Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Акціонерне товариство\~«Комерційний Банк\~«Глобус» звернулося до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 28.08.2020\~між Акціонерним\~товариством «Комерційний\~Банк «Глобус» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту для фізичних осіб шляхом подачі Заяви-анкети на приєднання до вказаного Договору. У Заяві-анкеті [PERSON] зазначені власні персональні дані, погоджені умови кредитування і графік платежів: сума кредиту 37 261,27 грн; строк кредитування - 36 місяців з 28.08.2020 по 27.08.2023; пільговий період 10 місяців з 28.08.2020 по 28.06.2021; комісія за управління кредитом - 2.90 %; розмір процентної ставки - 0,00010 % річних; схема повернення кредиту ануїтет; реальна процентна ставка 66,14514 % річних. Підписанням Заяви-анкети на приєднання до Договору, в т.ч. в електронному вигляді з використанням Електронного підпису, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору та Тарифами, що є чинними на дату укладення цього Договору. Відповідно до графіку платежів, позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання кредиту до першого числа кожного місяця, вказаного у Графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу у розмірі 1 795,60 грн. Оскільки, відповідачем не було здійснено погашення (повернення) грошових коштів відповідно до Графіку платежів та Договору, а також, грубо та систематично порушено його умови, станом на 01.01.2023 утворилась заборгованість у сумі 46 996,69 грн, що складається з: 6 412,91 грн строкової заборгованості по кредиту; 20 052,76 грн простроченої заборгованості по кредиту; 1 080,58 грн строкової заборгованості по процентах; 19 450,44 грн простроченої заборгованості по процентах. Тому, просить стягнути із відповідача вказану заборгованість в розмірі 46 996,69 грн за Договором про надання споживчого кредиту для фізичних осіб від 28 серпня 2020 року, а також, 2 684 грн судового збору та 6 000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, передбачене статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача Верхогляд М.Л., який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, суду не надав. Відповідачем в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися. Таким чином, відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак повторно у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи,\~що у\~справі маються\~достатні дані\~про права\~і взаємовідносини\~сторін,\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про час\~і місце\~судового розгляду\~справи,\~суд ухвалив\~розглянути справу\~за відсутності\~відповідача та,\~зі згоди\~позивача,\~відповідно до\~ухвали суду\~від 01 серпня 2023 року, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.08.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту для фізичних осіб шляхом підписання Заяви-Анкети № 40433504 на приєднання до вказаного Договору, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 37 261, 27 грн на строк 36 місяців з 28.08.2020 по 27.08.2023 (пільговий період 10 місяців з 28.08.2020 по 28.06.2021), розмір процентної ставки 0,0001 %, реальна річна процентна ставка 66,14514201%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 50 % річних. У Заяві-Анкеті зазначено, що підписанням цієї заяви відповідач підтверджує, що акцептує Публічну пропозицію Банку на укладання Договору про надання споживчого кредиту АТ «КБ «Глобус» для фізичних осіб, яка розміщена на сайті Банку globusbank.com.ua в повному обсязі, з урахуванням Умов і правил надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту та складають Договір про надання споживчого кредиту, укладання якого відповідач підтверджує та зобов`язується виконувати його умови. Договір вважається укладеним з дня отримання Банком заповненої та підписаної відповідачем Заяви-Анкети на приєднання до Договору. Згідно з п. 1.1.2. Договору дата набрання чинності Договору визначається Заявою-Анкетою на приєднання до Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору. Місцем укладання Договору є місцезнаходження структурних підрозділів Банку та/або Кредитного посередника Банку/магазину Партнера Банку (відділення, точки продажів, магазини або іншого місця надання Банком послуг, в т.ч. через Мобільний додаток), в якому Клієнт подає Заяву-Анкету на приєднання до Договору. Відповідно до п. 1.1.3. Договору укладаючи цей Договір, Сторони приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених Договором. За умовами п. 1.1.4. Договору примірник Публічної пропозиції Банку на укладення Договору (Додаток № 1 до Договору) на паперовому носії розміщується у доступних для Клієнта місцях надання Банком послуг, а в електронній формі розміщується на офіційному сайті Банку. Пунктом 1.1.5. Договору передбачено, що підписанням Заяви-Анкети на приєднання до Договору, в т.ч. в електронному вигляді з використанням Електронного підпису, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору з додатками (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору та Тарифами, що є чинними на дату укладення Договору. Пунктами 5.1.3.-5.1.5. Договору на відповідача покладено наступні обов`язки: -використати кредит за цільовим призначенням і своєчасно повернути його відповідно до умов цього Договору; -своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції (за наявності) в порядку, передбаченому цим Договором (в т.ч. Заявою-Анкетою на приєднання до Договору); -повністю повернути Банку суму отриманого кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту, яка визначена Заявою-Анкетою на приєднання до Договору та Графіком платежів. Якщо дата остаточного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата переноситься на наступний робочий день Банку. Відповідно до Тарифів на банківські операції та послуги при обслуговуванні споживчого кредиту для фізичних осіб в рамках програми цільового роздрібного кредитування для фізичних осіб «Кредит на товари» на прострочену суму заборгованості по кредиту встановлено 50 % річних. За умовами п. 3.1.13.3. Договору у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту у строки, передбачені Графіком платежів та цим Договором, Клієнт сплачує проценти з розрахунку процентної ставки зазначеної в діючих Тарифах, що нараховуються на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення. Відповідно до п. 3.2.12. Договору погашення заборгованості за Договором, наявної на поточну дату, (при надходженні грошових коштів на рахунок) здійснюється у наступній черговості: 1) на сплату простроченої заборгованості по кредиту та прострочених процентів за користування кредитом; 2) на сплату строкової заборгованості по кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом; 3) на сплату штрафних санкцій (пені, штрафи), інших платежів за Договором. Згідно з п. 1.2.3. Договору Банк має право зупинити подальше кредитування Клієнта та/або вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим Договором у випадку невиконання або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань за Договором, зокрема непогашення заборгованості за кредитом, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій (за наявності), а також у разі виникнення обставин, які можуть негативно вплинути на платоспроможність Клієнта та ставлять під загрозу (унеможливлюють) виконання Клієнтом зобов`язань по Договору, зокрема звільнення Клієнта з роботи, накладення арешту на рахунки та/або майно Клієнта та/або примусове стягнення коштів з рахунків Клієнта, отримання Банком іншої несприятливої інформації про Клієнта, зміни економічної ситуації у кредитно-фінансовій системі України, кон`юнктури ринку. В такому випадку вважається, що строк виконання зобов`язання Клієнта перед Банком щодо повернення повної заборгованості за кредитом таким, що настав. Клієнт зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги, повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилася, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим Договором та Тарифами, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у разі настання будь-якого з наступних випадків: 1) незгоди Клієнта та/або його поручителів (майнових поручителів), гарантів із запропонованими Банком змінами умов цього Договору; 2) інформація та документи, що підлягають поданню Клієнтом Банку у відповідності або в зв`язку з цим Договором, представлені Клієнтом несвоєчасно та/або в неповному обсязі, або якщо така інформація та документи або їх частина не відповідає дійсності; 3) при виникненні обставин, які викликають загрозу своєчасному виконанню Клієнтом зобов`язань за цим Договором; 4) зміни умов придбання кредитних ресурсів; 5) прийняття судом рішення про обмеження цивільної дієздатності Клієнта або визнання його недієздатним; 6) порушення Клієнтом інших умов цього Договору. У випадку невиконання Клієнтом вимоги про дострокове виконання зобов`язань за Договором Банк має право стягнути у встановленому чинним законодавством України порядку всю заборгованість за Договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про рух коштів по рахунку відповідача. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість. 29.11.2022 [PERSON] було надіслано лист щодо виникнення (станом на 31.10.2022) простроченої заборгованості у розмірі 44 835,53 грн за договором про надання споживчого кредиту для фізичних осіб та рекомендації в її погашенні, що підтверджується листом № 1-1755 від 15.11.2022 та списком поштових рекомендованих відправлень. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, сума заборгованість відповідача станом на 01.01.2023 складає 46 996,69 грн, з яких: - 6 412,91 грн строкова заборгованість за кредитом; - 20 052,76 грн прострочена заборгованість по кредиту; - 1 080,58 грн. строкова заборгованість по процентам; - 19 450,44 грн. прострочена заборгованість по процентам. Відповідач, у свою чергу, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував, контррозрахунку не подав. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту для фізичних осіб в розмірі 46 996,69 грн. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Стосовно заявленої\~позивачем вимоги\~про відшкодування\~витрат понесених\~на професійну\~правничу (правову)\~допомогу у\~розмірі 6\~000\~грн (3\~000\~грн.\~-\~гонорар адвоката\~за послуги\~та 3\~000\~грн.\~-\~гонорару успіху\~адвоката),\~що підтверджуються\~копією договору\~№ 051222\~про надання\~професійної правничої\~(правової)\~допомоги від\~05\~грудня 2022\~року, копією акту\~№ 40433504\~прийому-передачі\~послуг від\~07\~березня 2023\~року за\~договором №\~051222\~від 05.12.2022 та платіжним дорученням № 9433 від 07 березня 2023 року, суд виходить з такого. За положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведеної норми матеріального права свідчить про те, що вартість винагороди адвоката визначається за домовленістю сторін, а не законом. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Відмовляючи в задоволенні стягнення частини заявленої адвокатом суми грошових коштів у формі гонорару успіху, який визначений представником позивача у розмірі 3 000 грн, суд, врахувавши усталену практику ЄСПЛ та Верховного Суду, зазначає, що відповідного роду зобов`язання з приводу сплати клієнтом на користь свого представника певної (обумовленої) суми грошових коштів у формі гонорару успіху, виникають виключно між адвокатом і клієнтом, а тому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, зазначені домовленості між сторонами договору про надання правової допомогу не можуть зобов`язувати суд, покладати на іншу сторону саме такого виду витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача, адвоката Прохоренка В.П. та стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» 3 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу що є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом Прохоренко В.П. обсягом послуг, що відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Outcome: partial