Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20 червня 1981 року перебуває з відповідачкою у шлюбі. Протягом останніх чотирьох років вони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Їх шлюбне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, розбіжність характерів, відсутність взаєморозуміння між ними. Їх шлюб має формальний характер. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Відповідачка не бажає розірвати шлюб в органі ДРАЦС. Просить суд розірвати шлюб. У підготовчому судовому засіданні 06.07.2023 позивач [PERSON] суду пояснив, що відповідачка проживає за кордоном, він з нею спілкується рідко тільки через «Вайбер». Відповідачка наполяє на розірванні шлюбу. У судове засідання 26.07.2023 позивач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У судове засідання 26.07.2023 відповідачка [PERSON] не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 43). Відповідно до матеріалів справи, 20 червня 1981 року сторони зареєстрували шлюб в Палаці одруження м. Одеси, про що складено відповідний актовий запис № 1148 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). З огляду на матеріали справи, сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Спорів про поділ майна між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. Суд вирішує залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved