Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 08.07.2022 року сталася ДТП за участю автомобіля Renault д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Hundai д.н.з. [NUMBER] власником якого є позивач. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Транспортний засіб відповідача на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 207420971 від 24.12.2021 року у НАСК «Оранта». Про настання страхового випадку учасниками ДТП було повідомлено НАСК «Оранта», в результаті чого страховою компанією було розпочато розслідування в страховій справі № 22-32-78200, здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу. На підставі огляду було здійснено ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту становить 85153,91 грн. 29.08.2022 року страховою компанією здійснено розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі становить 39473,25 грн. Вказана сума страхового відшкодування була виплачена позивачу. Також зазначено, що через протиправну поведінку відповідача позивачу були спричинені моральні страждання, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Розмір завданої моральної шкоди у грошовому виразі оцінила у 15 000 грн. Оскільки позивачу не було відшкодовано вартість завданого збитку у повному обсязі, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 45680,66 грн., моральну шкоду у розмірі 15000, 00 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження повідомленням сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач вказує на те, що на момент настання ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта» - полісу № 207420971. Ліміт за полісом страхування становить 100000,00 грн. Позивач звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до зазначеної страхової компанії, про що вказано у позові. Відповідач вважає, що об`єктивний розмір збитку, а не той що заявляє позивач, не перевищує ліміту відповідальності страховика 100000,00грн., тому саме страховик повинен бути належним відповідачем по вказаній справі. Відповідач [PERSON] може нести відповідальність лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Позовні вимоги є суперечливими та незрозумілими. Наявна інформація, в наданих позивачем документах, викликає обґрунтований сумнів у законності його дій. Відповідач не запрошувався позивачем ні на огляд автомобіля, ні на дефектування автомобіля на СТО. Вважає, що під час оглядів та дефектування автомобіля позивача були зафіксовані пошкодження, що виникли до настання ДТП, а деякі позиції щодо ремонту автомобіля не мають відношення до ДТП і були приписані згодом з метою завищення вартості ремонту. Наданий позивачем розрахунок-калькуляцію від 27.07.2022 року вважає не може бути прийнятим як беззаперечний доказ, оскільки юридична особа, яка проводила калькуляцію на замовлення позивача не є виробником запчастин автомобіля і для виконання ремонту повинен був придбавати запчастини у постачальника, представника заводу - виробника марки автомобіля Hundai. Вважає ціни, вказані у розрахунку калькуляції з вартості ремонтних робіт умисно завищеними та необґрунтованими, в тому числі з урахуванням звіту НАСК «Оранта». 13.07.2023 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, проте ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2023 року залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 2 ст. 49, ч. 2 ст. 126 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Вказав, що після відкриття провадження по вказаній справі, відповідачем було сплачено франшизу 1500,00 грн. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 08.08.2022 року о 14 год. 50 хв. у м. Києві по вул. М. Цвєтаєвої, 13 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Renault д.н.з. [NUMBER] , при виконанні розвороту, не впевнився в безпечності маневру, скоїв зіткнення з автомобілем марки Hundai д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Таким чином, [PERSON] своїми діями порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року [PERSON] визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу. Вказана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Hundai д.н.з. [NUMBER] зареєстровано за позивачем [PERSON] (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , водія транспортного засобу Renault д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207420971 (а.с.12). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207420971 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров`ю становить 260000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн. Розмір франшизи - 1500 грн. Відповідно до письмових матеріалів справи, ПАТ НАСК «Оранта» було повідомлено про настання страхового випадку. Відповідно до страхового акту № ОЦВ -22-32-78200/1 від 30.08.2022 року ПАТ НАСК «Оранта» визнало вказану подію страховим випадком та здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 39473,25 грн. Згідно копії квитанції відповідачем було сплачено позивачу франшизу у розмірі 1500,00 грн. Згідно відповіді ПАТ НАСК «Оранта» від 06.10.2022 року № 09-02-17, розмір страхового відшкодування визначався за результатами проведеного огляду від 20.07.2022 року пошкодженого транспортного засобу Hundai д.н.з. [NUMBER] , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Враховуючи, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу Hundai д.н.з. [NUMBER] перевищує 12 років, то коефіцієнт фізичного зносу становить 70 %. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування матеріальний збиток, внаслідок пошкодження при ДТП склав 40973,25 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 85153,91 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 40973,25 грн.). Таким чином, ПАТ НАСК «Оранта» здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілій особі у сумі 39473,25 грн. (40973,25 - 1500 франшиза) (а.с.21). Таким чином, під час розгляду справи сторонами у справі не оспорювався факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 39473,25 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19. Доводи представника відповідача про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з [PERSON] не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між [PERSON] та ПАТ НАСК «Оранта», яким було застраховано автомобіль Renault д.н.з. [NUMBER] , регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування № 207420971 передбачено франшизу в сумі 1500 грн. За таких обставин саме відповідач [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] суд приймає за основу ремонтну калькуляцію від 27.07.2022 року, використану ПАТ НАСК «Оранта» при визначенні розміру страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] , заперечуючи вказану ремонтну калькуляцію не надав суду докази на її спростування, не звертався із клопотанням про призначення відповідної експертизи. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні. Так, згідно із ремонтною калькуляцією від 27.07.2022 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 85153,91 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 40973,25 грн. Страховиком виплачено [PERSON] - 39473,25 грн. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] становить 44180,66 грн. (із розрахунку 85153,91 грн. - 39473,25 грн. - 1500 грн. (франшиза, яка вже сплачена відповідачем). Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач та враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості - приходить до висновку, що розмір моральної шкоди становить 5000,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Крім того, позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підтвердження вказаного, до матеріалів позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги від 14.09.2022 року № 22, додатковою угодою № 1 до договору № 22 від 14.09.2022 року. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України. Проте, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. При цьому договір про надання правової допомоги № 22 від 14.09.2022 року та додаткова угода № 1 не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.07.2021 року справа № 671/1957/20, провадження № 61-9039св21. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги. Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною позивача письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу немає, оскільки вказані витрати не є доведеними, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial