Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди (втраченого заробітку та матеріальних витрат), заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.10.2008 р. біля 17.год. 00 хв., в Івано-Франківській області, Надвірнянському районі, с.Лісна Тарновиця, трапилась дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] , [INFO] , перебуваючи у стані алкогольного спяніння та керуючи автомобілем марки «Ренно-19» д.н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на неї - пішохода. Внаслідок даної ДТП, їй заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та в подальшому висновком медико-соціальної експертної комісії встановлено II групу інвалідності загального захворювання. Також відповідач завідомо залишив її без допомоги, коли вона перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан у який він її поставив. Винуватість у скоєнні вказаної ДТП [PERSON] за вказаних обставин встановлена вироком від 02 лютого 2009 року Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі №1-41-/2009 року. Висновком судово-медичної експертизи від 09.06.2017 року №028 встановлено прямий причинний зв`язок між -ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень здоров`я [PERSON] , що призвело до її інвалідності. Згідно з вказаним висновком [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності. Вказані обставини встановлені Івано-Франківським апеляційним судом у постанові від 04 лютого 2021 року (справа №348/2402/19). Вказаною постановою змінено рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року в частині стягнення втраченого заробітку та постановлено стягнути з [PERSON] в її користь втрачений заробіток внаслідок зменшення працездатності з 01 жовтня 2018 року по 01 листопада 2020 року в розмірі 54514,50 грн . На момент скоєння вказаного ДТП вона не працювала, тому за судовими рішеннями Надвірнянського районного суду в її користь було стягнуто втрачений заробіток за період з 01.08.17р. по 30.09.18 (рішення від 22.07.2017 у справі №348/2116/16-ц) та з 01.10.2018р. по 01.11.2020 року (рішення від 19.11.2020 у справі №348/2402/19). Також рішенням Надвірнянського районного суду від 19.11.2020 року у справі №348/2402/19, яке в цій частині залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.02.2021 року, в її користь стягнуто з відповідача 8543 грн. 51 коп. витрат на лікування, 300 грн. 57 коп. витрат на проїзд до місця лікування. Витрати на лікування стягнуто за період після 10.03.2017 року по 30.10.2019 року. Після 01 листопада 2020 року її стан здоров`я не покращився, вона продовжувала лікуватись та витрачала кошти на придбання ліків. На період часу з 01.11.2020 по 01.12.2022 їй було встановлено II групу інвалідності, що підтвержується довідкою МСЕК. З 01.12.2022 року медико-соціальною експертною комісією їй встановлено II групу інвалідності - безстроково . Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в її користь 33000,00грн. (6000,00грн. *11 місяців/2-33000,00грн.) за період з 01.01.2021р. по 30.11.2021р. та 3250,00грн. (6500,00грн. *1 місяць/2=3250,00грн.) за період з 01.12.2021р. по 31.12.2021р. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в її користь 29250,00грн. (6500,00грн. *9 місяців/2=29250,00грн.) за період з 01.01.2022р. по 30.09.2022р. та 10050,00грн. (6700,00грн. *3 місяці/2=10050,00грн.) за період з 01.10.2022р. по 31.12.2022р. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмір - 6700 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в її користь 10050,00грн. (6700,00грн. *3 місяці/2=10050,00грн.) за період з 01.01.2023р. по 31.03.2023р. Враховуючі вказані розрахунки, загалом за період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2023 року підлягає стягненню в її користь з відповідача 90 600,00грн. (5000,00грн. + 33000,00грн. + 3250,00грн. + 29250,00грн. + 10050,00грн. = 90600,00грн.). Під час розгляду вказаної справи та після поставновлення вказаних судових рішень вона продовжувала лікуватись та витрачала кошти на придбання ліків, що підтверджується випискою №411 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 08.05.2020; довідкою довідкою КНП «Надвірнянська районна лікарня» №27 від 30.09.2020р.; випискою №3934 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 30.09.2020р; випискою з історії хвороби №124/109150 від 09.08.2021р.; випискою №249 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 24.01.2022р; випискою №3205 КРІП «Надвірнянська районна лікарня» від 16.07.2022р.; консультаційним висновком спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 11.11.2022р. Так нею витрачено на лікування (придбання ліків) 4121,94грн. Крім того, в період часу з 06.07.2021 року по 09.08.2021 року вона проходила лікування в «Санаторії ім. Пирогова» курорт «Куяльник», де на придбання квитків по маршруту Івано-Франківськ-Одеса-Івано-Франківськ нею витрачено 197 грн. 70 коп. Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] втрачений заробіток внаслідок зменшення працездатності з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2023 року в розмірі 90600,00 грн., витрати на лікування в сумі 4121,94грн., 197 грн. 70 коп. витрат на проїзд до місця санаторно-курортного лікування. Зобов`язати [PERSON] виплачувати щомісячно [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності у розмірі 50 % від мінімальної заробітної плати довічно (безстроково), починаючи з 01 квітня 2023 року. Відзив на позов не надійшов. Стислий виклад позиції сторін : Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, від них поступила заява в якій просять справу слухати в їх відсутності. Позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Відзиву на позов не подав. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.04.2023 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК, суд ухвалою постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] і в результаті якої позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Вироком Надвірнянського районного суду від 02.02.2009р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України та призначено йому покарання. ( а.с 7-11). За наслідками ДТП позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Вказані обставини встановлені Івано-Франківським апеляційним судом у постанові від 04 лютого 2021 року (справа №348/2402/19). Вказаною постановою змінено рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року в частині стягнення втраченого заробітку та постановлено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] втрачений заробіток внаслідок зменшення працездатності з 01 жовтня 2018 року по 01 листопада 2020 року в розмірі 54514,50 грн (а.с. 12-15). Висновком судово-медичної експертизи від 09.06.2017 року №028 встановлено прямий причинний зв`язок між ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень здоров`я [PERSON] , що призвело до її інвалідності. Згідно з вказаним висновком [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності. (а.с. 44-50). Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу [PERSON] встановлено 2-гу групу загального захворювання з датою чергового переогляду 11.11.2022 року (а.с. 16) . Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу [PERSON] встановлено 2-гу групу інвалідності з 01.12.2022 року загального захворювання безстроково (а.с. 17) . Згідно довідок до акту огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу [PERSON] встановлено 2-гу групу інвалідності загального захворювання та 17.01.2023 року видано пенсійне посвідчення № [NUMBER] , термін дії якого довічно ( а.с.19). З медичних документів наданих позивачем [PERSON] встановлено, що вона продовжувала лікуватись та витрачала кошти на придбання ліків, а саме: випискою №411 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 08.05.2020 року, довідкою КНП «Надвірнянська районна лікарня» №27 від 30.09.2020р.; випискою №3934 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 30.09.2020р; випискою з історії хвороби №124/109150 від 09.08.2021р.; випискою №249 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 24.01.2022р; випискою №3205 КРІП «Надвірнянська районна лікарня» від 16.07.2022р.; консультаційним висновком спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 11.11.2022р. (а.с. 20-27). На придбання медичних препаратів [PERSON] витрачено кошти, що підтверджується фіскальними та товарними чеками, долученими до матеріалів справи в загальній сумі 4121,94 грн. ( а.с. 23). Крім того, позивач [PERSON] в період часу з 22.06.2021 року по 22.06.2021 року лікувалася в ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» курорт «Кульник», що стверджується зворотнім талоном до путівки №109150, де на придбання квитків по маршруту Івано-Франківськ-Одеса-Івано-Франківськ витратила 197 грн. 70 коп., що підтверджується проїзними документами (а.с. 28-31). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., № 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Надвірнянського районного суду від 02.02.2009 року [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.2,135 ч.1 КК України, а саме за порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, а також він завідомо залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і булла позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, в який він сам її поставив. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 09.06.2017 року №028 встановлено прямий причинний зв`язок між ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень здоров`я [PERSON] та встановленням їй другої групи інвалідності загального захворювання. За даними вказаного висновку [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності. Наведені обставини встановлені Івано-Франківським апеляційним судом у постанові від 04 лютого 2021 року (справа №348/2402/19). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини встановлені судовим рішенням є підставою для звільнення від доказування наведених обставин в судовому засіданні. При цьому суд приймає до уваги, що при вирішенні спірних правовідносин відповідач не спростував ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] і матеріали справи не містять доказів про зменшення розміру втрати її працездатності. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з`ясовано, що внаслідок отриманих травм під час ДТП стан здоров`я позивача [PERSON] не покращився і вона на далі продовжувала лікуватися. Так, позивач [PERSON] періодично знаходиться на лікуванні, що підтверджується : випискою №411 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 08.05.2020; Довідкою довідкою КНП «Надвірнянська районна лікарня» №27 від 30.09.2020р.; Випискою №3934 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 30.09.2020р; Випискою з історії хвороби №124/109150 від 09.08.2021р.; Випискою №249 КНП «Надвірнянська районна лікарня» від 24.01.2022р; Випискою №3205 КРІП «Надвірнянська районна лікарня» від 16.07.2022р.; Консультаційним висновком спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 11.11.2022р. На придбання медичних препаратів [PERSON] витрачено кошти в сумі 4121,94грн., що підтверджується фіскальними чеками, долученими до матеріалів справи. Крім того, [PERSON] в період часу з 06.07.2021 року по 09.08.2021 року лікувалася в «Санаторії ім. Пирогова» курорт «Куяльник», що підтверджується випискою із історії хвороби № 124109150 від 09.08.2021р., при цьому на придбання квитків по маршруту Івано-Франківськ-Одеса-Івано-Франківськ витратила 197 грн. 70 коп., що підтверджується проїзними документами. Враховуючи, що позивач на підтвердження своїх вимог про відшкодування витрат, понесених на лікування та оздоровлення надала відповідні виписки з медичних карт, фіскальні чеки про придбання ліків, та проїзні квитки, суд прийшов до висновку про відшкодування таких витрат. Положеннями ч.1 ст.1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, відповідно до якої відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями абз. 1 ч.1 ст. 1197 ЦК України встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Судом встановлено, що на момент ДТП, позивач [PERSON] не працювала, їй надано другу групу інвалідності довічно. З урахуванням наведеного висновку судово-медичної експертизи про ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] суд дійшов висновку, що розмір її втраченого заробітку слід вираховувати, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати на період, за який проводиться нарахування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 вересня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі - 5000,00грн., а тому в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в користь [PERSON] 5000,00 грн. (5000,00грн. *2 місяці/2=5000,00грн.) за період з 01.11.2020 р. до 31.12.2020р. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в мою користь 33000,00грн. (6000,00грн. *11 місяців/2-33000,00грн.) за період з 01.01.2021р. по 30.11.2021р. та 3250,00грн. (6500,00грн. *1 місяць/2=3250,00грн.) за період з 01.12.2021р. по 31.12.2021р. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в мою користь 29250,00грн. (6500,00грн. *9 місяців/2=29250,00грн.) за період з 01.01.2022р. по 30.09.2022р. та 10050,00грн. (6700,00грн. *3 місяці/2=10050,00грн.) за період з 01.10.2022р. по 31.12.2022р. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі- 6700 гривень. Таким чином в половинному розмірі підлягає до стягнення з відповідача в мою користь 10050,00грн. (6700,00грн. *3 місяці/2=10050,00грн.) за період з 01.01.2023р. по 31.03.2023р. Враховуючі вказані розрахунки , загалом за період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2023 року підлягає стягненню в мою користь з відповідача 90 600,00грн. (5000,00грн. + 33000,00грн. + 3250,00грн. + 29250,00грн. + 10050,00грн. = 90600,00грн.). Виходячи з викладеного, з врахуванням вимог ч.2 ст.1197 ЦК України, суд враховуючи встановлений мінімум заробітної плати, погоджується з розрахунком розміру відшкодування втраченого заробітку, а саме, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню щомісячні платежі втраченого заробітку за період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2023 року в розмірі 90600,00 грн. (дев`яносто тисяч шістсот гривень 00 коп.). Разом з тим, на підставі ст.1195 ЦК України з [PERSON] підлягають стягненню додаткові витрати з придбання ліків 4121,19 грн., витрат на проїзд до місця санаторно-курортного лікування в сумі 197,70 грн. З огляду на те, що [PERSON] з 01 грудня 2022 року другу групу інвалідності встановлено безстроково, тому з [PERSON] повинно виплачуватися щомісячно в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності у розмірі 50 % від мінімальної заробітної плати довічно (безстроково), починаючи з 01 квітня 2023 року. Висновки суду: Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] .. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тоз відповідача в користь держави слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору. На підставі ст.ст. 1195,1197,1202 ЦК України та

Outcome: approved