Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 20 січня 2018 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого дітей у них немає. Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено та на його переконання подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки це буде суперечити їх інтересам. Вказує, що питання шлюбу ним обдумане давно, є остаточним, а тому просить не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак попередньо направив суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. У судове засіданні відповідач [PERSON] також не з`явилася, подала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, не надавати строк для примирення, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ».\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 20 січня 2018 року у Перечинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 04; прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а. с. 9). Від даного шлюбу у сторін дітей немає. Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Відтак питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, а неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а відтак на прохання відповідача їй слід залишити шлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved