Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області («Відповідач»), треті особи: [PERSON] , Гаражно-будівельний кооператив №11 м. Івано-Франківськ, про визнання права власності в порядку спадкування на гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 1 в м. Івано-Франківську. Позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті бабусі Позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилося спадкове майно, зокрема, квартира (яка не є предметом позовних вимог) та гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по [ADDRESS] . Спадкоємцем майна баби Позивача стала мама Позивача [PERSON] , якій було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2016 року, яке видано на квартиру, якою на праві власності володіла бабуся. Натомість, на гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по [ADDRESS] матір Позивача свідоцтво про прав на спадщину не оформила. Матір Позивача [PERSON] померла [INFO] . 31.10.2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON] , у зв`язку з чим приватним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру (яка не є предметом позовних вимог). В той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 1 в м. Івано-Франківську Позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю відомостей про державну реєстрацію даного гаражу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлим спадкодавцем. Враховуючи зазначене, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її матір [PERSON] стала спадкоємцем майна її мами (бабусі Позивача), в тому числі, і належного бабусі гаража, а Позивач, як спадкоємець [PERSON] , в подальшому прийняла таку спадщину, в тому числі, і гараж. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому законом порядку право власності на гараж, Позивач на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач в судове засідання 03.08.2023 року не з`явилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином за самостійно зазначеним у позовній заяві засобом телефонного зв`язку. В судовому засіданні, яке відбувалося 05.06.2023 року за участі Позивача, [PERSON] повідомила суду про те, що постійно проживає за межами України в республіці Польща, а тому повідомлення та виклики в судові засідання здійснювалися засобами телефонного зв`язку, самостійно зазначеними Позивачем у позовній заяві, про що Позивач не заперечувала та отримувала такі виклики. Крім того, Суд зауважує, що в судовому засіданні 05.06.2023 року Судом було рекомендовано Позивачу надати оригінал документу на право власності на гараж (яким Позивач обґрунтовувала позовні вимоги), і Позивач зобов`язувалася представити такий оригінал Суду. Однак, в судові засідання 21.06.2023 року, 17.07.2023 року та 03.08.2023 року [PERSON] не з`явилася, про причини неявки Суду не сповістила, оригіналу документу, який зобов`язувалася надати Суду, не надала. Можливість повідомлення учасника справи, зокрема, за допомогою засобів мобільного зв`язку передбачена у ч.9,13 ст. 128 ЦПК України. Відповідач Івано-Франківська міська рада про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила. Відзиву до суду не надходило. Представником Третьої особи [PERSON] подано заяву про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні позову відмовити. В матеріалах справи містяться заява [PERSON] , за змістом якої з 2014 року гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS] перебуває у його користуванні. Представником Гаражно-будівельного кооперативу №11 м. Івано-Франківськ на адресу суду подано письмові пояснення, за змістом яких до адміністрації Гаражно-будівельному кооперативі №11 [PERSON] та [PERSON] щодо викупу приміщення гаража № [NUMBER] не зверталась, документи для оформлення права власності на приміщення гаража № [NUMBER] не видавались. Пайові, щорічні внески за користування гаражем № [NUMBER] до жовтня 2014 року сплачувалися на ім`я [PERSON] громадянином [PERSON] з листопада 2014 року щорічно пайові внески за користування гаражем № [NUMBER] сплачуються [PERSON] жодних даних про те, що [PERSON] внесено пайовий внесок за гараж № [NUMBER] в кооператив, в адміністрації Гаражно-будівельного кооперативу №11 м. Івано-Франківськ немає. В судове засідання представник Гаражно-будівельного кооперативу №11 м. Івано-Франківськ не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, письмові пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] (Свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER] від 04.10.32022 року (а.с.5), копія актового запису про одруження AD 7707828 (а.с.6-9). Згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29.05.2003 року (а.с.10) [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 17.09.2013 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] 24 вересня 2013 року приватним нотаріусом Глущенко І.В. було заведено спадкову справу за заявою [PERSON] (а.с.58-114) та 20 жовтня 2016 року видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.112). Як вбачається зі змісту документів з спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємець [PERSON] до складу спадкового майна, яке вона мала намір успадкувати, гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по [ADDRESS] не відносила, нотаріусом відповідне питання не розглядалося. [PERSON] померла [INFO] (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 03 жовтня 2019 року (а.с.14). Після її смерті спадкоємцем є [PERSON] , якій 02 вересня 2022 року приватним нотаріусом Біланюк С.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Листом №276/02-14 від 21.09.2022 року (а.с.18) приватний нотаріус Біланюк С.М. повідомила [PERSON] про те, що з наданих їй копій документів не зрозуміло кому належить гараж, та який саме гараж вона має на увазі. Крім того, до заяви долучено копії довідок про власність на гараж 201, які видані на ім`я двох різних осіб, а саме [PERSON] та [PERSON] . Роз`яснено порядок реєстрації права власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому законом порядку право власності на гараж, Позивач на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому звернулася до суду. Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Так, як встановлено Судом, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на [ADDRESS] не зареєстровано. На підтвердження факту належності [PERSON] вищезазначеного гаражу Позивачем надано Суду копію Свідоцтва про право власності на гараж від 16.02.2008 року, за змістом якого гараж № [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Оригіналу даного документу Суду не представлено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року Судом витребувано у гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS] інформацію щодо зареєстрованого права власності на гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №11. На виконання даної ухвали директором Гаражно-будівельного кооперативу №11 надано відповідь (а.с.136), за змістом якої повідомлено, що приміщення гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №11 до січня 2002 року перебувало у користуванні члена кооперативу [PERSON] , [INFO] , якою сплачувалися внески. З січня 2002 року приміщення гаража № [NUMBER] на підставі Договору уступки знаходиться в користуванні [PERSON] , яким сплачуються внески. До адміністрації гаражно-будівельного кооперативу №11 [PERSON] щодо викупу приміщення гаража № [NUMBER] не зверталась, документи для оформлення права власності на приміщення гаража № [NUMBER] не видавались. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на приміщення гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №11 не зареєстровано. Натомість в матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на гараж від 16.02.2008 року, за змістом якого гараж № [NUMBER] , за змістом якого вказаний гараж № [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Оригіналу даного документу Суду не пред`явлено. Разом з тим, Суд зауважує, що даний позов пред`явлено Позивачем про визнання права власності на спадкове майно, яке відкрилося після смерті матері Позивача [PERSON] , яка померла [INFO] (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 03 жовтня 2019 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] її спадкоємцем є [PERSON] , якій 02 вересня 2022 року приватним нотаріусом Біланюк С.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Докази на підтвердження того, що [PERSON] була власником гаража № [NUMBER] гаражно-будівельному кооперативі №11 в матеріалах справи відсутні. Натомість в ході розгляду справи Судом встановлено, що спірний гараж, з приводу якого виник даний спір, за твердженнями Позивача, на праві власності належав її бабусі [PERSON] , а матір Позивача - [PERSON] - успадкувала цей гараж після смерті своєї матері [PERSON] . В той же час, як встановлено Судом, будучи спадкоємцем після смерті [PERSON] , матір Позивача - [PERSON] , за заявою якої приватним нотаріусом Глущенко І.В. було заведено спадкову справу (а.с.58-114) та 20 жовтня 2016 року якій Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.112), - до складу спадкового майна, яке вона мала намір успадкувати після смерті [PERSON] , гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по [ADDRESS] не відносила, нотаріусом відповідне питання спадкування не розглядалося. Тобто [PERSON] не реалізовувала свої спадкові права щодо спірного гаража, питання щодо його спадкування в нотаріальному чи в судовому порядку не ставила (докази протилежного в матеріалах справи відсутні). А тому, у спірних правовідносинах Позивач прагне успадкувати після смерті своєї матері [PERSON] те майно (спірний гараж), що не належить та не належало спадкодавцю; питання права власності на спірний гараж спадкодавцем за життя не ставилося. В той же час, як вже зазначалося Судом, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Щодо посилання Позивача на ту обставину, що спірний об`єкт - гараж - належав на праві власності її бабусі [PERSON] , - Суд звертає увагу на те, що заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] не подавала. Крім того, зі змісту матеріалів справи та пояснень залучених в ході розгляду справи третіх осіб вбачається, що фактично між Позивачем та третьою особою існує спір про право власності [PERSON] на спірний гараж, що повинен вирішуватися в рамках іншого позову та іншого кола сторін. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, враховуючи наведене, слід дійти висновку, що підстави для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на гараж № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі №11, що знаходиться по [ADDRESS] , - відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed