Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

08 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Кошельок», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В. П., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., зареєстрований в реєстрі за № 52576 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованості у розмірі 7988 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що 21\~травня 2021\~року приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Є.\~М.\~вчинив виконавчий\~напис №\~52576\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Кошельок»\~заборгованості у\~розмірі 7988\~грн.\~Вважає,\~що вказаний\~виконавчий напис\~вчинений з\~порушенням норм\~чинного законодавства,\~оскільки станом\~на дату\~вчинення спірного\~виконавчого напису\~нотаріуса чинне\~законодавство передбачало\~можливість вчинення\~виконавчого напису\~лише на\~підставі оригіналу\~нотаріально посвідченого\~договору.\~Зауважила на\~тому,\~що вона\~ніколи не\~підписувала кредитний\~договір з\~відповідачем на\~умовах,\~які зазначені\~у виконавчому\~напису.\~Окрім того,\~наданий нотаріусу\~кредитний договір\~для вчинення\~виконавчого напису,\~не був\~нотаріально посвідчений,\~що свідчить\~про недотримання\~умов вчинення\~виконавчого напису\~щодо подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірної заборгованості\~боржника. Стверджує про\~те,\~що спірний\~виконавчий напис\~вчинений приватним\~нотаріусом за\~відсутності доказів\~направлення та\~отримання боржником\~повідомлення про\~наявність заборгованості.\~Позивач не\~погоджується з\~визначеним відповідачем\~розрахунком заборгованості,\~який вказаний\~у виконавчому\~написі,\~а тому\~у нотаріуса\~при вчиненні\~виконавчого напису\~були відсутні\~підстави вважати,\~що заборгованість\~позивача перед\~Банком є\~безспірною. Посилаючись на викладене, просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12\~червня 2023\~року провадження\~у справі\~відкрито,\~розгляд справи\~ухвалено здійснювати\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження в\~судовому засіданні\~з викликом\~сторін. 13 червня 2023 року від представника ТОВ «Кошельок» Терно О. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог. Вказав, що 19 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 3563709608-253539 в електронній формі. За умовами вказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 3000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Зазначив, що відповідно п. 2.5 Договору позики на картковий рахунок позивача була перерахована сума кредиту у розмірі 3000 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Кошельок» технічну можливість для проведення операцій, по якій банкеквайер здійснює зарахування коштів, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів. Звернув увагу на те, що вказаний договір був підписаний позивачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до розділу 5 Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок». Зазначив, що надані позивачу ТОВ «Кошельок» грошові кошти у позику у визначені договором строки повернуті не були, у зв`язку з чим у позивача утворилася заборгованість, яка станом на 21 травня 2021 року становить 7938 грн. Зауважив, що ТОВ «Кошельок» з урахуванням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та просило вчинити виконавчий напис на договору (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику. Акцентував увагу на тому, що приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, перевірив відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, наявність всіх необхідних документів для вчинення зазначеної нотаріальної дії. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання, в якому просила проводити судове засідання за її відсутності, а також задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Кошельок» у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявсь належним чином, заяв про відкладення розгляду справ не подавав. Третя особа\~ приватний\~виконавець виконавчого\~округу Харківської\~області Амельченко\~В.\~П. у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявсь належним чином, заяв про відкладення розгляду справ не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 21 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 52576, яким з [PERSON] пропонується звернути стягнення на користь ТОВ «Кошельок» за договором (оферта) про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3563709608-253539 від 19 лютого 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Кошельок». Стягнення заборгованості проводиться за період з 19 лютого 2021 року по 21 травня 2021 року включно. Сума заборгованості складається з: 3000 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 4938 грн сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. Зі змісту копії виконавчого напису № 52576, вчиненого 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., вбачається, що плата за вчинення вказаного виконавчого напису нотаріус складає 50 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. 19 лютого 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] був укладений договір (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Відповідно до умов договору ТОВ «Кошельок» надає позичальнику кредит у розмірі 3000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Строк кредитування становить 25 діб, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Проценти нараховуються за фактичне число кредитних днів користування кредитом, що становить 4690 грн або 156 % від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 1690 грн або 56 % від суми кредиту. Погашення заборгованості за користування кредитом здійснюється відповідно до графіку платежів, що є додатком до цього Договору. Зі змісту п. 1.6 договору (оферта) № 3563709608-253539 від 19 лютого 2021 року слідує, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Як слідує з Графіку розрахунків, що долучений до договору (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику від 19 лютого 2021 року, в ньому зазначені: дата, залишок, нарахований процент, сума до сплати. 29 червня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В. П. виніс постанову про відкриття ВП № 65922386 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 52576, виданого 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованості у розмірі 7988 грн. Як слідує зі змісту платіжного доручення № 26978 від 19 лютого 2021 року, наданого в якості докзу представниом відповідача, ТОВ «Кошельок» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] на підставі зворотної фінансової допомоги відповідно до договору № 3563709608-253539 від 19 лютого 2021 року грошові кошти у розмірі 3000 грн. Відповідно до повідомлення ТОВ «Платежі Онлайн» 19 лютого 2021 року на підставі договору позики № 3563709608-253539 були перераховані грошові кошти у розмірі 3000 грн на картковий рахунок [NUMBER] . Отже спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, суд має встановити, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не завжди свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд встановив, що спірний виконавчий напис № 52576, вчинений 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв у порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Отже, правомірним є твердження сторони позивача, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства, оскільки до спірних правовідносин підлягала застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. З аналізу вказаних положень слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач заперечує факт укладення між нею та ТОВ «Кошельок» кредитного договору, посилаючись на те, що нею не був підписаний договір (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику, але суд відхиляє вказані доводи з огляду на таке. З наданих позивачем документів слідує, що підставою для вчинення виконавчого напису є договір (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику, зі змісту якого вбачається, що договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, посилання позивача, що вона не укладала будь-яких угод з ТОВ «Кошельок», суд оцінює критично, оскільки будь-яких доказів щодо недійсності або нікчемності вказаного договору стороною позивача суду не надано. Крім того матеріали справи не містять даних щодо незаконного оформлення третіми особами договору з ТОВ «Кошельок» від імені позивача, вчинення позивачем будь-яких дій, які б свідчили про оспорювання нею факту укладення договору з відповідачем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі ( у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» ). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа, та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 5 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Отже укладений між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] договір (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику вчинений на підставі положень Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Беручи до уваги положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, згідно з яким для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та письмові матеріали справи, суд встановив, що для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинений на підставі договору (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику, який нотаріально не посвідчений, тому даний виконавчий напис вчинений з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. З аналізу наявних в матеріалах справи доказів слідує, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Беручи до уваги положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, згідно з яким для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та письмові матеріали справи, суд встановив, що для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач не надав приватному нотаріусу документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, беручи до уваги, що позивач заперечує щодо розміру заборгованості та її розрахунку, а також заперечує факт отримання вимоги стягувача про усунення порушення кредитних зобов`язань. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Крім того, позивач посилається на те, що їй не було надіслано письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за договором (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач по справі надіслав на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за договором (оферта) № 3563709608-253539 про надання коштів у позику, відповідачем суду не надано. Між тим неотримання позичальником вказаної вимоги свідчить про її необізнаність про намір відповідача вжити заходів до стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, що позбавило її можливості надати свої заперечення проти розміру заборгованості, на відсутність яких як на доказ безспірності заборгованості. Отже нотаріус для вчинення виконавчого напису належним чином не здійснив перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірку всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність зазначеної заборгованості боржника перед стягувачем. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. На переконання суду, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач, не подаючи відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Щодо відшкодування судових витрат судом враховано наступне. Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність судового збору, у встановленій ст. 5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, які викладені у постанові від 26.02.2020 року у справі №643/2870/18 по те, що позивач у справах за позовами про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, а тому [PERSON] як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у сумі 1073,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved