Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

17.03.2023 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради, у якій позивачка просить збільшити розмір аліментів з 1500 грн до 2500 грн, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також позбавити відповідача батьківських прав відносно його вказаних вище малолітніх дітей, та стягнути з [PERSON] судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що від шлюбу із відповідачем, який був розірваний 27.05.2019, має троє дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 27.05.2019 постановлено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.03.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. [PERSON] аліментів не сплачує, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати аліментів становить 106 612,90 грн, сума несплаченої індексації аліментів становить 4133,25 грн. Розмір присуджених аліментів є значно меншим необхідного, оскільки дітей потрібно забезпечувати продуктами харчування, сплачувати за їхні шкільні обіди, новий якісний одяг, додатковий позашкільний розвиток. Відповідач в даний час займається перепродажем вживаних автомобілів та комплектуючих до них, отримує значний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак добровільно цього не робить. Крім того, позивачка фактично самостійно виховує та утримує дітей протягом всього часу. Відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, взагалі не піклується про дітей та не забезпечує їх всім необхідним. Вважає, що таке слід розцінювати як злісне ухилення від виховання дітей та самоусунення від виконання батьківських обов`язків, що тягне за собою необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою судді від 23.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з органу опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що відповідач, як батько дітей, не приймає участі у їх вихованні, не спілкується з ними останні 4 роки. [PERSON] аліменти не сплачує, у зв`язку з чим на даний час заборгованість становить 106000 грн. Дітям необхідні кошти для навчання, лікування. Вона змушена самостійно забезпечувати дітей усім необхідним. Відповідач жодного разу не привітав дітей з днем народження, не водив їх до школи. Представник позивачки - адвокат Місюк Р.П. в судому засіданні пояснив, що відповідач умисно не виконував батьківських обов`язків, ухилявся від їх виконання, в цей час знаходиться за кордоном. Крім того, діти не бажають бачити батька. Враховуючи інфляцію з 2019 по 2023 рік, розмір аліментів, які стягуються з відповідача, необхідно збільшити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Представник органу опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради - Щерблюк Т.М. підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що це буде відповідати інтересам дітей. Під час підготовки висновку орган опіки і піклування намагався зв`язатися з батьком дітей, почути його позицію щодо участі у вихованні дітей, однак цього зробити не вдалося навіть через його матір. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом установлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 12.11.2013 (а.с. 4), серії [NUMBER] від 28.05.2015 (а.с. 5), та серії [NUMBER] від 01.08.2016 (а.с. 6) Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.05.2019 (а.с. 7-8) шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.05.2019 (а.с. 9-11) ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 6 березня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як убачається з довідки від 27.01.2023 № 731/01-27 та розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 27.01.2023 виданих Попільнянським відділом Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області (а.с. 21, 22-24, 25-28), [PERSON] за період з 13.12.2020 по 27.01.2023 допустив заборгованість зі сплати аліментів на суму 106612,90 грн, сума не сплаченої індексації аліментів становить 4133,25 грн. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 4 ст. 183 СК України передбачено, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Таким чином, виходячи з мінімального розміру аліментів, встановлених СК України, мінімальний розмір аліментів (на дату звернення до суду з цим позовом) на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 1416,50 грн. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом установлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в розмірі 1500 гривень через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв`язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на утримання дітей не може забезпечити належний рівень їх матеріального утримання. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1500 гривень до 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині збільшення розміру аліментів, а відтак в цій частині позов підлягає повному задоволенню в зв`язку з вищезазначеними вимогами чинного законодавства. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно зі статтею 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. У відповідності до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Установлено, що рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 17.05.2023 № 6/21 (а.с. 68) затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із вказаним висновком (а.с. 69-70) після народження дочки [PERSON] відповідач залишив дружину і дітей та виїхав за місцем реєстрації в смт Корнин Попільнянського району Житомирської області. З 2015 року по 2016 рік приїжджав дуже рідко, а після народження третьої дитини у 2016 році подружжя фактично перестало спілкуватися між собою, утриманням та вихованням дітей займалася мама. Зі слів позивачки, відповідач ніяких стосунків з дітьми не підтримує, до дітей не телефонує. Дочка [PERSON] про батька згадує дуже рідко, спілкуватися не хоче, син [PERSON] батька не знає. Працівники відділу «Служби у справах дітей» Камінь-Каширської міської ради не змогли поспілкуватися із [PERSON] . Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Надані позивачкою докази повністю підтверджують викладені в позовній заяві обставини про те, що відповідач тривалий час не спілкується з дітьми, не бере участі в їх вихованні, не відвідує дітей та не з`являється в навчальному закладі, який ті відвідують. Про відсутність спілкування з батьком пояснили в судовому засіданні і діти - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Відповідач вказаних обставин не спростував. Тому суд погоджується із доводами [PERSON] про те, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до синів [PERSON] , [PERSON] та дочки [PERSON] . Проте, як зазначено вище, позбавлення батьківських прав є крайнім, винятковим заходом впливу на батьків, які певний час не виконують своїх батьківських обов`язків і їх поведінка свідчить про втрату будь-якого інтересу до дитини. Так, у судовому засіданні було встановлено, що між сторонами існують напружені відносини, як позивачка з дітьми, так і відповідач знаходяться за межами України і суд вважає, що дані обставини також послужили причиною тривалої відсутності спілкування батька із дітьми. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд вважає, що попри існування неналежного піклування про дітей зі сторони відповідача, достатніх підстав для застосування щодо нього такого заходу як позбавлення батьківських прав немає, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судовий збір на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Беручи до уваги, що позивачкою у позові заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру - про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, з яких першу судом задоволено, у задоволенні другої відмовлено, та враховуючи, що [PERSON] під час розгляду справи про збільшення аліментів звільняється від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн в дохід держави. Щодо розподілу понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, то суд, з метою надання нею можливості подати докази на підтвердження таких витрат та заперечення на такі докази, вважає за необхідне питання розподілу понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу вирішити після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial