Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Бочан Іван Павлович, звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні її приватним житловим будинком в [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку в [ADDRESS] з одночасним наданням їм іншого постійного жилого приміщення за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2016 у справі № 607/18047/13-ц, яке ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2016 залишено без змін, її позов до відповідачів було задоволено усунено їй перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком з підвалом та мезоніном по [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 04.09.2019 у даній справі касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2016 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2016 в частині її позову про виселення та відмовлено їй у позові до відповідачів. Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що вона, звертаючись з позовом про виселення відповідачів з житлового приміщення на [ADDRESS] , не надала суду доказів того, що це нерухоме майно було придбано попереднім власником за кредитні кошти, а тому підстави для виселення відповідачів за моїм первісним позовом відсутні. При цьому Верховний Суд звернув увагу на ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР. Водночас, на сьогоднішній день у неї виникли інші підстави позову про виселення відповідачів, зокрема вона може виконати вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР та надати відповідачам інше постійне жиле приміщення будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] загальною площею 82,5 кв.м., обладнаний опаленням, газопостачанням, електропостачанням та освітленням, криниця у дворі, який придбаний нею з метою виконання вимог ч.2 ст. 109 ЖК УРСР при вирішенні судом даного позову. Окрім цього вказує, що відповідачам добре відомо, що з 25.02.2013 вони володіють та користуються житловим будинком в [ADDRESS] без достатньої правової підстави і, навіть, без договору про найм чи оренду, а відтак вони солідарно заподіяли їй шкоду несплатою коштів за фактичний найм її будинковолодіння з 25.02.2013 по сьогоднішній день, що за ринковими цінами складає приблизно 2 000 000 грн. На підставі викладеного просить суд, усунути їй перешкоди в користуванні її приватним житловим будинком в [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку в [ADDRESS] з одночасним наданням їм іншого постійного жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від\~08.02.2023,\~відзив на\~позовну заяву\~поданий адвокатом\~Курило В.Г.\~в інтересах\~відповідача [PERSON] , повернуто адвокату Курило В.Г. 03.03.2023 судом зареєстровано відзив на позову заяву поданий адвокатом Курило В.Г. в інтересах відповідача [PERSON] , в якому вказує, що в справі 607/18047/13-ц встановлено, що [PERSON] як новий власник, що придбав спірне житло, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередні власники, які втратили право власності на житло, відмовляються виселятися з нього. Посилаючись на норми Конституції України, ЖК УРСР, ЗУ «Про іпотеку» та практику Європейського суду з прав людини погоджується, що дійсно, внаслідок відмови в задоволенні позову про виселення., неволодіючий власник несе певні обмеження. Разом з тим спірне житлове приміщення [PERSON] придбала у колишнього іпотекодержателя цього майна, АТ «Універсал Банк» та при придбанні позивач мала бути обізнаною про обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. Окрім цього звертає увагу, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Зазначає, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах. Таким чином вважає, що суди при попередньому розгляді справи не звернули уваги на те, що AT «Універсал Банк», а не відповідач при реалізації предмета іпотеки мав виконати вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК У PCP, оскільки на той час вона вже діяла у зміненій редакції, яка містила заборону виселення боржника за кредитним договором без надання іншого житлового приміщення. Відтак, позивач може виставляти свої вимоги щодо так званої компенсації збитків лише до іпотекодержателя АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а не [PERSON] . Тобто новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців нерухомості про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які піддягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків. На підставі викладеного просить відмовити у задоволення позову в повному обсязі. 24.04.2023 судом зареєстровано відзив на позову заяву поданий відповідачем [PERSON] 18.04.2023 через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта», згідно якого останній вважає що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Так, відповідач вказує, що він має статус учасника бойових дій, а тому має особливий соціальний статус та пільги та гаранти з боку держави. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини вказує, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. Отже на думку відповідача виселення особи яка є військовослужбовцем та учасником бойових дій є порушенням Конвенції оскільки суперечить принципу пропорційності такого втручання. Крім того, він є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до ст. 125 ЖК України не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 24.04.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Чутченко С.О. подав суду відзив на позов через засоби поштового зв`язку АТ «Украпошта», в якому відповідач посилаючись на Конституцію України,\~ЖК УРСР\~та практику\~Європейського суду\~з прав\~людинивказує, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів ст. 8 Конвенції. У справі, що розглядається виселення відповідачів в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення прав останніх на житло та недобросовісності дій Банку при укладенні договору купівлі продажу, внаслідок яких Відповідачі можуть втрати не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченками. З огляду на зазначене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 25.04.2023 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Бочан І.П. позовну заяву підтримав та просив задовольнити з підстав у ній наведених. Відповідач [PERSON] та її представникадвокат Чутченко С.О. в судове не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Курило В.Г. в судове засідання не з`явились з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма складена секретарем судового засідання 23.05.2023. Про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання неодноразово повідомлялись належним чином, шляхом направлення повістки про виклик до суду на адресу їх реєстрації місця проживання. Про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2016 у справі № 607/18047/13-ц, Позовні вимоги [PERSON] задоволено. Усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні житловим будинком з підвалом та мезоніном по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з будинку [ADDRESS] . В задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТОРГ ГРУП», третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними протоколу про проведення прилюдних торгів №20-0082/12 від 24.01.2013, актів про проведення прилюдних торгів від 21.02.2013 року та свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів від 25.02.2013 - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 114 грн. 71 коп. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області ві 12.07.2016 у справі №607/18047/13-ц, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2016 залишено без змін. Постановою Верховного\~суду від\~04.09.2019\~у справі\~№607/18047/13-ц,\~касаційну скаргу\~ [PERSON] ,\~від імені\~якої діє\~ [PERSON] ,\~задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2016 та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2016 в частині зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання недійсними протоколу про проведення прилюдних торгів, актів про проведення прилюдних торгів та свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів залишено без змін. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2016 та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2016 в частині позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення скасовано та відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення. Вказаною постановою Верховного суду від 04.09.2019 у справі №607/18047/13-ц, встановлено наступні обставини. 28.02.2008 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав [PERSON] на споживчі цілі 128 155,00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6125281700020012513, земельну ділянку площею 0,0576 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6125281700020011907, що розташовані у с. Великі Гаї Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2011, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 481 261,03 грн, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 12.03.2012 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-430, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20.05.2011. 27.12.2012 між Відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції та Тернопільською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» укладений договір про надання послуг з організації і проведення аукціону (прилюдних торгів) з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить [PERSON] , а саме: земельної ділянки площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6125281700020012513, земельної ділянки площею 0,0576 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6125281700020011907, що розташовані у с. Великі Гаї Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з протоколом № 20-0082/12, складеним 24.01.2013 ТОВ «Укрспеторг Групп», переможцем прилюдних торгів є [PERSON] , який запропонував найвищу ціну у розмірі 510 066,00 грн без ПДВ, та своїм підписом у протоколі засвідчив про те, що він ознайомлений з терміном та порядком внесення коштів за придбане майно. 08.02.2013 ТОВ «Укрспецторг Групп» складений додаток № 1 до протоколу № 20-0082/12, у якому зазначено, що через несплату [PERSON] коштів за придбане майно у встановлений термін, із посиланням на статтю 46 Закону України «Про іпотеку», переможцем торгів визначено наступного учасника торгів, яка запропонувала найвищу ціну, а саме [PERSON] , із ціною продажу 509 996,00 грн., якій встановлено термін та порядок оплати за майно, аналогічний визначеному у первинному протоколі від 24 січня 2013 року. 25.02.2013 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз\~К.В., відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого 21 лютого 2013 року начальником Відділу державної виконавчої інспекції Тернопільського районного управління юстиції, видані три свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, про що у реєстрі вчинено записи за №№ 457, 460, 463. З постанови Верховного суду від 04.09.2019 також слідує, що доходячи до висновку про необхідність скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2016 та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2016 в частині позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення та відмови у задоволенні позову, колегія суддів прийшла до висновку, що згідно із ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Разом з тим, [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення з житлового приміщення на [ADDRESS] не надала суду доказів того, що це нерухоме майно було придбано попереднім власником за кредитні кошти, а тому підстави для виселення відповідачів за первісним позовом відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №729922 від 25.02.2013, житловий будинок, домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , з підвалом та мезоніном, загальною площею 161,7 кв.м., житловою 74,8 кв.м. із складовими частинами: бетонний септик та відмостка, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер ВТС №107, виданого 25.02.2013 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №314941908 від 11.11.2022, житловий будинок, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: глиновалькований хлів - Б, камінний погріб - б, цегляний хлів - В, цегляний гараж - Г, цегляна літня кухня - Д, огорожа - 1, ворота 2, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] виготовленого на замовлення [PERSON] , житловий будинок складається з: 1-1 коридору, площею 13,5 кв.м.;1-2 коридор, площею 7,0 кв.м.; 1-3 житлова, площею 17,0 кв.м.; 1-4 житлова, площею 14,3 кв.м.; 1-5 житлова, площею 9,5 кв.м.; 1-6 житлова, площею 10,3 кв.м.; 1-7 кухня, площею 10,9 кв.м. Загальна площа будинку становить 82,5 кв.м., житлова 51.1 кв.м., допоміжна 31,4 кв.м. [PERSON] є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІІ групи довічно, що підтверджується посвідченням виданим 06.05.2016, довідками про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, №2497 від 14.07.2015, №2470 від 04.05.2016 виданими Військовою частиною [NUMBER] та довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 483247 від 19.11.2019. Ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950\~року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом ч.1 ст.\~575\~ЦК України та ст.1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 2 ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку» та ч. 3 ст.\~109\~ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з підвалом та мезоніном по [ADDRESS] був предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 29.02.2008 укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] та проданий на прилюдних торгах [PERSON] [PERSON] набула права власності на придбаний на прилюдних торгах житловий будинок з підвалом та мезоніном, який знаходяться за адресою [ADDRESS] , з моменту внесення запису в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме з 25.02.2013. Судом встановлено, що 12.03.2013 [PERSON] направлено [PERSON] , як попередньому власникові, вимогу про виселення протягом одного місяця з дня отримання вимоги, добровільно звільнити нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] разом з усіма зареєстрованими та проживаючими членами сім`ї та іншими мешканцями. Окрім цього, під час розгляду даної справи судом також встановлено, що станом на даний час відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в житловому будинку по [ADDRESS] . За таких обставин суд вбачає наявність правових підстав для виселення відповідачів з житлового будинку по [ADDRESS] на підставі ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Суду не надано доказів того, що житловий будинок з підвалом та мезоніном, який знаходяться за адресою [ADDRESS] був придбаний за кредитні кошти, а відтак виселення відповідачів, які проживають в цьому будинку, має здійснюватись з наданням іншого постійного жилого приміщення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) викладено такий висновок: Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Також, Верховний Суд у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.12.2021 у справі № 459/175/17 (провадження № 61-14821св21) висловив висновки: У даній справі, суд першої інстанції встановив, що спірне житлове приміщення позивачем (новим власником) придбане на публічних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. Тобто новий власник при добросовісній реалізації вище переліченими суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків, мав при придбанні нерухомого майна знати про наявність прав відповідачів на користування квартирою, а отже, допускав наявність такого обтяження. При цьому, за умов неналежного виконання продавцем своїх зобов`язань про повне інформування покупця квартири про її обтяження, новий власник не позбавлений права на звернення до продавця з вимогами про відшкодування шкоди. Отже, для вирішення питання щодо виселення, необхідно встановити: чи проживають та користуються відповідачі спірним житлом, чи мають вони інше житло, оцінити доводи сторін щодо співмірності втручання у мирне володіння майном і дотримання балансу між правом власності позивача на квартиру та правом користування цією квартирою відповідачами. Без встановлення зазначених обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Оцінюючи втручання у право відповідачів на користування житловим будинком на предмет пропорційності, суд зазначає наступне. Так, як вбачається з постанови Верховного суду від 04.09.2019 у справі №607/18047/13-ц, 28.02.2008 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав [PERSON] на споживчі цілі 128 155,00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано з поміж іншого домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2011, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 481 261,03 грн, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд бере до уваги послання відповідачів щодо того, що позивач, придбаваючи спірний житловий будинок на прилюдних торгах та набуваючи його у власність повинна була знати про наявні обтяження на дане майно, дізнатися про наявність чи відсутність зареєстрованих осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, а тому могла передбачати подальші наслідки придбання даного майна з електронних торгів. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що і [PERSON] , яка отримувала кошти у кредит у розмірі 128 155,00 доларів США, забезпечила його в том числі і житловим будинком, не повертаючи кредит могла передбачати, що для неї виникнуть негативні наслідки у вигляді позбавлення права власності і права користування житловим будинком. Тобто, із матеріалів справи вбачається, що кредитор отримав свої кошти за рахунок продажу житлового будинку [ADDRESS] , боржник [PERSON] позбавилась права власності на даний житловий будинок, однак продовжує користуватись ним, а набувач житлового будинку [PERSON] , яка не порушувала жодних зобов`язань, вчинила законні дії щодо купівлі житлового будинку з електронних торгів, разом із тим обмежена у своїх правомочностях власника. Відповідно до Цивільного кодексу України, в Україні існують три форми власності: приватна, державна, комунальна. Житло, в якій проживає фізична особа може належати їй або на праві приватної власності, або на праві найму (оренди). Ще однією підставою для користування житлом, законодавець визначив право членів сім`ї власника або квартиронаймача на таке користування. Як власники, так і наймачі житла несуть витрати по утриманню майна та по сплаті комунальних послуг. Тобто інших підстав для користування жилим приміщенням як власність або найм, а також користування житлом членами сім`ї власника (наймача) діючим законодавством не передбачено. [PERSON] була позбавлена права власності на житло, разом із тим продовжила ним користуватись вже за відсутності правових підстав (власність, оренда). Житловим кодексом України передбачені випадки, в яких громадянам при їх виселенні із житлових приміщень надаються інші житлові приміщення. Так законодавець розділяє на чотири категорії житло, що надається громадянам при їх виселенні з займаного приміщення в залежності від підстав для виселення: інше постійне житлове приміщення (ч.2\~ст. 109 ЖК), жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до\~статті 132-2 цього Кодексу\~(ч.4 ст. 109 ЖК), інше благоустроєне жиле приміщення (ст.110 ЖК), інше житлове приміщення (ст.114 ЖК) Житло, в яке можуть бути виселені особи за частиною 2\~статті 109 ЖК України, має відповідати загальним нормам статті 50 ЖК України, а саме бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Так, у позовні заяві позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні її приватним житловим будинком в [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одночасним наданням їм іншого постійного жилого приміщення за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №314941908 від 11.11.2022, житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: глиновалькований хлів - Б, камінний погріб - б, цегляний хлів - В, цегляний гараж - Г, цегляна літня кухня - Д, огорожа - 1, ворота 2, належить на праві приватної власності [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] виготовленого на замовлення [PERSON] , житловий будинок складається з: 1-1 коридору, площею 13,5 кв.м.;1-2 коридор, площею 7,0 кв.м.; 1-3 житлова, площею 17,0 кв.м.; 1-4 житлова, площею 14,3 кв.м.; 1-5 житлова, площею 9,5 кв.м.; 1-6 житлова, площею 10,3 кв.м.; 1-7 кухня, площею 10,9 кв.м. Загальна площа будинку становить 82,5 кв.м., житлова 51.1 кв.м., допоміжна 31,4 кв.м. Таким чином доводи відповідачі про порушення їх права на житло суд до уваги не приймає, оскільки виселення за обставинами даної справи проводиться в інше житло, зокрема житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , яке хоч і є меншим за площею, однак має чотири кімнати, кухню, та відповідає вимогам статті 50 ЖК України, зокрема є благоустроєним та відповідає усім санітарно-технічним вимогам, які пред`являються до житла та в якому і повинні проживати відповідачі після їх виселення. Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Курило В.Г., на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки останній не поширюється на дані правовідносини, оскільки набрав чинності 07.06.2014, а право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстровано 25.02.2013, тобто до набрання ним чинності. Окрім цього, відповідно до п. 2. Прикінцевих та перехідних положень Закону України №\~1381-IX від 13.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» визначено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст.\~279; із змінами, внесеними Законом України від 16.09.2020 № 895-ІХ) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. При цьому Закон № 1381-IX від 13.04.2021 набрав законної сили 23.04.2021, отже, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив свою чинність з 23.09.2021. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в даній справі наявні всі обставини, які дають суду можливість застосувати частину 2 статті 109 ЖК України, а тому позов слід задовольнити та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком в [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку в [ADDRESS] з одночасним наданням їм іншого постійного жилого приміщення, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. Разом з тим, відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Таким чином суд вважає, що вказаний вище Закон має бути застосований у цій справі, оскільки на сьогодні в Україні триває воєнний стан, тому виконання рішення про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід зупинити на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що відповідач [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством для учасників бойових дій, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 4962 грн, зокрема 992,40 грн, згідно квитанції АТ «Укрпошта» від 16.12.2022 та 3969,60 грн, згідно квитанції АТ «Укрпошта» від 05.01.2023. Таким чином, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід стягнути на судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок з кожного в користь позивача [PERSON] . Також слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved