Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] від спільного життя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] . Спільне життя з Відповідачем не склалося. З моменту народження доньки відповідач не піклується про дитину її фізичний, духовний та моральний розвиток, не проявляє до неї заінтересованості, не виховує. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем, самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Вищенаведені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком та є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 18.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 23.12.2022 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що після народження дочки, [PERSON] та [PERSON] намагалися вибудувати сімейні відносини, проте спільне життя з позивачем не склалося. Після припинення спроб налагодити сімейні відносини, позивач у справі здійснювала перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Мати дитини приховує будь-яку інформацію про дитину, не дає можливості підійти до дитини коли остання перебуває на дитячому майданчику, забороняє бачитися з дитиною. Не дивлячись на всі спроби обмежити батька у вихованні своєї дитини, [PERSON] намагається виконувати покладені на нього обов`язки. Так, [PERSON] намагаючись матеріально забезпечити свою новонароджену дитину виїхав за кордон для здійснення трудової діяльності. В період перебування за кордоном, [PERSON] неодноразово здійснював грошові перекази для [PERSON] . Окрім цього впродовж 2020-2022 років [PERSON] надавав через відповідача для дитини іншу допомогу. Батько дитини намагався вирішити спір стосовно виховання своєї дитини її відвідування мирним шляхом, проте це призводить до конфліктів, оскільки мати дитини перешкоджає в цьому батьку, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які останній не може зустрічатися з донькою. Крім того у зв`язку з тривалим обмеженням матері у спілкуванні спільної дитини з батьком, для налагодження довірчих відносин між батьком і дитиною потрібен час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування і формування емоційної прихильності дочки до батька. Відтак, на думку батька, першочергові зустрічі з дочкою необхідно проводити за участю з матір`ю. Проте між позивачем та відповідачем у справі наявні конфлікти. З врахуванням вище викладеного, просить визначити наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме: кожної середи з 15:00 год. -19:00 год.; кожної суботи з 10:00 год. - 19:00 год.; кожної неділі з 10:00 год. - 19:00 год.; щороку у дні народження [PERSON] та [PERSON] з 16:00 год. - 19:00 год.; у святкові дні з 01 січня по 07 січня кожен парний рік з 12-00 год. до 19-00 год.; відпочинок дитини з батьком, з урахуванням стану здоров`я дитини, у літній час з 01 липня по 15 липня.; під час перебування дитини у дитячих навчальних закладах (в тому числі у школі) дозволити батьку відвідувати дитину без обмеження у часі з урахуванням розкладу навчально-виховного процесу; визначити, що на випадок хвороби дитини відвідування батьком дитини здійснюється за місцем її проживання за узгодженням з матір`ю; визначити, що зустрічі будуть відбуватися в присутності матері - [PERSON] , лише до досягнення [PERSON] п`ятирічного віку. Ухвалою суду від 14.03.2023 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 04.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просила задовольнити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Крім того додатково просив у період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном, організовувати спілкування доньки з батьком в режимі відеозв`язку. Від представника третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшла заява, в якій представник просить розгляд справи проводити без її участі. Висновки органу опіки та піклування підтримує та просить суд прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав суд приходить до висновку відмовити в її задоволені з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до роз`яснень в п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.06.2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області є батьками [PERSON] , народилася [INFO] в м.Рівне, Рівненської області, актовий запис №1228. З долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що [PERSON] здійснював грошові перекази через систему Western Union для [PERSON] , а саме: 10.02.2020 року суму в розмірі 100 EUR; 17.02.2020 року суму в розмірі 100 EUR; 22.02.2020 року суму в розмірі 50 EUR; 06.03.2020 року суму в розмірі 400 EUR; 07.04.2020 року суму в розмірі 200 EUR; 04.06.2020 року суму в розмірі 600 EUR; 08.06.2020 року суму в розмірі 100 EUR; 17.07.2020 року суму в розмірі 150 EUR; 29.07.2020 року суму в розмірі 100 EUR; 22.08.2020 року суму в розмірі 200 EUR; 11.09.2020 року суму в розмірі 200 EUR. Загальна сума грошових переказів з лютого 2020 року по вересень 2020 рік становить 2200 EUR. Також із виписки по рахунку АТ КБ «Приват банк» вбачається, що [PERSON] здійснював грошові перекази для [PERSON] за період з 03.2018 по 08.2019 на загальну суму 30 467,26 грн. Свідки [PERSON] (брат відповілача) та [PERSON] (мати відповідача) дали суду показання, що стосунки між сторонами погіршувались під час вагітності [PERSON] . Однак, [PERSON] перебуваючи на заробітках за кордоном допомагав [PERSON] коштами. Коли народилася [PERSON] він забирав їх з пологового будинку. Перебуваючи за кордоном перераховув позивачці кошти, передавав для доньки одяг, памперси, кошти на каляску та святкування дня народження доньки. Якщо [PERSON] дозволяла час від часу побачення бабусі з онукою, то [PERSON] взагалі забороняла бачитися з донькою, через це в них виникали конфлікти. Протилежними є показання свідків сторони позивачки: допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вона особисто знає [PERSON] , свідок один-два рази в місяць доглядала дитину [PERSON] , за її присутності [PERSON] до дитини не приходив. Щодо переказу [PERSON] коштів на рахунок [PERSON] свідку нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вони з [PERSON] є сусідами. Свідок конфлікти між [PERSON] та [PERSON] особисто не бачила. Зі слів [PERSON] , [PERSON] не бере участі у вихованні дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вони з [PERSON] є сусідами. Свідок бачила, що до [PERSON] декілька разів приїжджала поліція. Щодо переказу [PERSON] коштів на рахунок [PERSON] свідку нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вона є матір`ю [PERSON] . Вказала, що [PERSON] з [PERSON] не проживали разом. Коли [PERSON] приходив у нетверезому стані постійно вчиняв конфлікти. Після народження їхньої доньки [PERSON] , [PERSON] поїхав на заробітки. Також стороною позивача до матеріалів справи долучені постанови Рівненського міського суду від 10.12.2021 року за якими [PERSON] визнано виним у справі №569/24682/21 ч. 1 ст. 130 КУпАП, від 25.10.2019 року у справі №569/18406/19 за ст. 173 КУпАП від 14 червня 2019 року у справі № 569/9619/19, від 25 лютого 2022 року у справі № 569/3210/22. Згідно характеристики виданої головою правління ОСББ «ВЄСТА» 06.04.2023 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За період проживання скарг від сусідів не надходило. В даній квартирі [PERSON] проживає з матір`ю та братом. У побуті доброзичливий, чуйний, товариський і ввічливий. Активно бере участь в суспільному житті будинку. Згідно довідки №71 від 07.04.2023 року виданої КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, [PERSON] [INFO] за медичною допомогою до нарколога та психіатра не звертався. Згідно висновку органу опіки та піклування від 27.04.2023 року №08/971 орган опіки та піклування вважає не доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Отже, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє належної турботи та любові до доньки [PERSON] , не хоче спілкуватися з нею, не цікавиться її здоров`ям та матеріально не забезпечує. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Щодо вимоги про про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що після припинення спроб налагодити сімейні відносини, [PERSON] здійснювана перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї. Зазначає, що мати дитини приховує будь-яку інформацію про дитину, не дає можливості підійти до дитини коли остання перебуває на дитячому майданчику, забороняє бачитися з дитиною. Також посилається на те, що 03.02.2023 року ним подано до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області заяву про те, що [PERSON] забороняє [PERSON] бачитись з дитиною [PERSON] [INFO] . Щодо даної справи суд приходить до переконання, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власною дитиною вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення відповідача-позивача до суду. Отже, фактично предметом спору в даній справі є можливість батька бачитись із дитиною та брати участь у її вихованні. При вирішенні спору щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України Про охорону дитинства, згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України Про охорону дитинства, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 27 квітня 2023 року, орган опіки та піклування вважає доцільним встановлення [PERSON] способів участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] : І і III суботу місяця з 10.00 год. до 14.00 год.; II і IV неділю місяця з 10.00 год. до 14.00 год.; в день народження дитини та батька з 16.00 год. до 19.00 год.; за умови встановлення контакту з дитиною та з урахуванням її стану здоров`я. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б її нормальному розвитку, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено, позивачем-відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Отже, у зв`язку з порушенням права відповідача-позивача щодо участі у вихованні дитини та наявності спору між сторонами у спілкуванні з нею, на підставі ч.2 ст.159 СК України, суд визначає спосіб участі батька у вихованні дитини з врахуванням позиції відповідача-позивача та висновку органу опіки та піклування. При цьому для визначення способу спілкування батька із дитиною, суд приймає до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дітей та їх бажання щодо такого спілкування. Згідно із довідки виданої КП «Рівненський обласний спеціалізований диспансер Радіаційного захисту населення» Рівненської обласної ради від 18.01.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] спостерігається як часто хворіючи дитина. Згідно довідки виданої КП «Рівненський обласний спеціалізований диспансер Радіаційного захисту населення» Рівненської обласної ради від 23.01.2023 року вбачається, що [PERSON] [INFO] має діагноз ВВС, аневризма міжпередсердної перешийки (R-тип) без шунтування. Відкрите Овальне вікно (d-2 мм) Додаткова атипова хода ЛШ. Фізіологічна регургітація на ТК та КЛА. Дитина потребує догляду уникнення фізичних та емоційних навантажень. Зокрема, при ухваленні даного рішення судом в першу чергу прийнято до уваги принцип рівності батьків у вихованні та спілкуванні із власною дитиною, а також те, що таке спілкування не повинно бути формальним, має носити систематичний характер, а тому суд частково погоджується із запропонованим позивачем та службою у справах дітей способом в частині можливості батька спілкуватися із дітьми протягом вихідних, а також можливість спілкування батька з дитиною в день її народження за умови встановлення контакту з дитиною та з урахування її стану здоров`я. В той же час, суд виходить з того, що зазначений спосіб участі батька у вихованні дитини забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дитини. Представник відповідача-позивача зазначив, що [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з введенням на території України воєнного стану, мати з донькою перебувають за кордоном (Польща). А тому просив на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини організовувати спілкування доньки з батьком в режимі відеозв`язку через електронні засоби. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №7913/02/23 від 13.02.2023 року на адвокатський запит, вбачається, що в Базі даних Державної прикордонної служби України наявна інформація щодо перетинання державного кордону у період з 01.01.2022 року по 16.02.2023 року [PERSON] [INFO] , а саме: 26.03.2022; 14.08.2022; 16.08.2022; 24.08.2022; 27.08.2022. Відтак, з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримку зв`язків між батьками. А тому позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача-відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial