Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісною власності та поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовує тим, що 08.07.2000 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис №646. 21.12.2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами за спільні кошти 06.07.2004 року було придбано 13/25 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем. Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06.07.2004 року було придбано 13/25 частини житлового буднику за № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] : житловий будинок з прибудовами літ «А- 1», житловою площею 47,2 кв. м., загальною площею - 77,2 кв. м., розташований на земельній ділянці 600 кв. м. (на момент придбання) та має надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г. Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1. В той же час згідно договору зазначено, що дана частина будинку на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м., що є загальною площею земельної ділянки цілого будинку [ADDRESS] . Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] громадянки [PERSON] ; передати громадянці [PERSON] , земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0314га (кадастровий номер 7110136400:03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01). Внаслідок прийняття зазначеного рішення міської ради за відповідачем в період шлюбу було зареєстровано право на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0314га (кадастровий номер 7110136400:03:027:0077), що розташована на 13/25 частини житлового будинку за [ADDRESS] . Наведене право власності земельної ділянки за відповідачем підтверджується записом в державному реєстрі прав за № 38414761 від 24.09.2020 року згідно Витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також позивач зазначив, що відповідач не надає згоди в добровільному порядку, здійснення розподілу зазначеного спільного майна, що було придбане за час шлюбу, а тому позивач користуючись своїм правом встановленим ст. 71 СК України, змушений звернутись до суду та в судовому порядку визнати 13/25 частини житлового буднику за № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, земельну ділянку площею 0,0314 га з кадастровий номером 7110136400:03:027:0077, що знаходиться по [ADDRESS] - об`єктом спільної сумісної власності та відповідно здійснити розподіл майна в рівних частках між сторонами. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Отже, позивач зазначає, що спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Так, вказує, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, так як подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, а відтак воно є спільною сумісною власністю та підлягає до розподілу в ріпних частках. Просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 13/25 частин житлового будинку за [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею -77,2 кв.м., надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3. замощення 1, що знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0314 га, кадастровий номер 7110136400:03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: 13/50 частини житлового будинку за [ADDRESS] , а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею -77,2 кв.м. та надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1; 1/2 земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0314га, кадастровий номер 7110136400:03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01). В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на:13/50 частини житлового будинку за [ADDRESS] , а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею - 77,2 кв.м., та надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В. Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1; 1/2 земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0314га, кадастровий номер 7110136400:03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01). Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого [PERSON] вказала, що у позивача не виникло право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він не пред`являв вимоги до відповідача про те, що претендує на поділ майна набутого в період шлюбу в період перебування у шлюбі та після його припинення. Вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція набуття майна в період шлюбу за спільні кошти, спростовується наступними доказами та обставинами: 08.07.2000 року між сторонами був укладений шлюб; 23.06.2000 року [PERSON] , її рідна донька [PERSON] та онук [PERSON] придбали житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . 21.09.2001 року власники вищевказаного будинку здійснили відчуження цих об`єктів на користь [PERSON] згідно договору купівлі-продажу будинку за р.№4904. Продаж будинку був вчинений за 33527 грн. В цей же день був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки на користь цього ж покупця. Від продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] придбає квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року за р.№4130 посвідченого приватним нотаріусом Смілянського МНО Таран Г.В. за 7000 грн. на своє ім`я. Фактично від продажу будинку по [ADDRESS] у відповідача залишилося 26527,00 грн. (вирахування проведено від ціни продажу будинку, однак без урахування вартості проданої земельної ділянки за цією ж адресою); 24.11.2003 року [PERSON] здійснює міжміський обмін належної їй квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] із громадянкою [PERSON] . Обмін квартирами був здійснений на суму 14 550,00 грн., яка зазначена в договорі міжміського обміну квартирами за р.№ 8965 укладеного приватним нотаріусом Смілянського РНО Новіковим І.М. за відповідною датою; 24.06.2004 року [PERSON] здійснила відчуження даної квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] за ціною 14550 грн., яка була їй передана до підписання договору. 06.07.2004 року [PERSON] придбає 13/25 частини житлового будинку за [ADDRESS] за ціною 18 000 грн. про що надано відповідну копію договору купівлі-продажу частини житлового будинку. Земельна ділянка площею 0,0314 га по [ADDRESS] була набута у власність [PERSON] в порядку безоплатної приватизації лише у 2020 році шляхом передання у безоплатну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Черкаської міської ради №2-6141 від 13.08.2020 року. Відповідач зазначає, що вона за кошти від відчуження особистого приватного майна набутого до шлюбу здійснила придбання частини будинку, на частину якого претендує позивач, і інших доказів, які би це спростовували матеріали справи не містять, тим більше, що джерело походження коштів, які відповідач використала для придбання спірного майна, були виключно кошти від продажу особистої приватної власності по [ADDRESS] [PERSON] отримала 33 527 грн. (це сума без інформації про суму відчуження земельної ділянки, яка була набута також до шлюбу із позивачем), з яких потім придбала квартиру в м.Сміла за 7000 грн., залишок коштів становив 26 527 грн. Квартиру [PERSON] обміняла за ціною 14 550,00 грн., що на 7 550,00 грн. більше від вартості її купівлі. Тобто, сума залишку вже становить 31 077, грн. від цих двох об`єктів нерухомості відчужених в шлюбі. Квартиру по [ADDRESS] [PERSON] продає за 14 550.00 грн., і ці кошти є ціною від продажу отримані нею до підписання договору, тому залишок накопичення власних коштів у відповідача складає вже 45 627 грн., що дозволяло придбати відповідачу майно та здійснити реєстрацію права власності па своє ім`я. Спірне майно придбано за 18 000 грн. за кошти, які були отримані [PERSON] від продажу об`єкту нерухомості, що належав їй на праві особистої приватної власності набутої від шлюбу і накопичений від продажу майна, яке так само було набуто за кошти від продажу особистої приватної власності. Отож, відповідно позивач не брав участі у придбанні спірного майна, незважаючи на факт його реєстрації в шлюбі. За доказами, які надані позивачем відсутня також його фінансова участь у придбанні спільного майна, оскільки тільки за особисті кошти [PERSON] були вчиненні правочини, отримані кошти вкладені кошти. Окрім доказів відчуження вищевказаних об`єктів, [PERSON] мала дохід у вигляді пенсії відомості про розмір якої буде надано суду після його отримання за заявою відповідача. Відповідно кошти для придбання спірного будинку у відповідача були накопичені за рахунок продажу об`єкту нерухомості набутого до шлюбу, і ці кошти були її особистими коштами, що спостерігається з вищеописаного обґрунтування. Також зазначає, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що саме факт отримання у власність земельної ділянки [PERSON] шляхом використання права на безоплатну приватизацію у вигляді рішення органу місцевого самоврядування, а не набуття майна в шлюбі, як окремого об`єкту нерухомості, тому вимога позивача про поділ даного майна є безпідставною та необґрунтованою і не може бути задоволена. У зв`язку з вищевикладеним відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. До суду надійшла відповідь на відзив від 13.12.2021 року, в якій позивач вказує, що майно, яке зареєстроване за відповідачем після розірвання шлюбу надає йому право на користування, розпорядження та відчуження, однак таке право станом на сьогодні відсутнє у позивача, а тому підлягає визнанню в судовому порядку. Зазначає, що в даній справі предметом спору є спірне майно, що придбане за час шлюбу Позивачем та Відповідачем в період часу з 2000 року по 2020 рік, а саме частина житлового будинку по [ADDRESS] та земельна ділянка під ним. Відповідач викладаючи свої аргументи у відзиві зазначає, що спірне майно було придбано за її особисті кошти, а за період шлюбу позивач взагалі не брав фінансову участь у придбанні спірного майна, що є невірними та є необґрунтованим. За загальним правилом майно, придбане за час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя. Заперечуючи проти режиму спільної сумісної власності на майно придбане під час шлюбу, відповідач повинен надати суду сукупність достатніх, належних та допустимих доказів на його спростування. Додає, що всі угоди, які були здійснені в період шлюбу, були вчинені з наданням дозволу позивача, оскільки майно набуте в період їхнього шлюбу є спільною власністю. Крім того, позивач надає докази щодо доходів, які ним були отримані за період шлюбу та який витрачався на користь сім`ї, в тому числі і на придбання спільного майна, що є спірним в даній справі. Отже вказує, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, так як подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, а відтак воно є спільною сумісною власністю та підлягає до розподілу в рівних частках. 21.12.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач вказує, що наявність згоди позивача на придбання чи відчуження майна не свідчить про його участь у набутті даних об`єктів, як участь другого із подружжя, учасника цивільних правовідносин. Звертає увагу, що в договорах купівлі-продажу не вказується джерело походження коштів покупця за які відбувається правочин. Відомості про наявність доходу у позивача не стверджує про його участь в придбанні об`єктів нерухомості Також вказує, що у справі №711/7843/20 встановлено ту обставину, що сторони з 2010 року разом не проживають і спільним побутом не пов`язані. Обставини, що позивач мав місце проживання у всіх об`єктах нерухомості, які набуті були відповідачем, не свідчить про участь позивача у їх набутті. Місце реєстрації останній мав як чоловік, а не як співвласник, всього лише з таких міркувань виходила відповідач, коли набула майно у власність. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2022 року підготовче провадження у цивільній справі №711/5673/21 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чакалов А.К. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з урахуванням обґрунтування, зазначене в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Давигора С.М. просили відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин викладених у відзиві та запереченнях. Додатково представник позивача - адвокат Давигора С. зазначила, що відповідач маючи власні кошти розпорядилася ними на власний розсуд, без урахування інтересів позивача, який не цікавився житлом, не виявляв потребу у поліпшенні житлових умови для проживанні їх сім`ї в окремому житлі, не здійснював пошуки потенційного житла, не укладав жодні договори купівлі-продажу, не брав участь при їх посвідченні в нотаріусів, не передав кошти продавцям, не вкладав кошти у набуття майна. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08.07.2000 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис №646. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. 06.07.2004 року між [PERSON] , як «продавцем» та [PERSON] , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку. Відповідно до вказаного договору покупець [PERSON] прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та ма надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1. Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.07.2004 року, [PERSON] є власником 13/25 частин будинку [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] громадянки [PERSON] ; передати громадянці [PERSON] , земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0314га (кадастровий номер 7110136400:03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01) (а.с.22). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.07.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер 7110136400:03:027:0077 належить на праві власності [PERSON] . Дата, час державної реєстрації: 24.09.2020 14:55 (а.с.21). З вищевикладеного вбачається, що вказане нерухоме майно було придбане [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо). Тобто кожна річ, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, законодавець презумує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі №6-843цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі №372/504/17-ц). Так, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута внаслідок приватизації, що перебувала у її/його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана з земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів. Сюди також відносяться премії, нагороди, які хтось з подружжя одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату чи пошкодження речі, яка їй/йому належала, а також як відшкодування завданої їй/йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею/ним за обов`язковим особистим страхуванням. А також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Слід зауважити, що чинне законодавство не містить чіткого переліку або визначення речей індивідуального користування. Як правило, до них відносять одяг, парфуми, косметичні засоби, аксесуари, прикраси, засоби особистої гігієни тощо. Тобто речі, які кожен з подружжя особисто використовує повсякденно або регулярно. Поняття «коштовності» є оціночним і коли поділ майна подружжя відбувається в судовому порядку, суд має вирішувати у кожному конкретному випадку, чи є річ коштовною. Також суд може визнати за другим подружжям право на частку премії, нагороди, які він/вона одержали за особисті досягнення, якщо буде встановлено, що він своїми діями (веденням домашнього господарства, вихованням дітей тощо) сприяв її одержанню. Ці всі обставини повинні підтверджуватися доказами, а отже, джерело походження коштів на придбання спірного майна має бути повністю розкрите. Наприклад, суду слід надати договір купівлі-продажу майна, яке належало одному з подружжя до реєстрації шлюбу та було продане в подальшому для придбання іншого майна або реєстрації підприємства. А також виписку з банківського рахунку, яка підтверджує наявність коштів на момент купівлі та їх рух. Визначаючи майно спільною сумісною власністю подружжя, суди встановлюють не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й джерело набуття. Тобто чи були вкладені спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя на його придбання. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це - особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. Якщо хтось з подружжя не підтвердить, що річ купили на особисті кошти, презумпція права спільної сумісної власності залишиться непохитною. Тягар доказування обставин покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 23.06.2000 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за №3394 (а.с.43) та договором купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за № 3395 від 23.06.2000 року (а.с.44). Продаж житлового будинку вчинено за 23830 грн., а продаж земельної ділянки вчинено за 23255 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.09.2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] Вказаний будинок проданий за 33527 грн.(а.с.45). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2001 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила трикімнатну квартиру , що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Продаж вчинено за 7000 грн.(а.с.46) Згідно з договором міжміського обміну квартир від 24.11.2003 року, [PERSON] обміняла належну їй трьох кімнату квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на двох кімнатну квартиру, що належить [PERSON] , та знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вартість своєї квартири [PERSON] оцінює в сумі 14550 грн.. а свою квартиру Гладка оцінює в сумі 14550 грн.( а.с. 47). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2004 року, [PERSON] продала [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира продана за 14590 грн. (а.с.48). В подальшому, 06.07.2004 року між [PERSON] , як «продавцем» та [PERSON] , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку. Відповідно до вказаного договору покупець [PERSON] прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та ма надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1. Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16,50). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач у справі є його двоюрідною сестрою. Йому відомо, що сестра купила квартиру у Смілі . Коли приїздила до нього в гості то повідомляла про те, що чоловік не допомагає. Його мати, яка є рідною сестрою матері відповідачки давала відповідачці гроші щоб доплатити за придбання будинку по [ADDRESS] . Відповідачка купила квартиру у Смілі , щоб бути ближче до позивача, який практично весь час проживав у своєї дочки в с. Балаклея. У відповідачки завжди були кошти на придбання житла, оскільки вона продавала належне їй житло. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач є її кумою. Вона була присутня на весіллі позивача та відповідача, яке відзначали в [ADDRESS] . Після весілля вони прожили приблизно 1 місяць за адресою: [ADDRESS] , після чого позивач поїхав на курси. Позивача вона бачила лише на весіллі а потім в суді. Позивач весь час проживав у своєї дочки в Смілянському районі. Її відомо, що частину коштів на придбання будинку по [ADDRESS] позивачці давав її двоюрідний брат та його мати. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] повідомила суд про те, що про обставини придбання будинку 3 по провулку авіаційному її не відомо. За вказаною адресою вона лише декілька разів бачила позивача, який надавав допомогу відповідачці по господарству. Також суд враховує, що згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 04.12.2002 року [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с.78). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Форми ОК-5 ПФ України [PERSON] мав річний дохід у 2000 році - 2012,17 грн.; у 2001 році - 2585,77 грн.; у 2002 році - 3779,77 грн.; у 2003 році - 6601,79 грн.; у 2004 році - 9450,70 грн. (а.с.84-87). Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2000 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2000 по 31.12.2000 року складав 288 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2001 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2001 року складав 331 гривня, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень, лише у вересні 2001 року його заробітна плата складала 404,07, що на 90 гривень більше від прожиткового мінімуму. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2002 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2003 року складав 365 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум, лише у січні складає 417,49 грн. та у листопаді 574,83 грн. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2004 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2004 року складав 453 гривні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач за кошти від відчуження особистого приватного майна набутого до шлюбу, а в подальшому шляхом здійснення різних правочинів з майном, що було придбано за її особисті кошти, за кошти, виручені від реалізації цього майна, придбала спірне майно - 13/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , вартість якого становить 18000 грн., що є її особистою власністю та не підлягає поділу. Що стосується вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0314 га, кадастровий номер 7110136400:03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то суд вважає, що вказана земельна ділянка не може бути віднесена до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, виходячи з наступного. Так, рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] громадянки [PERSON] ; передати громадянці [PERSON] , земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0314га (кадастровий номер 7110136400:03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01). Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 07 листопада 2018 року у справі № 686/2762/15-ц № 6-814цс15. А відтак, спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки одержана відповідачем [PERSON] з земельного фонду і являються його особистою приватною власністю відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 57 СК України. З урахуванням наведеного підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed