Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2016. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У них з відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина. Посилаючись на те, що син зареєстрований і проживає разом з нею, а також неможливість у мирний шлях узгодити місцеперебування дитини та її графік, просила визначити місце проживання [PERSON] разом з нею. Окрім того, вона не заперечувала необхідності спілкування відповідача з сином та просила визначити спосіб участі батька дитини - [PERSON] , у вихованні сина наступним чином: проводити зустрічі кожного суботи з 11 год. по 14 год. в присутності матері - [PERSON] або бабусі - [PERSON] . Також, у зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утримання дитини, просила стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з індексацією відповідно до закону на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.05.2018 було роз`єднано кілька поєднаних в одному провадженні вимог, виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав, що запропонований позивачем порядок побачень обмежує його права на спілкування з дитиною, оскільки він намагається налагодити зв`язок з дитиною, приймає участь у вихованні та забезпечує всім необхідним для нормального розвитку. У запереченнях на пояснення відповідача позивач вказала на те, що спілкування батька носить несистемний та епізодичний характер, що завдає їй незручності, а тому встановлення графіку буде дисциплінувати відповідача у спілкуванні з сином. Позивач та її представник судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач та його представник, представник органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника, представника органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Як установлено судом, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. На момент розгляду справи сторони проживають окремо, їх малолітній син: [PERSON] проживає разом з мамою - позивачем у справі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.02.2022, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Крім того, зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації були присутні обоє батьків. [PERSON] , надала пояснення стосовно графіку, зокрема, зазначила, що таким чином бажала забезпечити спілкування сина з батьком. На сьогодні, дане питання спільно узгоджено між нею та батьком дитини. Тому просить не розглядати питання в частині визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. [PERSON] , зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання сина з матір`ю та просить не розглядати питання про встановлення йому графіку спілкування з дитиною. Крім того, рекомендовано батькам - [PERSON] та [PERSON] порозумітися між собою та спільно вирішувати питання щодо виховання дитини, виходячи з її найкращих інтересів, віку та бажань (а.с. 137-138). Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з абз. 1 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 18 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом установлено, що батьки сумлінно ставляться до виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, разом з тим, ураховуючи висновок органу опіки та піклування від 22.02.2022, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки таке вирішення спору відповідатиме інтересам дітей, буде сприяти забезпеченню її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Разом з тим, позовні вимоги про встановлення способу участі батька у вихованні дітей задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Ураховуючи те, що згідно норм чинного законодавства до суду з позовом щодо вирішення спору про участь у вихованні дітей звертається той з батьків, хто проживає окремо від дітей, якщо той з ким проживають діти чинить перешкоди, позов в цій частині подано неналежною особою та є передчасним, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягає.

Outcome: partial