Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

11.10.2022 року засобами поштового зв`язку [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ТОВ «Укрфінстандарт», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-10). 20.10.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 50-51). 23.11.2022 року заочним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] було задоволено, визнано виконавчий напис від 08.01.2022 року, зареєстрований в реєстрі за №821, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. на користь ТОВ «Укрфінстандарт» у загальній сумі 52404,00 гривень таким, що не підлягає виконанню (а.с. 59-62). 28.11.2022 року до канцелярії суду представником позивача адвокатом Радецькою Т.П. подано клопотання про долучення доказів понесених витрат на правову допомогу, до якого додано копії наступних документів: акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №1 від 26.11.2022 року; платіжного доручення №99151698 від 23.05.2022 року; платіжного доручення №100532634 від 07.06.2022 року; платіжного доручення №2844104108 від 01.07.2022 року; платіжного доручення №117235188 від 16.11.2022 року; платіжного доручення №117934595 від 22.11.2022 року (а.с. 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70). 31.05.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку представником позивача адвокатом Радецькою Т.П. було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі. До заяви представник позивача додав копії наступних документів: договору про надання правової допомоги №2305/22/Ц від 23.05.2022 року; розрахунку попередніх витрат з надання правової допомоги від 23.05.2022 року; акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №1 від 26.11.2022 року; розрахунку №2 попередніх витрат з надання правової допомоги від 10.02.2023 року; акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №2 від 12.03.2023 року; платіжного доручення від 23.05.2022 року; платіжного доручення від 01.07.2022 року; платіжного доручення від 10.02.2023 року; (а.с. 72-80, 81-82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89). Посилаючись на приписи ст.ст.43, 64, 270 ЦПК України представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в сумі 20000,00 гривень. 29.06.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с. 104, 109, 110, 111, 112). 03.08.2023 року у судовому засіданні представник позивача-адвокат Радецька Т.П. вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримала, просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні за змістом заяви. Зауважила, що фактично її правова робота у даній справі зайняла тридцять годин, утім із клієнтом було погоджено оплату шістнадцяти годин. Такий об`єм роботи пов`язаний із тим, що представник не надає постійно подібні послуги, тому для неї вони не є шаблонними, тому відповідні витрати є реальними та обґрунтованими/, оскільки справа є об`ємною. 03.08.2023 року в судове засідання інші учасники справи або їх представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. Причини неявки суду не повідомили, бідь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с. 113, 114, 115). Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Таким чином, неприбуття у судове засідання 03.08.2023 року інших учасників даної справи або їх представників не перешкоджає розгляду заяви про ухваленню додаткового рішення. Розглядаючи дану заяву, суд ураховує наступні приписи законодавства України. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частино 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У матеріалах справи наявні копії наступних документів, на підтвердження понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу: договору про надання правової допомоги №2305/22/Ц від 23.05.2022 року; розрахунку попередніх витрат з надання правової допомоги від 23.05.2022 року; акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №1 від 26.11.2022 року; розрахунку №2 попередніх витрат з надання правової допомоги від 10.02.2023 року; акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №2 від 12.03.2023 року; платіжного доручення від 23.05.2022 року; платіжного доручення від 01.07.2022 року; платіжного доручення від 10.02.2023 року; платіжного доручення №99151698 від 23.05.2022 року; платіжного доручення №100532634 від 07.06.2022 року; платіжного доручення №2844104108 від 01.07.2022 року; платіжного доручення №117235188 від 16.11.2022 року; платіжного доручення №117934595 від 22.11.2022 року (а.с. 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 72-80, 81-82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89). Відповідно до п.5.1. договору про надання правової допомоги №2305/22/Ц від 23.05.2022 року вартість надання правової допомоги за даним Договором в суді першої інстанції становить 15000,00 гривень без врахування вартості оплати послуг: підготовка та участь у всіх судових засіданнях. Згідно з актом приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №1 від 26.11.2022 року представник позивача адвокат Радецька Т.П. виконала для позивача наступні роботи: вивчення наданих клієнтом матеріалів справи, консультація клієнта 1000,00 гривень; аналіз законодавства з даної категорії справ, правових висновків викладених у постановах Верховного суду з даних правовідносин 5000,00 гривень; підготовка та написання додатків до позовної заяви (заяви про витребування доказів, заяви про залучення третіх осіб, адвокатського запиту) 4500,00 гривень; написання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 6000,00 гривень. Відповідно до акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги №2 від 12.03.2023 року представник позивача адвокат Радецька Т.П. виконала для позивача наступні роботи: підготовка та написання заяви про винесення додаткового рішення по справі 3500,00 гривень. Тобто, загальний розмір винагороди представника позивача адвоката Радецької Т.П. за виконану роботу (надані послуги) позивачу становить 20000,00 гривень. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України у системному зв`язку, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До висновку про справедливість і співмірність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50 % від попередньо заявленої суми у аналогічній ситуації дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 11.03.2021 року у справі № 911/2681/19. Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспіввісною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Правова позиція про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право з власної ініціативи не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, міститься в постанові Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі №908/2702/21. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial