Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, до [PERSON] , в якій позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини цієї квартири у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , яке видано 27.01.1995р. органом приватизації державного житлового фонду Приморського району. В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що [INFO] померла мати [PERSON] [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частини квартири [ADDRESS] . Ця квартира була приватизована [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та належала їм на праві приватної сумісною власності у рівних частках. [INFO] помер [PERSON] та належна йому 1/3 частину квартири успадкували його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/6 кожна. Внаслідок цього, [PERSON] стала власником частини вказаної квартири (1/3 частина квартири в порядку приватизації та 1/6 в порядку спадкування). За зверненням позивача була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на спадщину у вигляді вказаної квартири оскільки позивачем не надано оригінал свідоцтва про право на цю квартиру та розпорядження органу приватизації, на підставі якого воно було видано. За наслідками звернення до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» для отримання дубліката цих документів позивач отримала відповідь про те, що вказана установа та Департамент міського господарства Одеської міської ради не являються правонаступниками Органу приватизації державного житлового фонду Приморського району. Додатково позивачу повідомили, що всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку. З огляду на це, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця, а також права власника на 1/3 частину квартири, яка належить йому на праві власності в порядку приватизації. Ухвалою суду від 09.12.2022р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.01.2023р. Ухвалою суду від 07.03.2023р. ухвалено витребувати від приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. належним чином засвідчену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] . В судові засідання у справі відповідач не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву від 24.01.2023р. про розгляд справи за її відсутності, позов визнала та не заперечувала про його задоволення. В судове засідання 31.07.2023р. учасники процесу не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача просить розглядати дану справу у його відсутність. Від відповідача до суду надійщо клопотання про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши заяву відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1995р. №0152 квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. [INFO] [PERSON] помер, а належна йому частка у праві власності на квартиру була успадкована його дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] (позивач), що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ААО №704074 від 16.07.1998р. Вказане свідоцтво містить відмітку про реєстрацію Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 26.08.1998р. [INFO] померла [PERSON] та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. була заведена спадкова справа, що підтверджено матеріалами вказаної спадкової справи, копії якої містяться у матеріалах судової справи, а також листом вказаного нотаріусу від 26.09.2022р. №142/02-14. Вказаним листом нотаріус також повідомила позивача про необхідність надання позивачем оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої [PERSON] на квартиру для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру. Також позивачу було роз`яснено його право на звернення до суду для захисту своїх прав на спадщину у вигляді цієї квартири - в разі відсутності у спадкоємця вказаних документів. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» для отримання дубліката правовстановлюючих документів на квартиру, але листом вказаної установи від 15.03.2022р. №44-к/01-07 їй було повідомлено, що дана установа і Департамент міського господарства Одеської міської ради не являються правонаступниками Органу приватизації житлового фонду Приморського району, а відповідно до ст.8 п.11 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку. З наведеного вбачається доведеним, що позивач не може реалізувати свої права спадкоємця після смерті матері [PERSON] на вказану у позовній заяві квартиру іншим чином, ніж у судовому порядку. Аналогічно, не може позивач реалізувати свої права власника на 1/3 частину цієї квартири, що була набута нею у власність в порядку приватизації згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1995р. №0152 - у зв`язку із відсутністю оригіналу цього свідоцтва. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223\~ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього кодексу. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач у справі є рідною дочкою померлої [PERSON] , що підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Другим спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її рідна сестра [PERSON] , яка є дочкою померлої [PERSON] , факт родинних зв`язків підтверджений свідоцтвом про народження [PERSON] від 07.09.1953р. та свідоцтвом про укладання шлюбу від 14.11.1975р., згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З огляду на відмову [PERSON] від прийняття спадщини, про що мається нотаріально посвідчена заява у матеріалах спадкової справи. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач у справі як спадкоємець першої черги. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.п. 4.14 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно положень пункту 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна\~спадкодавцем. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Матеріалами справі підтверджено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1995р. №0152 [PERSON] набула у власність 1/3 частини спірної квартири; на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААО №704074 від 16.07.1998р. [PERSON] набула у власність в порядку спадкування половину частки, що належала її чоловіку [PERSON] (1/3 : 2 = 1/6). Отже, на момент смерті [PERSON] була власником половини спірної квартири (1/3 + 1/6 = 1/2), та саме ця частка була успадкована позивачем. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1995р. №0152 позивач була та залишається власником 1/3 частини спірної квартири, але реалізувати це право в повній мірі (право розпорядження) вона не може у зв`язку із втратою оригіналу вказаного свідоцтва. Згідно із п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведених вище фактичних обставин та згідно вказаних норм матеріального права, за позивачем має бути визнано право власності на 1/3 частку спірної квартири у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу. При цьому, спору щодо 1/6 частки квартири, яка була успадкована позивачем після смерті батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААО №704074 від 16.07.1998р. немає, та питання про це судом не розглядається. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України\~зокрема, в частині щодо спадкування, захисту цивільних прав. Принцип змагальності сторін покладає на кожну із них обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами\~ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках. Відповідно до\~ч.1,2,\~4\~та 5\~ст.206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. До\~ухвалення судового\~рішення у\~зв`язку з\~відмовою позивача\~від позову\~або визнанням\~позову відповідачем\~суд роз`яснює\~сторонам наслідки\~відповідних процесуальних\~дій,\~перевіряє,\~чи не\~обмежений представник\~відповідної сторони\~у повноваженнях\~на їх\~вчинення. У\~разі визнання\~відповідачем позову\~суд за\~наявності для\~того законних\~підстав ухвалює\~рішення про\~задоволення позову.\~Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. За встановлених вище обставин справи та відповідних норм матеріального права, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved