с. 10-11). Від шлюбу сторони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 26.02.2009 року (а.с.12) та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 05.02.2010 року (а.с.13). Відповідно до розпоряджень голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 22.09.2022 р. №309р та №310р. місце проживання дочок визначено з батьком [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідач [PERSON] життям дітей не цікавиться, участі у вихованні та матеріальному утриманні дочок не бере. Вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей займається позивач одноосібно. Лише батько бере участь у вихованні дітей та взагалі самостійно здійснює їхнє виховання. Діти проживають з батьком, він постійно піклується про них, несе всі витрати на їхнє утримання та навчання, створює належні умови для психоемоційного та фізичного розвитку. Натомість відповідачка жодним чином не виконує своїх обов`язків щодо дочок вже впродовж 5,5 років, не бере участі в забезпеченні ні умов проживання дітей, ні умов для їхнього нормального розвитку та навчання, жодним чином не бажає брати участь у їхньому духовному та фізичному вихованні. Відповідачка не цікавиться життям чи здоров`ям дітей, їхніми життєвими інтересами, навчанням, не спілкується з ними. А отже, судом встановлено, що відповідач фактично, свідомо, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Суду наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування № 17.01/01-27/491 від 23.06.2023 року про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , згідно якого,орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав гр.. [PERSON] відносно неповнолітній дітей [PERSON] , [PERSON] . Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання цієї заяви, та до досягнення [PERSON] повноліття - [INFO] , підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 166, ст. 180 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] на користь батька [PERSON] . Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення алміентів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 858,88 гривень.

Outcome: approved