Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 19.05.2015 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказував на те, що їх спільні з відповідачкою діти проживають разом з ним в с. Атаки, Дністровського району, Чернівецької області та перебувають на його утриманні, оскільки відповідач проживає окремо, не приймає участі в забезпеченні дітей, не надає коштів на їх утримання, не цікавиться їх духовним розвитком, не відвідує школу та садочок. Наведені вище обставини зумовлюють необхідність звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідачки на його користь аліментів у твердій грошовій сумі на утримання їх спільних дітей. Крім того, зазначав, оскільки його неповнолітні діти зараз перебувають на його одноособовому утриманні та він їх самостійно виховує, виникла необхідність щодо юридичної визначеності зазначеного факту, так як в подальшому можуть виникнути обставини у необхідності захисту прав та інтересів як дітей так і його як батька, у тому числі з метою подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, з урахуванням останньої редакції позовних вимог, просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти у розмірі 5000 грн. на утримання дітей - [PERSON] , [PERSON] по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] самостійно виховує неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 19.05.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а/с 7-9). За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що малолітні діти проживають разом з батьком та вказана обставина не заперечувалась відповідачем у направленій нею на адресу суду заяві про визнання позову, а також підтверджується долученими до матеріалів справи довідками. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного спору встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких доказів які б вказували на перебування на її утримання інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, при цьому остання зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, визнання позову відповідачкою, відсутність доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача, а також того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожного з дітей та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання доньки та сина і не буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач звернувся з даним позовом 22.06.2023 року, а тому саме з цього моменту слід стягувати аліменти. Крім того, ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Так, з матеріалів справи вбачається, що вихованням малолітніх дітей займається позивач, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме: довідкою ЗДО «Сонечко» від 25.04.2023 pоку, довідкою про участь батьків учня у шкільному житті дитини № 01-22-113 від 25.04.2023 pоку, довідками КНП «Хотинський районний центр ПМД» № 105 від 24.04.2023 pоку, № 104 від 24.04.2023 p., актами обстеження матеріально-побутових умов від 22.04.2023 року, відповідно до яких вихованням дітей займається батька одноосібно, приводить в садочок і забирає дитину із садочка, цікавиться про її поведінку і спілкування з однолітками, на виклики вихователя та дирекції ЗДО приходить тільки батько, спілкування з вихователями про дитину відбувається тільки з батьком, матір [PERSON] будь-яких контактів із садочком не підтримує; батько спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям, а матір, [PERSON] контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводить і забирає батько. Всі контакти із школою підтримує тільки батько. Матір успішністю дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. На виклик до школи приходить теж тільки батько. Також батьком створені усі необхідні умови для проживання дітей, а також останній дбає про їх стан здоров`я. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що діти залишаються проживати разом з батьком та ним створені всі умови для їх проживання, він здійснює опіку над діть, доглядає та піклується про них та згідно змісту позову на даний час потребує юридичного визнання факту перебування на його утриманні дітей, а тому позов в цій частині слід також задовольнити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн., при цьому матеріали справи не містять доказів щодо наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вище викладеного та

Outcome: approved