Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

25 листопада 2021 року представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2009672043, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 87947,36 грн. із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних, строком до 07.11.2019 року. Частину грошових коштів 82733,99 грн. надано на споживчі цілі, що підтверджується заявою про видачу готівки № 1 від 07.11.2014 року. 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. За вказаним договором до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року на загальну суму 114946,40 гривень. В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право належного кредитора до відповідача за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року. 18 лютого 2019 року позивач направив відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості не пізніше 18.03.2019 року, проте зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів виконано не було. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Графіком платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору, сума заборгованості в межах 3-х річного терміну з 07.04.2016 року по 07.11.2019 року складає 80396,94 гривень, з яких: 64485,65 гривень основна сума кредиту (тіло) (13152,17 гривень строкова основна сума кредиту; 51333,48 гривень прострочена основна сума кредиту); 12,08 гривень проценти за користування кредитом (0,53 гривень строкові; 11,56 гривень прострочені), а також з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 29.01.2019 року по 10.11.2021 року в розмірі 15899,21 гривень. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року у розмірі 80396,94 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 10 грудня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подавались. Користуючись правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, 30 грудня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив, що жодних кредитних договорів з ПАТ «ОТП Банк» він не укладав, грошові кошти за кредитним договором №2009672043 не отримував. Вказує, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору №2009672043 від 07.11.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем, а також чинності наступних договорів факторингу. Розрахунок заборгованості не оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства, а її розмір позивач обґрунтовує виключно копією Договору про надання споживчого кредиту, копіями Договорів відступлення прав вимог, копією заяви про видачу готівки, розрахунком заборгованості, та довідкою про заборгованість, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем вимоги про погашення заборгованості, а також інформування про відступлення прав вимоги до нового кредитора. Твердження позивача, про те, що, начебто, оригінал кредитного договору знаходиться у приватного виконавця Остапенко Є.М. є неправдивим, тому що даний виконавець відсутній у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Також відповідач зазначає, що навіть за умови визнання наданих позивачем документів такими, що можуть бути взяті до уваги, перебіг позовної давності в цій справі почався принаймні з 13.06.2016, тобто з моменту виникнення у первісного кредитора (ПАТ «ОТП Банк») права на позов до відповідача і можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Однак, банк реалізував це право вимоги до відповідача, шляхом його відступлення новому кредитору ТОВ «Довіра і гарантія», яке в подальшому 29.01.2019 року відступило це право ТОВ «Прайм Альянс». Отже, у межах трирічного строку позовної давності, починаючи з 13.06.2016 по 13.06.2019, позивач позов до суду не подав, на поважність причин пропуску зі зверненням до суду з цим позовом не вказав. Тому відповідач вважає, що на момент подання позовної заяви позивачем пропущено строки позовної давності та втрачене право звернення з позовом до суду, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Водночас, посилання позивача, що направивши відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості від 18.02.2023 року вих. № О/18/02/19/4248, позивачем змінено умови кредитного договору та позовної давності, є помилковими. 28 вересня 2022 року представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначила, що при укладанні кредитного договору було дотримано всіх істотних умов, передбачених законодавством, а тому даний договір є чинним. Окрім того, кредитний договір було підписано лише після того, як [PERSON] ознайомлено з усіма його умовами, що також підтверджується його підписом на самому кредитному договорі та інших супутніх документах. При цьому, реєстр боржників до Договору факторингу містить інформацію про всіх боржників, право вимоги до яких перейшло відповідно до даного Договору, а тому, у відповідності до ч.2 ст. 95 ЦПК України, позивачем подано лише засвідчений витяг з нього. Тобто, позивачем надано всі докази в обґрунтування своїх вимог, в той час як відповідач, заперечуючи суму боргу, не надає жодного свого розрахунку. До того ж, рішенням суду від 02.07.2021 року по справі № 202/4754/20 встановлено факт укладання кредитного договору №2009672043 від 07.11.2014 року. При цьому, [PERSON] не заперечував факт укладання кредитного договору та навіть стверджував, що протягом певного періоду сумлінно погашав заборгованість. Таким чином, відповідач подаючи різні доводи по різних справах просто намагається ввести суд в оману для уникнення відповідальності за кредитною заборгованістю. Також представник позивача зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що пред`явлення вимоги до боржника достроково погасити заборгованість, є підставою для зміни обрахування строків позовної давності. Отже, при зверненні до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не було пропущено строки позовної давності, а твердження відповідача є хибними. З урахуванням наведеного, представник позивача просила прийняти відповідь на відзив на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128-131 ЦПК України. Суд враховує засади розумності тривалості судового процесу, а також приймає до уваги, що справа перебуває в провадженні суду з 10 грудня 2021 року внаслідок процесуальної поведінки сторін, пов`язанної, в тому числі, й з поданням відповідачем клопотань про відкладення розгляду справи від 31.12.2022 року, 26.01.2022 року, 11.03.2022 року, 30.11.2022 року, 21.02.2023 року, а також подальшим нез`явленням відповідача в судові засідання, без повідомлення причин своєї неявки. Також судом приймається до уваги, що відповідачем 30 грудня 2021 року подано відзив на позовну заяву в якому висловлено позицію [PERSON] щодо позовних вимог та незгода останнього з обставинами, викладеними у позовній заяві. При цьому, жодних інших доводів та обгрунтувань відповідач за час розгляду справи не навів. З урахуванням наведеного, з огляду на тривалість розгляду даної справи, та висловлення відповідачем своєї позиції, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 07 листопада 2014 року між Приватним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2009672043 (далі Кредитний договір) у відповідності до якого відповідач отримав кредит на загальну суму 87947,36 гривень (на споживчі цілі - 82773,99 гривень; на сплату комісії за оформлення кредиту 5173,37 гривень), строком на 60 місяців, з 07 листопада 2014 року по 07 листопада 2019 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних (п. 1.1.). Сторони погодили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця, у визначені дати внесення платежів та в розмірі, зазначених в графіку платежів (п. 1.4.2 Кредитного договору). Відповідно до пункта 1.4.3. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної пунктом 1.1. даного Договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у графіку платежів. Графік платежів, що містить підпис позичальника, є додатком № 1 й невід`ємною частиною Кредитного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається у графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів (п. 1.4.6 Кредитного договору). Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 82773,99 гривень за Кредитним договором підтверджується заявою [PERSON] на видачу готівки № 1 від 07 листопада 2014 року, в якій міститься підпис отримувача грошових коштів та підпис уповноваженої банком особи. Відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманого Кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше 07 листопада 2019 року. За порушення Позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною Графіком платежів, Позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення: 25 грн. (п. 1.5.1. Кредитного договору). 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 2009672043 від 07 листопада 2014 року. ПАТ «ОТП Банк» направлено [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку від 13.06.2016 року, відповідно до якого відповідачу повідомлено про відступлення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року, загальна заборгованість за яким складає 114946,42 гривень (тіло кредиту 84979,59 гривень; відсотки 29966,83 гривень). 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 2009672043 від 07 листопада 2014 року, загальний розмір заборгованості за яким складає 114946,42 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 84979,59 гривень; заборгованість за нарахованими доходами (%), згідно умов договору 29966,83 гривень. Таким чином, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право належного кредитора до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 2009672043 від 07 листопада 2014 року. 18 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повідомлення про відступлення прав вимог вих. № 5482 та вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. 530, 512, 516 ЦК України, відповідно до якої відповідачу було повідомлено про заміну кредитора та необхідність погасити заборгованість, яка станом на 18.02.2019 року складає 114946,42 гривень, протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року або зв`язатися для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості. 07 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 632, про стягнення з [PERSON] на користь нового (правонаступника) кредитора ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 року, у розмірі 114946,42 гривень, в тому числі заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 84979,59 гривень, заборгованості по відсоткам 29966,83 гривень. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року ухваленому за результатом розгляду цивільної справи № 202/4754/20, яке набрало чинності 03.08.2021 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 07 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною та зареєстрований у реєстрі за № 632, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості в загальному розмірі 115346 грн. 42 коп., а також вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до вкзаного рішення суду [PERSON] обгрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що 07 листопада 2014 року між ним, та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № 2009672043, відповідно до якого йому був наданий кредит у сумі 87947 грн. Також вказаним судовим рішенням встановлено факт укладання між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору № 2009672043 від 07.11.2014 року, відповідно до якого позивач отримав від банку кредит на загальну суму 87947,36 грн. строком до 07 листопада 2019 року зі сплатою процентів на користування кредитом у розмірі 0,01 %. Частиною 4 ст. 82 ЦПК Україи визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з урахуванням вищезазначених документів, суд доходить висновку про доведеність факту укладення між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору №2009672043 від 07.11.2014 року та отримання відповідачем від банку, кредитних коштів (тіло кредиту) на загальну суму 87947,36 грн. Отже, посилання відповідача щодо недоведеності позовних вимог в частині укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів є безпіставними та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В силу ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1,2 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №2009672043 від 07.11.2014 року, відповідно до Графіку платежів, за останнім в межах 3-х річного терміну з 07.04.2016 року по 07.11.2019 року утворилась заборгованість, що складає 64497,73 гривень, з яких: основна сума кредиту (тіло) - 64485,65 гривень (13152,17\~гривень \~строкова основна\~сума кредиту;\~51333,48\~гривень \~прострочена основна\~сума кредиту);проценти за користування кредитом 12,08 гривень (0,53 гривень строкові; 11,56 гривень прострочені). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується із даним розрахунком заборгованості. Також судом враховується, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього, в силу закону, виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (частини 2 статті 625 ЦК України). У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Відповідно до\~наданого позивачем\~розрахунку,\~загальний розмір\~заборгованості за\~кредитним договором,\~увідповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 29.01.2019 року по 10.11.2021 року з урахуванням індексу інфляції - 10514,21 гривень, та 3% річних - 5385,00 гривень, складає 80396,94 гривень. Виходячи з викладеного, а також того, що стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є додатковою вимогою від укладеного між сторонами основного зобов`язання, суд погоджується із розрахунком інфляційних втрат і 3 % річних, здійсненого позивачем. Відповідач, в своєму відзиві на позовну заяву хоч і виражає свою незгоду з даними розрахунками заборгованості, однак не надав будь-яких доказів на їх спрстування та не довів відсутність заборгованості. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», суд приходить до наступного. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направляло відповідачу через засоби поштового зв`язку повідомлення про відступлення прав вимог та письмову вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 2009672043 від 07.11.2014 року, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року. Додані до позовної заяви копії опису вкладення поштового відправлення та списку згрупованих поштових відправлень підтверджують відправлення позивачем вищенаведених документів, однак не підтверджують факт їх отримання відповідачем. У цьому випадку підтвердженням отримання такого відправлення відповідачем є зворотне поштове повідомлення з відміткою доставки та дати отримання. Позивачем таких доказів суду надано не було. Разом з тим, неповідомлення позичальника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку повернення кредитних коштів. Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі. По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 2-1055/11. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Таке застосування зазначених норм матеріального права визначено в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16ц. Тобто, неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Отримані і використані позичальником кредитні кошти у межах відповідного строку дії договору в добровільному порядку кредитору (попереднім кредиторам) не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому ТОВ «ФК«Прайм Альянс» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості з боржника. Відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. ч.3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономи інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.4.1. Договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору (пункт 1.4. 2. Договору). Поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору. Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Виходячи з викладеного, якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого платежу, який позичальник не здійснив. Згідно з поцією Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. За умовами Договору строк кредитування закінчився не пізніше 07 листопада 2019 року, ця дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Тому саме до цієї дати відповідач повинен був повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 08 листопада 2019 року виникло б право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки саме на цей час позивачу було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість. Проте, \~\~\~\~внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме недодержання ним графіку погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами, 18 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направив позичальникові вимогу в якій зазначив про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитним договором в строк до 18.03.2019 року. Згідно з частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика»\~Глави71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу\~(частина друга\~статті 1050 ЦК України). Оскільки позивач відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~пред`явив 18 лютого 2019 року позичальникові вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена до 18 березня 2019 року, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту. Таким чином, звертаючись 25.11.2021 року до суду з даним позовом про часткове погашення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не допущено порушення загального строку позовної давності, що застосовується до даних правовідносин. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved