Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання договору позики, а саме: суму позики у розмірі 136300 грн., 3% річних у розмірі 10396 грн., інфляційні втрати у розмірі 58118,30 грн. , проценти за користування позикою у розмірі 39 778, 95 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.04.2020 року між сторонами укладено договір позики , відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 136300 грн. зі строком повернення до 11.06.2020 року . Відповідач свої обов`язки за договором позики належним чином не виконує , у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму позики з урахуванням 3% річних , інфляційних втрат та процентів. 10 травня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху . 17 травня 2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін . Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказіів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що 11.04.2020 року між сторонами укладено договір позики , відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 136300 грн. зі строком повернення до 11.06.2020 року . До теперішнього часу відповідач не виконав в повному обсязі свого зобов`язання за вищевказаним договором- борг не повернув, у зв`язку з чим порушив умови договору. Позивачем до суду надано розрахунок заборгованості , відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 136300 грн, також за період з 12.06.2020 по 27.12.2022 року суму 3% річних у розмірі 10396 грн., пеню у розмірі 39778, 95 грн. та інфляцію у розмірі 58118,30 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) її виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики належним чином не виконав, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами складає 10396 грн. та інфляційні втрати у розмірі 58118,30 грн. за період з 12.06.2020 року по 27.12.2022 року. З приводу нарахування позивачем відсотків за користування грошовими коштами за період з 12.06.2020 по 27.12.2022 року за ставкою НБУ становить 39778,95 грн. суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з п. 7 договору позики від 11.04.2020 року договір є безпроцентним. Враховуючи викладене, суд вважає, що право у позивача нараховувати проценти за користування грошовими коштами відсутнє. Враховуючи вищевикладене , суд прийшов до висновку про стягнення відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 136300 грн., 3% річних у розмірі 10396 грн та інфляційних втрат у розмірі 58118,30 грн. , в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання , щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial