Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У\~ березні\~2023\~року [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] звернулася до суду про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 15 серпня 2009 року по 14 листопада 2012 року сторони перебували у шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року на користь відповідача з позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 квітня 2015 року і до її повноліття. Посилаючись на те, що з часу ухвалення судового рішення змінився його матеріальний і сімейний стан, оскільки з 2014 року позивач став проживати з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] , 26 травня 2018 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , з 2022 року дружина позивача не працює і перебуває на його повному утриманні, позивач має батька [PERSON] , який є пенсіонером по інвалідності 2 групи та мешкає окремо, якому позивач надає кошти на сплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, засобів гігієни, у зв`язку із зміною порядку нарахування грошового забезпечення військовим зменшився розмір грошового забезпечення, прохав зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за рішенням суду на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття,починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2023 року відкрито провадження по справі. Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів, притягувався до відповідальності за їх несплату. Батько позивача проживає окремо від позивача з іншою особою, з сином вони навіть не спілкуються. Позивачем не надано докази щодо надання допомоги батьку та дружині. Також не надано доказів матеріального стану позивача як раніше так і на теперішній час. Відповідач отримує дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця від Кіровоградського ТЦК та СП, розмір якого за 3 квартал 2022 року склав 71210 грн., за 4 квартал 2022 року 356867 грн. Стверджує, що матеріальне становище відповідача покращилось, тому він має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу. Сімейне становище не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, так як сімейний стан змінився у позивача ще у 2015 році. З того часу позивач працював у ФОП офіційно на мінімальну заробітну плату до того часу, поки не був призваний до лав ЗСУ. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила, що позивач перебуває у лавах ЗСУ з березня 2022 року, де отримує заробітну плату. Майновий стан відповідача змінився з початку цього року у зв`язку із зменшенням грошової винагороди військовослужбовцям. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вивчивши\~матеріали справи,\~вислухавши представника\~позивача,\~суд \~приходить до\~наступного. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~за\~№3477-IV\~застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ,розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому,в порядку цивільного судочинства,виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові\~та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2\~ст.15 ЦК України). У частині першій ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою ст.27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2\~ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150,180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1\~ст.192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між сторонами розірвано. За рішенням Арбузинського суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року за позовом [PERSON] з позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 квітня 2015 року і до повноліття доньки. [INFO] у позивача та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2018 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. 26 травня 2018 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу має малолітню дитину - сина [PERSON] , та відповідно має законний обов`язок утримувати її. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст.89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Арбузинського суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач є батьком іншої дитини, без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу, та суперечитиме його інтересам. Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не доведено наявність погіршення майнового стану, зважаючи на те, що з розрахунку державного виконавця від 02 травня 2023 року вбачається, що у січні - липні 2022 року у відповідача була відсутня заборгованість по аліментам, станом на березень 2023 року вона склала 77840 грн. 33 к. Відсутність заборгованості по аліментам свідчить про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі. З вказаного розрахунку також видно, що аліменти сплачувались позивачем самостійно, виконавчий лист за місцем його роботи не перебував. Окрім цього, з того ж розрахунку вбачається, що доводи відповідача з липня 2022 року значно виросли. Наприклад, якщо у липні 2022 року позивач мав дохід 8692 грн. 37 к., то у листопаді 2022 року 131734 грн. 36 к. Зменшення заробітної плати позивача з 116255 грн. ( у грудні 2022 року) до 45070 грн. (у січні 2023 року) не свідчить про погіршення майнового стану відповідача, а навпаки, свідчить про його покращення у порівнянні з доходами за 2022 рік. Доказів, які б підтверджували його дійсний майновий позивача (довідка про доходи, відомості про наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, тощо) з дня винесення судом попереднього рішення суду, тобто з 2015 року позивачем суду не надано. Інші доводи позивача, зокрема те, що його дружина не працевлаштована і він має на утриманні батька, який є пенсіонером та проживає окремо, не свідчать про погіршення майнового стану платника. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки останній належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Подібний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21), від 30 серпня 2021 року у справі №301/2160/20 (провадження №61-10800св21). На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed