Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду, з уточненим в ході судового розгляду позовом, на обґрунтування позовних вимог вказуючи, що [INFO] померла його мати - [PERSON] 02 грудня 2020 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка складається з недоотриманої за життя пенсії в розмірі 56 580,16 грн. Позивач вважає, що сума недоотриманої пенсії є більшою. Відповідачем надано нотаріусу невірну довідку про її розмір, оскільки [PERSON] було припинено виплату пенсію з серпня 2015 року. Листами ГУПФУ представнику позивача повідомило, що на підставі ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Вважає обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, трирічним терміном неправомірним. Просить суд визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити недоотриману пенсію за весь період та стягнути на його користь недоотриману пенсію [PERSON] за весь період заборгованості з урахуванням раніше виплачених сум. У судове засідання позивач не з`явився, в позові зазначив про розгляд справи за його відсутності. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, на адресу суду направив відзив на позов, та вказав, що [PERSON] перебувала на обліку як внутрішньо - переміщена особа, отримувала пенсію, виплата пенсії була призупинена у зав`язку з не підтвердженням місця проживання. На запит нотаріуса управління надало відповідь про суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] у розмірі 56 580,16 грн з урахуванням ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тобто, розмір пенсії було розраховано за три роки. Вказує, що виплата пенсії матері позивача з 01.08.2015 по 12.10.2017 року були припинені та за життя [PERSON] не звернулася за поновленням їх виплати, тому не має правових підстав для виплати недоотриманої пенсії позивачу. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , на підтвердження чого позивачем по справі надано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] перебувала на обліку в Костянтинівсько-Дружківському ОУПФУ України Донецької області як отримувач пенсії за віком, сума неодержаної пенсії за період часу з 01 серпня 2015 року по 30 квітня 2020 року становить 93686 гривень 38 копійок; сума виплаченої недоотриманої пенсії - 54282 грн 24 коп, що підтверджується листом голови комісії з припинення управління Костянтинівсько-Дружківському ОУПФУ України Донецької області від 14 квітня 2021 року. 02 грудня 2020 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] на спадщину у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 56580 гривень 16 копійок, належну спадкодавиці на підставі листа Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ Донецької області від 28 жовтня 2020 року № 0577-05-8/10285. З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2021 року було задоволено позовні вимоги позивача [PERSON] та стягнуто на його користь з Костянтинівсько-Дружківському ОУПФУ України Донецької області недоотриману за життя померлою [PERSON] у розмірі 2297,92 грн. Також, з вказаного рішення вбачається факт виплати позивачу разовим дорученням недотриманої [PERSON] пенсії в розмірі 54 282,24 гривні. Як вбачається з довідки № 293 від 28.01.2022 року, виданої на виконання ухвали суду, розмір призначеної пенсії [PERSON] з серпня 2015 року по квітень 2020 року становить 93686,38 грн. Згідно заяви спадкоємця сума нарахованої та виплаченої пенсії за період з 07.12.2017 року по 30.04.2020 року складає 54282,24 грн. Сума пенсії за період з 01.08.2015 року по 06.12.2017 року у розмірі 39 404,14 грн одержувачу пенсійних виплат не нараховувались. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20). Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як було встановлено судом загальна сума невиплаченої пенсії померлої [PERSON] складає 93 686,38 грн. Судом визнається факт проведення виплати недоотриманої за життя пенсії померлої [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 54 282,24 грн. Суму недоотриманої пенсії у розмірі 2297,92 грн було стягнуто на користь позивача за рішенням суду. Отже, залишок невиплаченої пенсії складає 37 106,22 грн., з розрахунку 93 686,38 грн - 54 282,24 грн - 2297,92 грн = 37 106,22 грн Як вже зазначалося судом, ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте, представником відповідача не наведено жодних обставин та не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що спадкодавець [PERSON] не отримувала пенсію за період, що перевищує три роки з власної вини, що свідчить про відсутність підстав для застосування ст. 46 Закону. Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності надувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно зменшив позивачу суму успадкованої ним пенсії після смерті матері. З огляду на викладене, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення на користь позивача недоотриманої пенсії померлої [PERSON] в розмірі 37 106,22 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не конкретизує позовні вимоги в частині розміру спірної суми, а просить суд стягнути з відповідача на його користь недоотриману пенсію [PERSON] за весь період заборгованості з урахуванням раніше виплачених сум. Проте, враховуючи обставини справи, поведінку відповідача щодо ненадання повної інформації про розмір заборгованості з пенсії; встановлений факт обмеження права власності позивача, суд вважає, що стягнення за цим рішенням конкретної суми з відповідача, у даному випадку не є виходом за межі позовних вимог. Стосовно вимог позивача про визнання протиправною відмови відповідача щодо невиплати йому залишку недоотриманої пенсії [PERSON] за весь період заборгованості, суд зазначає наступне. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України. Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення). Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів. [PERSON] заявив вимоги, які є по суті вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати йому залишку недоотриманої пенсії [PERSON] , на які він має право в порядку спадкування за законом після смерті матері. Відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії матері позивача [PERSON] . Таким чином, в цій частині між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу не виплати пенсії померлій матері позивача [PERSON] за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 КАС України). Вказаний висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №757/63985/16 (провадження №14-556цс19) та постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження №61-15930св19). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial