Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, з наступним уточненням позовних вимог (а.с.119-120), посилаючись на те, що в період з 1980 року по 18.10.2020р. він проживав разом з [PERSON] , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а тому всі оточуючі вважали їх чоловіком та дружиною, при цьому дітей не мали. [PERSON] успадкувала після померлого батька дачний будинок, який розташований в с. Березники Вовчанського району Харківської області, який вони спільно благоустроювали, а у 2013 році подружжя заповіли один одному майно на випадок смерті, зокрема [PERSON] квартиру в [ADDRESS] . У 2016 році [PERSON] захворіла, вела лежачий спосіб життя, за нею доглядав позивач, а [INFO] померла і організацію поховання взяв на себе позивач. Хоча позивач зареєстрований в [ADDRESS] , але після смерті дружини та нині проживає в квартирі в [ADDRESS] . До спадкового майна входить вказана квартира - за заповітом, будинок в с. Березники Вовчанського району Харківської області та земельні ділянки з кадастровим номером 6321655801:00:000:0070 площею 0, 25 га та 6321655801:00:000:0071 площею 0, 13 га. З заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців позивач не звертався, оскільки в розумінні ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. За заявою позивача була відкрита спадкова справа, але у видачі свідоцтва було відмовлено, у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують постійне проживання зі спадкодавцем, а також факту родинних відносин. У зв`язку з наведеним, позивач просить: 1)встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] понад п`ять років з 1980 року до дня смерті; 2)визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] )залишити судові витрати за позивачем. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 03.12.2021р. відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази (а.с.59-60). 02.11.2022р. за ухвалою Машівського районного суду призначено підготовче засідання (а.с.74). Згідно ухвали Машівського районного суду від 16.05.2023р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.122-123). Позиції учасників судового провадження Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, представник позивача направив клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує частково та просить встановити факт проживання як чоловіка та жінки з 01.01.2004р. по 18.10.2020р., в іншій частині позов підтримує повністю, відповідач причини неявки не повідомив (а.с.130, 140-141, 172-174). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [INFO] в м. Харків Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2020р. (а.с.29), яка була власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13426325 від 26.11.2013р. (а.с.34), технічним паспортом (а.с.35-36) та Інформацією з Державного реєстру речових прав № 274823123 від 14.09.2021р. 27.11.2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла свою квартиру розташовану в [ADDRESS] - позивачу [PERSON] (а.с.26). За повідомлення Вовчанського БТІ № 886 від 29.09.2021р. за [PERSON] право власності на нерухомість в с. Березники Вовчанського району Харківської області не зареєстрована (а.с.53). Згідно довідки Старосалтівської селищної ради № 136 від 16.05.2023р. відповідно до обліку погосподарської книги [ADDRESS] за 2021-2025 роки номер об`єкта 01-0067-3 власник будинку [PERSON] (а.с.134). На підставі договору від 01.09.2020р. виготовлена технічна документація із землеустрою за земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства в с. Березники Вовчанського району Харківської області на ім`я [PERSON] (а.с.155-161). Як видно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1991р. [PERSON] успадкувала після померлого батька житловий будинок дерев`яний з господарськими спорудами в с. Березники Вовчанського району Харківської області (а.с.39), що також підтверджується технічним паспортом від 29.07.1991р. (а.с.40-42). Крім цього, померла була власником земельної ділянки площею 0, 380 га призначеної для обслуговування житлового будинку в с. Березники № 62, що вбачається з Державного акту серії ХР-08-00-081868 від 17.12.1998р. (а.с.46, 50), але згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6314262182020 від 30.11.2020р. їй в с. Березники Вовчанського району Харківської області належить земельна ділянка площею 0, 25 га з кадастровим номером 6321655801:00:000:0070 (а.с.43-45). Також в даному населеному пункті вона мала земельну ділянку площею 0, 1300 га призначену для ведення особистого підсобного господарства з кадастровим номером 6321655801:00:000:0071, що вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6314262342020 від 30.11.2020р. (а.с.47-49). 22.09.2021р. заведена спадкова справа після померлої [PERSON] , що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66543099 від 22.09.2021р. (а.с.51). Водночас, за постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поляка Д.В. від 22.09.2021р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, оскільки ним не надано документів, що підтверджують постійне місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також документів проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с.52). Згідно довідки приватного нотаріуса Поляка Д.Д. від 29.12.2021р. спадкова справа після померлої [PERSON] відкрита за заявою [PERSON] у зв`язку з проживанням однією сім`єю зі спадкодавцем протягом більше 5 роки та фактичним прийняттям спадщини як за законом так і за заповітом, інших спадкоємців немає (а.с.65). На підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем, позивачем надані такі документи. Заяву від імені [PERSON] без підпису, дати та належного посвідчення, згідно якої вона просила переоформити документи її земельної ділянки площею 0, 15 га № 236 на позивача [PERSON] (а.с.28). Квитанції про сплату [PERSON] комунальних платежів у 2010, 2013, 2016, 2017 роках, які не містять відомостей про нерухомість якої вони стосуються (а.с.18-19, 21-24). Згідно довідки КП «Кулиничікомунсервіс» м. Харків [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , більше з нею ніхто не був зареєстрований (а.с.30). На запит [PERSON] 20.10.2020р. був наданий Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] для отримання допомоги на поховання (а.с.31), а за повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області за заявою від 23.10.2020р. та на підставі наданих документів [PERSON] була нарахована допомога на поховання у зв`язку зі смертю [PERSON] (а.с.32). Згідно договору-замовлення пам`ятника, позивач [PERSON] 03.09.2021р. замовив ФОП [PERSON] пам`ятник [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] (а.с.33). З акту про встановлення факту проживання від 21.01.2023р. складеного сусідами: [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , вбачається, що вони встановили, що в період з 1980 року по 18.10.2020р. [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] , мали спільний побут та вели спільне господарство, а [PERSON] проживає і нині без державної реєстрації (а.с.100 т.1). У своїх нотаріально засвідчених заявах [PERSON] жителька [ADDRESS] та [PERSON] , житель [ADDRESS] , повідомили, що вони є племінницею та внучатим племінником позивача, відповідно, та засвідчили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом принаймні з 1988 року, були як сім`я, люблячі чоловік та дружина. Проводили час на сімейних святах та під час відпочинку. Після того як [PERSON] захворіла у 2016 році позивач постійно проводив час біля її ліжка, доглядав за нею до самої смерті (а.с.113-114). За повідомленням Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по Харківської області актового запису про шлюб відносно [PERSON] , [INFO] не виявлено (а.с.153-154). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поляка Д.В. від 13.05.2023р. ним заведено спадкову справу № 82/2021 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . При перевірці у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян записів щодо актового запису про шлюб [PERSON] , записи не знайдені (а.с.175). Мотиви суду Щодо встановлення факту спільного проживання Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як видно з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була власником квартири [ADDRESS] , в якій проживала до дня смерті та інші особи не були з нею зареєстровані. Водночас, з наданого суду оригіналу Акту про встановлення факту проживання від 21.01.2023р. складеного сусідами: [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , вони підтвердили, що в період з 1980 року по 18.10.2020р. [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] , мали спільний побут та вели спільне господарство, а [PERSON] проживає і нині без державної реєстрації (а.с.100 т.1). За заявою позивача відкрита спадкова справа після померлої [PERSON] у зв`язку з проживанням однією сім`єю зі спадкодавцем протягом більше 5 роки та фактичним прийняттям спадщини як за законом так і за заповітом, оскільки на його користь спадкодавцем 27.11.2013р. за життя був складений заповіт на квартиру (а.с.65). Саме позивачу [PERSON] пенсійним органом була нарахована допомога на поховання [PERSON] (а.с.32). З нотаріально засвідчених заяв [PERSON] , жительки [ADDRESS] та [PERSON] , жителя [ADDRESS] вбачається, що вони є племінницею та внучатим племінником позивача, відповідно, та засвідчили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом принаймні з 1988 року, були як сім`я, люблячі чоловік та дружина, проводили час на сімейних святах та під час відпочинку. Після того як [PERSON] захворіла у 2016 році він постійно проводив час біля її ліжка, доглядав за нею до самої смерті (а.с.113-114). Хоча відповідно до ст.ст. 76, 229, 230 ЦПК України суд отримує від свідків показання безпосередньо, а позивачем участь свідків не була забезпечена в судовому засіданні, натомість враховуючи нотаріальне посвідчення пояснення цих осіб, обставини, які вони підтверджують, а відтак суд визнає за можливе допустити їх як непрямі докази на підтвердження належних та допустимих доказів у справі. Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до чч. 2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18. Отже, дослідивши докази у справі, суд вважає, що надані заявником докази підтверджують факт його проживання спільно з [PERSON] як чоловіка та жінки в період з 1980 року по 18.10.2020р., тобто до дня її смерті, оскільки вони вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя, що підтверджується актом сусідів, саме заявник отримав допомогу від пенсійного органу у зв`язку зі смертю [PERSON] , за життя саме на його ім`я вона склала заповіт на квартиру, а тому, враховуючи те, що кожен з них не перебував у зареєстрованому шлюбі, дійшов висновку, що заяву в цій частині необхідно задовольнити частково в межах підтриманих представником позивача вимог та встановити факт їх спільного проживання з 01.01.2004р. по 18.10.2020р. Стосовно вимог позивача про визнання за ним права власності на майно Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як видно з матеріалів справи, позивач прийняв спадщину після померлої [PERSON] як спадкоємець за заповітом на квартиру, а також подав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом. Судом установлено, що померла [PERSON] та заявник проживали не менше п`яти років однією сім`єю як чоловік та дружина, а відтак заявник відноситься до кола спадкоємців четвертої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК). За постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поляка Д.В. від 22.09.2021р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, оскільки ним не надано документів, що підтверджують постійне місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також документів проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с.52). Як видно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1991р. [PERSON] успадкувала після померлого батька житловий будинок дерев`яний з господарськими спорудами в с. Березники Вовчанського району Харківської області (а.с.39), При цьому, наданий позивачем технічний паспорт від 29.07.1991р., який повен містити відомості про всі актуальні будівлі на даний час, є застарілим, складеним більше 30 років назад, не містить даних про наявність/відсутність самочинного будівництва, тоді як на прохання суду представник позивача такі докази надати відмовився. Крім цього, померла була власником земельної ділянки площею 0, 380 га призначеної для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , що вбачається з Державного акту серії ХР-08-00-081868 від 17.12.1998р. (а.с.46, 50), але згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6314262182020 від 30.11.2020р. їй в с. Березники Вовчанського району Харківської області належить земельна ділянка площею 0, 25 га з кадастровим номером 6321655801:00:000:0070 (а.с.43-45). Також в даному населеному пункті вона мала земельну ділянку площею 0, 1300 га призначену для ведення особистого підсобного господарства з кадастровим номером 6321655801:00:000:0071, що вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6314262342020 від 30.11.2020р. (а.с.47-49). За повідомлення Вовчанського БТІ № 886 від 29.09.2021р. за [PERSON] право власності на нерухомість в с. Березники Вовчанського району Харківської області не зареєстрована (а.с.53). Згідно довідки Старосалтівської селищної ради № 136 від 16.05.2023р. відповідно до обліку погосподарської книги [ADDRESS] за 2021-2025 роки номер об`єкта 01-0067-3 власник будинку [PERSON] (а.с.134). Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Отже, враховуючи те, що на час отримання спадкодавцем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в с. Березники Вовчанського району Харківської області не було передбачено обов`язкової державної реєстрації нерухомого майна, матеріали справи не містять будь-яких актуальних даних на день пред`явлення позову або перебування справи в суді, які б свідчили про наявність/відсутність змін у цьому домогосподарстві, оскільки технічний паспорт виготовлений більше 30 років назад, з огляду на те, що нотаріус не відмовляв позивачу у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину саме на це майно, тоді як за змістом законодавства саме на нотаріусів покладений обов`язок оформлення спадкових прав, а звернення до суду є винятковим засобом захисту, а відтак суд дійшов висновку. що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Інші надані позивачем докази не містять відомостей про обставини, що підлягають доказуванню або є неналежно оформленими такі як заява від імені [PERSON] (а.с.28), а відтак для вирішення питань цього розгляду правового значення не мають. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а в наданій суду заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, а відтак з огляду на принцип диспозитивності, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача, враховуючи часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial