Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

19.05.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначаючи про те, що він, [PERSON] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 23 лютого 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 24985862. Згідно акту про проживання особи, виданого 13 січня 2023 року головою квартального комітету №14 м. Синельникове Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрований у належному позивачу будинку, але фактично у ньому ніколи не проживав. Позивач також зазначає, що відповідач є його двоюрідним братом, який ніколи комунальні послуги не сплачував, в утриманні житла участі не приймав. В зв`язку із вкладеним, позивач [PERSON] , посилаючись на ст. 405 ЦК України, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надав суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечення проти заочного розгляду справи та можливість розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2018 року, [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння, зареєстроване 23.02.2018 року за реєстраційним номером 1493419812130, номер запису про право власності 24985862, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.02.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу (а.с. 6). Наданим суду актом про проживання особи, складеним 13.01.2023 року головою квартального комітету №14 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але фактично ніколи у вказаному будинку не проживав (а.с.7). Суд зазначає, що норми ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, застосуванню не підлягають, оскільки встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, спільно з власником житлового будинку не проживав, спільним побутом не був пов`язаний. Заявлений позов підлягає розгляду в порядку\~статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України\~регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд встановив належність позивачу на праві власності житлового будинку, реєстрація в якому відповідача [PERSON] , який не є членом його сім`ї, створює власнику [PERSON] перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому позов підлягає задоволенню за способом захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування будинком та визнання відповідача таким, що втратив право користування ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved