Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з уточненими позовними вимогами до Тернопільської міської ради, приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчук Олександра Івановича, просять визнати за ними право користування квартирою [ADDRESS] з 2000 року, для подальшої приватизації даного житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 09.03.1999року Управління житлово-комунального господарства, комунальне підприємство житлово-експлуатаційна контора №2, винесло наказ №18, про надання нежитлового приміщення для проведення реконструкції під житлове приміщення для працівників контори, а саме шоферові [PERSON] . За життя [PERSON] здійснив реконструкцію нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з окремим входом з вулиці, з усіма підключеннями комунікаціями, проте не встиг оформити належним чином право власності на квартиру, у якій проживали разом з ним [PERSON] , [PERSON] , [INFO] помер. Право власності на цю квартиру ні за ким не зареєстроване, вважають, що у них виникло право користування вказаним житловим приміщенням, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.01.2023року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Тернопільської міської ради, третя особа приватний нотаріус Коломійчук Олександр Іванович про визнання права на спадкове майно та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 21.02.2023року відповідачем Тернопільською міською радою подано відзив на позов. 04.05.2023року [PERSON] , [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог. У підготовчому засіданні 15.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, про що поставлено протокольну ухвалу суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявилися, подано заяви про розгляд справи без їх участі. Представник Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча по день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчук О.І. просив здійснювати розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для її розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] , помер [PERSON] , батько, та чоловік позивачів, що стверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І., було заведено спадкову справу №133/2015 в Спадковому реєстрі - 58032289. 29 жовтня 2021 року Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчук О.І., у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] після смерті батька та чоловіка відмовлено. 10.02.1999 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради виніс рішення №97, про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , для влаштування житла працівникам. 09.03.1999 року Управління житлово - комунального господарства, комунальне підприємство житлово-експлуатаційна контора №2, винесла наказ №18, про надання нежитлового приміщення для проведення реконструкції під житлове приміщення для працівників контори, а саме шоферові [PERSON] 25.10.2021р. вих.№25-10/21-1 Довідка про те, що [PERSON] , працював ДП "Східний масив" та його дочірніх підприємствах ДП "Авторитет" по 23.04.2015р., до моменту смерті. За життя [PERSON] здійснив реконструкцію нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з окремим входом з вулиці, з усіма підключеннями комунікаціями, проте не встиг оформити належним чином у право власності на квартиру. 26.11.2021 р. ТзОВ «Технічна інвентаризація об`єктів нерухомості» виготовлено Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . На підставі Інформаційної довідки №1/10/04.23 від 10.04.2023р., експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] , сертифікат АЕ№002601, про те, що в результаті проведеного технічного обстеження нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що дане нежитлове приміщення відповідає вимогам державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2015 "Житлові будинки. Основні положення" і може використовуватись як житлове приміщення для постійного проживання. Загальна площа нежитлового приміщення 73,8 кв.м. Згідно довідки №б/н від 14.03.2023р. ДП "Авторитет" приватного підприємства "Східний масив" [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , на основі акту обстеження від 14.03.2023р. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами 4, 5 статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справіPowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справіGillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справіLarkos v. Cyprusвід 18.02.1999 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а такожі нших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР). Статтею 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права і обов`язки, за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.63 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 78 УРСР України, члени сім`ї наймача мають право користуватися вказаною квартирою та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме; чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Нормами статті 106 ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно п. 15 Пленуму Верховного Суду України № 9 вiд 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи вiдсутнiсть прописки самi по собi не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сiм`ї наймача (власника) приміщення, або ж для вiдмови їй у цьому. Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку. За таких обставин, зважаючи на те, що позивачі проживають у квартирі [ADDRESS] , на теперішній час помешкання є їх постійним місцем проживання та єдиним житлом, з урахуванням того, що вказана квартира перебуває у комунальній власності, суд вважає що право позивачів на користування вказаним житловим приміщенням підлягає захисту в судовому порядку, що не суперечить ч. 2 ст. 16 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved