Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

У вказаній справі 22 листопада 2022 року судом ухвалене рішення про задоволення позову. Позивач [PERSON] подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат. Просить прийняти рішення про повернення [PERSON] сплачені суми судового збору в розмірі 704,80 грн, 704,8 грн в першій інстанції, в апеляційній інстанції в сумі 2114,40 грн. та за перегляд справи в Верховному cуді в сумі 2819,20 грн, що становить 6343,20 грн та витратb на правничу допомогу у розмірі 14700 грн. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення просила відмовити у задоволенні заяви, а в частині судових витрат на правничу допомогу - залишити без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Інші учасники судового розгляду не з`явилися проте належним чином були повідомлені про розгляд справи, про причини неявки не сповістили, будь-яких клопотань, заяв не подавали. Відповідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд встановив таке. У поданій позовній заяві позивачка у попередньому (орієнтовному) розрахунку вказала судові витрати - судовий збір на суму 704,80 гривень. [PERSON] при подачі позову до Любомльського районного суду Волинської області було сплачено судовий збір у сумі 1409,60 грн, що стверджується квитанціями № 16 від 27.02.2018 АТ «Ощадбанк» на суму 704,80 грн. та №0.0.1054202917.1 від 08.06.2018 АТ КБ «Приватбанк» на суму 704,80 грн. Рішенням Любомльського районного суду від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Оскаржуючи це рішення суду [PERSON] при подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду сплатила 2114,40 грн., що стверджується квитанцією №0.0.1223630027.1 від 27.12.2018 АТ КБ «Приватбанк». Постановою Волинського апеляційного суду від 27 березня 2019 року, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Любомльського районного суду від 23 листопада 2018 року у справі 163/1067/18 залишено без змін. Отже, При поданні касаційної скарги до Верховного суду [PERSON] було сплачено 2819,20 грн, що стверджується квитанцією № 15 від 18.04.2019 АТ «Ощадбанк». Постановою Верховного суду від 11 березня 2020 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Любомльського районного суду від 23 листопада 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд. Рішенням Любомльського районного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволено повністю, це рішення учасниками не оскаржувалось і набрало законної сили. При новому розгляді справи та ухваленні рішенні Любомльського районного суду від 22 листопада 2022 року питання про розподіл судових витратах не було вирішене. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки рішенням від 22 листопада 2022 року у справі 163/1067/18 задоволено позов, то судовий збір сплачений при поданні до суду першої слід стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача. Щодо стягнення судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги. Постановою Волинського апеляційного суду рішення Любомльського районного суду від 23 листопада 2018 року у справі 163/1067/18 залишено без змін. Відповідно таким рішенням суд апеляційний суд вирішив питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишивши такі витрати за позивачем. Постановою Верховного суду від 11 березня 2020 року рішення Любомльського районного суду від 23 листопада 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 березня 2019 року було скасовано, справу передано на новий розгляд. Відповідно, під час нового розгляду справи суд здійснює новий розподіл судових витрат, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Після нового розгляду Рішенням Любомльського районного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволено повністю, а тому сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір має бути розподілений з урахуванням вимог статей 133, 141 ЦПК України, зокрема, шляхом їх пропорційного стягнення з відповідачів на користь позивача. Щодо стягнення судового збору сплаченого при подачі касаційної скарги. Згідно із підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження касаційного суду вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Тому навіть у разі, якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції або залишив оскаржене судові рішення (оскаржені судові рішення) без змін має здійснюватися розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи саме в суді касаційної інстанції. Тому в цій частині заява про прийняття додаткового рішення не підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження їх понесення сторона позивача не ставила і не подавала протягом усього провадження. Заяв, клопотань щодо подачі доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат стороною позивача до закінчення судових дебатів у справі не було заявлено. Отже, стороною позивача не заявлялись перед судом та перед стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу, відповідні докази, що підтверджували їх понесення також не надавались і судом не досліджувались. Поважних причин неподання позивачем доказів, які підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу судом не встановлено, та позивачем не заявлено, а тому не такі витрати не були предметом судового розгляду, відповідно рішення про їх стягнення не вирішувалось і не повинно було вирішувались. Таким чином встановлені підстави для часткового розподілу судового збору. Тому в цій частині заява про прийняття додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Outcome: partial