Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений 03 червня 2006 року, стягнути аліменти на користь позивачки з відповідача [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 від усіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивує наступним. Між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між сторонами постійно виникали та виникають сварки і суперечності, свідком яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їх та позивачки душевний стан. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору щодо визначання місця проживання дітей між сторонами немає, але за спільною нашою згодою, діти після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Окрім того, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. А такий рівень на даний момент, позивачка одна не може забезпечити. Батько, який є здоровим та працездатним добровільно не допомагає в утриманні дітей та належним чином не здійснює свої батьківські обов`язки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Розгляд справи відкладався. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву про часткове заперечення проти позову, у яких вказує, що аліменти розміром 1/2 доходів є непосильними для нього, також уклав у 2021 році договір споживчого кредиту на суму 94462,20 грн, потрачені на ремонт квартири, кредитні зобов`язанні по яких ним сплачуються. Вказує, що при стягненні 1/2 частини від доходу самостійно забезпечуватиме дітей прожиткковим мінімумом, що суперечить обов`язку обох батьків утримувати дітей. Також позивачем не подано доказів про її особистий дохід, що не дозволяє побачити її реальний фінансовий стан. Просить призначити 1/4 аліментів. Позивачка подала відповідь на заперечення, згідно з якими вказує, що син потребує лікування у психолога, молодша донька минулого року багато хворіла, внаслідок чого витрачалося багато коштів, кредитні зобов`язання за кредитним договором сплачувались не відповідачем особисто, а спільними коштами з сімейного бюджету, кошти давала також мати позивачки, позивач також має кредитні зобов`язання перед банком. Окрім того, всі матеріали для ремонту сплачувала мати позивачки, що оплачувалось через картку, а кредитною карткою відповідача такі не куплялись, його кредитна картка використовувалась для закупівлі продуктів і ліків для дітей. Комунальні платежі сплачувались не лише з картки відповідача, а й позивача, за утеплення, утримання будинку та прибудинкової території сплачувала мати позивачки. Відповідач проживав до червня 2023 у вказаному будинку, розрахунки за комунальні послуги здійснювались із сімейного бюджету. Подала також довідку про свої доходи та виписку зі свого карткового рахунку за період з 01.01.2023 по 01.07.2023. У судове засідання відповідач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, прийняти рішення з урахуванням поданих ним заперечень. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 03.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 262, що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2006. Від спільного шлюбу у сторін народилися: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 травня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області; син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області; донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З приводу даних позовних вимог відповідач не заперечив. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на подружні відносини. Фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Від шлюбу у сторін народилися троє дітей. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Станом на момент пред`явлення позову, у відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на один місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2833 гривень. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Батьки зобов`язані нести витрати по утриманню дітей. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Суду не подано доказів, що відповідач не має вад здоров`я, які б не дозволяли йому працювати та утримувати дітей, інших дітей чи осіб, що перебувають на його утриманні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки його заробітку на дітей, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, і до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач заперечив проти позовних вимог у розмірі 1/2 доходу, вважаючи їх непомірними. Додав заяву -договір про надання споживчого кредиту №2277140-516 від 15.09.2021 про надання кредиту строком на 60 місяців та його непогашення станом на день розгляду справи, дані про наявність заборгованості у розмірі 59083,16 грн., а також виписку по рахунку у АТ КБ "Приватбанк" про наявність заборгованості. Подав також довідку про доходи за січень-травень 2023 року у розмірі 88277,55 грн. На доведення підстав для зменшення розміру аліментів відповідач подав докази про своє скрутне матеріальне становище, не наводячи інших обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Поряд з цим, суд відзначає, що докази наявності заборгованості у АТ КБ "Приватбанк" не свідчать про використання коштів не на особисті потреби, в тому числі, та неналежне матеріальне становище з урахуванням відомостей про отримані доходи за 5 місяців 2023 року. Позивачем у свою чергу до матеріалів справи додано довідку голови правління ОСББ "Мрія -2020" в тім, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , з нею разом проживають її діти: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] . З поданих доказів вбачається проживання дітей разом з матір`ю та на її утриманні, рівень доходів матері є у два рази нижчим (додано довідку про доходи позивачки з червня 2022 року по травень 2023 року), згідно з поданою випискою по рахунку свідчать про оплату комунальних платежів, кредитних зобов`язань, що з урахуванням заперечень відповідача, не свідчать про неможливість присудження до стягнення алміентів у розмірі, заявленому позивачем. Отже, суд не вбачає підстав для визначення аліментів у розмірі 1/4 на трьох дітей з вищевикладених підстав, на які посилається відповідач, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, що їх призначення у розмірі 1/2 від доходів відповідач неспроможний сплачувати. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню судом. Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем, згідно доданої квитанції, сплачено судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. за заявлену вимогу про розірвання шлюбу. Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, зокрема, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved