Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПП "Аграрна компанія 2004" про визнання неукладеною додаткової угоди до договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 968943 від 13.06.2008 року він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820983300:02:005:0098 площею 2,51 га, що розташована на території Клининської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Зазначив, що 01.04.2009 року він уклав з відповідачем договір оренди землі строком на десять років з моменту його реєстрації у встановленому порядку, тобто до 07.09.2019 року. Наміру продовжувати дію договору оренди він не мав, тому в жовтні 2019 року звернувся до відповідача з заявою про повернення йому земельної ділянки, але відповіді не отримав. В подальшому йому стало відомо про те, що 28.11.2015 року ніби-то між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду, згідно з якою строк дії договору оренди землі від 01.04.2009 року продовжено до 07.09.2026 року. Вказував, що він не укладав та не підписував додаткової угоди від 28.11.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2009 року, тому просив суд визнати неукладеною додаткову угоду 28.11.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2009 року та зобов`язати ПП "Аграрна компанія 2004" повернути йому земельну ділянку. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив вимогу про визнання неукладеною додаткової угоди до договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку замінити на вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов посилається на те, що 01.04.2009 року між відповідачем та позивачем укдадено письмовий договір оренди землі з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820983300:02:005:0098, площею 2,51 га, що знаходиться за межами с. Клинини Хмельницького району Хмельницької області. Строк дії договору оренди 10 років. Договір зареєстровано в Волочиському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК" 07.09.2009 року за №0409000016. Вказує, що між відповідачем та позивачем 28.11.2015 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.04.2009 року, згідно з умовами якої розмір орендної плати збільшено із 3% до 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та продовжено строк дії договору оренди землі до 07.09.2026 року. Право оренди зареєстровано у встановленому законом порядку, відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2016 року. Вважає, що твердження позивача про те, що про наявність додаткової угоди йому стало відомо після 2019 року не відповідають дійсності, оскільки копії договору оренди землі від 01.04.2009 року та додаткової угоди від 28.11.2015 року позивачем особисто додані до позовної заяви, орендну плату у збільшеному розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що передбачено умовами додаткової угоди від 28.11.2015 року, позивач отримував, починаючи з 2015 року. Вважає, що додані позивачем акти приймання-передачі земельних ділянок містять підписи позивача, які повністю співпадають із його підписами на договорі оренди та на додатковій угоді. Вказує, що умови договору оренди та додаткової угоди повністю виконуються сторонами, відповідач із 2009 року здійснює обробіток земельної ділянки позивача та сплачує орендну плату за користування належною позивачу земельною ділянкою, тому вважає, що між сторонами узгоджено істотні умови договору. Вважає, що права позивача не порушені, тому просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору між сторонами. У відзиві на заяву про зміну предмета позову представник відповідача вказував, що позивач звернувся до суду через два роки після закінчення договору оренди землі від 01.04.2009 року та отримував річну орендну плату за 2020, 2021 роки в розмірі по 10952 грн. 23 коп., за 2022 рік - 12777 грн. 60 коп. Просив відмовити в позові, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 338/180/17 від 05.06.2018 року, № 227/3760/19-ц від 26.10.2022 року, згідно з якими не можна вважати договір неукладеним після його повного або часткового виконання сторонами, якщо договір виконувався обома сторонами (орендар користувався майном та сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається і такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820983300:02:005:0098, площею 2,51 га, що розташована на території Клининської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 968943 від 13.06.2008 року. Між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі від 01.04.2009 року, відповідно до умов якого вищезазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу строком на десять років. Договір зареєстровано в Волочиському РВ ХРФ ДП "ЦДЗК" 07.09.2009 року. З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2021 року позивач подав до відповідача заяву, в якій просив припинити обробку земельної ділянки площею 2,51 га та повернути йому земельну ділянку. Відповідно до додаткової угоди від 28.11.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2009 року, укладеної від імені позивача як орендодавця та відповідачем як орендарем, внесено зміни в договір оренди землі від 01.04.2009 року, зокрема, визначено, що строк дії договору оренди землі від 01.04.2009 року продовжено до 07.09.2026 року. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 8079/22-21 від 22.02.2023 року, яка проведена експертом Вінницького регіонального відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Возним В.С., встановлено, що підпис від імені позивача [PERSON] в примірниках додаткової угоди від 28.11.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2009 року зареєстрованого 07.09.2009 року за № 0409000016 виконано не [PERSON] , а іншою особою. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи, оскільки такий висновок є чітким, достатнім та обґрунтованим. Експерт провів експертизу будучи попередженим про кримінальну відповідальність, а експертний висновок містить докладний опис проведених ним досліджень, зроблені в їх результаті висновки і обґрунтовану відповідь на поставлене судом питання щодо підпису від імені [PERSON] на укладеній 28 листопада 2015 року між [PERSON] та ПП "Аграрна компанія 2004" додатковій угоді до договору оренди землі від 01.04.2009 року. Висновок експерта № 8079/22-21 від 22.02.2023 року не містить протиріч, є повним та зрозумілим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів у його правильності. Експерт Возний В.С. під час розгляду даної справи в судовому засіданні підтримав та обгрунтував наданий ним категоричний висновок, зокрема, пояснив, що ним досліджувалися два примірника додаткової угоди і за результатами дослідження підписів не було встановлено жодних схожих ознак почерку позивача, однак встановлено наявність достатньої кількості стійких, суттєвих та достатніх розбіжних ознак почерку. Тому, вирішуючи даний спір, суд приймає зазначений висновок як належний та допустимий доказ у справі. Будь-яких доказів на підтвердження наявності підстав сумніватись у неупередженості та об`єктивності експерта, суду не надано. Висновки вказаної судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані. Відповідач надав докази на підтвердження виплати позивачу орендної плати, а саме довідку від 05 серпня 2022 року № 271/1-1 про нарахування відповідачем та виплату позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 6820983300:02:005:0098, площею 2,51 га згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 28.11.2015 року, а саме: за 2016 рік - 4563 грн. 44 коп., за 2017 рік - 4563 грн. 44 коп., за 2018 рік - 6388 грн. 80 коп., за 2019 рік - 10039 грн. 60 коп., за 2020 рік - 10952 грн. 30 коп., за 2021 рік - 9872 грн. 30 коп. та 1080 грн. 00 коп., відомості про виплату позивачу готівковими коштами за 2020, 2021, 2022 роки орендної плати, за 2020 рік - 10952 грн. 23 коп, за 2021 рік - 9872 грн. 30 коп., за 2022 рік - 12777 грн. 60 коп. Факт виплати орендної плати позивачу відповідачем в судовому засідання позивачем не заперечувався. За змістом частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 4 статті 202 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. В силу частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на викладене підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України "Про оренду землі"). Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду землі"). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним. Судом було встановлено, що волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору саме на тих умовах, що вказані у додатковій угоді, в позивача не було. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі договору за відповідачем не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди. Таким чином, суд дійшов висновку, що використання належної позивачеві земельної ділянки здійснюється відповідачем без належної правової підстави. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач отримував грошові кошти за користування земельною ділянкою не вказує на відсутність порушення його права власності за встановлених обставин. Отримання власником майна плати за фактичне використання належного йому майна не суперечить закону і разом з тим не свідчить про укладення договору оренди землі. Отримання плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладеного з порушенням вимог статті 203 ЦК України правочину. Підтверджений факт отримання плати за користування землею у спірних правовідносинах не може свідчити про погодження з умовами непідписаного орендодавцем договору, не створює правових наслідків, і не може впливати на подію укладення правочину, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору оренди землі у минулому. У пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97). Згідно з пунктом 71 постанови від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц, Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Судом встановлено, що позивач, посилаючись на позбавлення його права користування земельною ділянкою, яку використовує ПП "Аграрна компанія 2004", просив усунути перешкоди у користуванні такою ділянкою шляхом її повернення, оскільки він не підписував додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та не погоджував її умови. Тобто, позивач подав негаторний позов про повернення земельної ділянки. Встановлені судом обставини, зокрема, встановлення факту непідписання [PERSON] додаткової угоди від 28.11.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2009 року з ПП "Аграрна компанія 2004", свідчать про неукладеність додаткової угоди, відсутність волевиявлення власника на передачу в оренду земельної ділянки та безпідставність користування відповідачем цим майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою підлягає задоволенню саме шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу вказану земельну ділянку. Суд не приймає доводи представника відповідача про вчинення позивачем як власником земельної ділянки дій, які свідчать про вчинення правочину, зокрема, отримання ним орендної плати відпозивача, з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Між тим, статтею 18 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований. З таких же висновків виходила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.37, 7.38 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Отже, враховуючи конкретні встановлені судом обставини справи, суд не вбачає підстав для застосування доктрини про заборону суперечливої поведінки до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 378/1194/20 (провадження № 61-20827св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22). Посилання представника відповідача на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, № 227/3760/19-ц від 26.10.2022 року суд не приймає до уваги, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається представник відповідача, встановлені різні фактичні обставини. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та становлять судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. та витрати, понесені на оплату судової почеркознавчої експертизи в сумі 5663 грн. 10 коп.

Outcome: approved