Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

12.05.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №17073-08/2021 від 26.08.2021 року, отриманим позивачем у порядку відступлення права вимоги 21.09.2022 року на підставі договору факторингу з боку фінансової установи - ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» - у розмірі 20375,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 15375,00 грн. , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 26.08.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №17073-08/2021 в електронній формі шляхом проставлення електронного підпису відповідача 6712, відповідно до якого відповідач отримала у первісного кредитора кредит у готівковій формі шляхом переказу на банківську картку відповідач у розмірі 5000,00 грн. терміном 30 днів до 24.09.2021 року та встановленням процентної ставки у розмірі 2,50% на добу, що становило 912,50% річних. Вказаний кредит був наданий відповідачу 26.08.2021 року. 21.09.2022 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем по даній справі ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №21092022, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» відступило позивачу права грошової вимоги, в тому числі, і за договором про надання фінансового кредиту №17073-08/2021 від 23.11.2020 року. Відповідно до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 20375,00 грн., які і просить стягнути з відповідача, оскільки з моменту отримання права грощової вимоги позивачем не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані позивачеві, ані первинному кредитору. При цьому 21.09.2022 року перивнним кредитор у порядку ч.2 ст.1082 Цивільного кодексу України здійснив повідомлення відповідача про відступлення позивачеві права грошової вимоги до нього. Ухвалою судді від 22.05.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні, надано сторонам час для подання заяв по суті позову, призначено дату, час та місце судового засідання (а.с.35). 01.06.2023 року від представника позивача на підставі довіреності в електронній формі [PERSON] засобами Електронного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача в особі його представника, підтримку заявлених позовних вимог зі згодою на заочний розгляд справи (а.с.40-41). Ухвалою суду від 19.06.2023 року розгляд справи відкладено через неявку належним чином повідомленого відповідача, встановлено відсутність відзиву по справі (а.с.45). 27.06.2023 року від відповідача по справі надійшла заява з повідомленням суду про те, що він проходить дійсну військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] , а прийнятий на військову службу 06.04.2023 року на підставі наказу №100 командира військової частини [NUMBER] (а.с.50-51). Жодних клопотань з цього приводу відповідач не надав. Позивач у судове засідання в особі свого уповноваженого представника не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України, надавши раніше в особі свого представника заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача з пвдтримкою позовних вимог. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.52). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд первинно вирішує питання щодо відсутності необхідності зупиняти провадження у справі у порядку п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України через перебування відповідача у лавах ЗСУ, оскільки заявлені вимоги до нього виникли в період, коли він ще не був військовослужбовцем, судом не встановлено знаходження відповідача на лінії бойового зіткнення чи в іншій місцевості, яка не дозволяє йому здійснювати спілкування з судом, враховуючи той факт, що про наявність справи в суді він дізнався та зміг надати суду відповідну довідку про проходження військової служби, а відповідно немає підстав вважати, що він не може дізнатися про розгляд справи через умови проходження військової служби та не скористатися своїми правами щодо результатів розгляду справи по суті. По-друге, суд не вбачає підстав для заочного розгляду справи, не зважаючи на відсутність відповідача, оскільки він про існування справи знає та як вбачається з його заяви від 27.06.2023 року уважно стежить, тобто лише не відвідує судові засідання, при цьому позовні вимоги не визнає. Тому суд розглядає справу у загальному порядку. При вирішенні справи по суті, суд виходить з наступних обставин, встановлених під час судового розгляду. 26.08.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №17073-08/2021 в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», строком дії до 24.09.2021 року з можливістю пролонгації на суму 5000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на добу, що становить 912,50 грн. на рік. (а.с.5). Під час дії вказаного договору, він був продовжений за заявою відповідача від 28.09.2021 року після сплати ним на користь первинного кредитора 1750,00 грн. на підставі додаткової угоди №3 до договору про надання фінансового кредиту №17073-08/2021 від 26.08.2021 року від 28.09.2021 року та строк його виконання відстрочений до 11.10.2021 року при визначенні суми кредиту в розмірі 5000,00 грн. - основного боргу та 4250,00 грн. - боргу за процентами (а.с.7). 21.09.2022 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21092022 року, відповідно до п.п.1.1 якого актор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.10-11). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 21.09.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 7760, чим виконав договір факторингу у повному обсязі (а.с.12). Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з двох підстав, які, самі по собі, є самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог окремо одна від одної. Відносно першої підстави. Суду наданий розрахунок заборгованості з боку позивача з моменту отримання ним вимог від первинного кредитора 21.09.2022 року. В той же час жодних доказів нарахування первинним кредитором боргу відповідачеві у період з 26.08.2021 року до 21.09.2022 року суду надано не було, що унеможливлює можливість встановлення вірного розрахунку боргу з боку позивача, який він отримав від первинного кредитора. До цього ж усі документи по кредитному договору позивачем було отримано, що вбачається з повідомлення про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором від первинного позивача відповідачу від 21.09.2022 року (а.с.8) та враховуючи той факт, що відповідачем здійснювалися платежі на користь первинного кредитора, які той зарахував за власним бажанням у погашення процентів (а.с.7), що потрібно перевіряти відповідно до умов укладеного між первинним кредитором та відповідачем договору. Через відсутність вказаних документів перевірити такі нарахування не можливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було. Щодо другої підстави суд зазначає наступне. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу від 21.09.2022 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №21092022 від 21.09.2022 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 року. Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 21.09.2022 року та акт прийому-передачі реєстру боржників від 21.09.2022 року містять реквізити первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивача (реквізити, уповноважена особа, її підпис, печатка), а ось витяг з реєстру боржників, наданий позивачем, містить виключно реквізити первісного кредитора та фактору, а також їх уповноважену особу, однак не містить підпису уповноваженої особи та печатки, сформований, як зазначалося вище, представником позивача Стадник Н.С. 25.04.2022 року без належного обгрунтування того факту, чому він не підписаний уповноваженими особами первинного кредитора та позивача, тобто в розумінні процесуального закону не є належним доказом переходу права вимоги, а відповідно немає підстав вважати, що позивач взагалі набув права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача у кількості 7760 штук, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідача і саме щодо конкретного кредитного договору, укладеного відповідачем. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 та 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed