Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

адвокат Яресько Т.В., діючи в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії АІ №1409901 від 15 червня 2023 року, звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 29086 від 20 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно стягнутих коштів у розмірі 3172,91 грн., сплачених витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 6000 грн. та витрат на судовий збір в розмірі 2147,20 грн. Позов мотивує тим, що в травні 2023 року [PERSON] стало відомо, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. було відкрито виконавче провадження ВП № 65747823. Виконавче провадження було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 29086, виданого 20 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського МНО Грисюк О.В. щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості у розмірі 17627,20 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного виконавчого напису, що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зокрема такий був вчинений на підставі он-лайн кредитного договору № 406754568 від 16 грудня 2019 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Напис вчинено ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», яке ніби то набуло право вимоги на борг. Вважає, що було порушено процедури вчинення оспорюваного виконавчого напису в частині не надсилання обов`язкового повідомлення-застереження про його вчинення. Вказує, що позивач не отримував від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Більше того позивач не мав жодних правовідносин з відповідачем, не підписував з ним жодних договорів, в тому числі, і нотаріально посвідчених, а тому не міг знати про ймовірну заборгованість перед відповідачем. При цьому звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 15 квітня 2020 року у справі №554/6777/17, щодо обов`язковості надсилання боржнику повідомлення-застереження перед вчиненням виконавчого напису. Також вважає, що процедуру вчинення виконавчого напису порушено в частині перевірки безспірності заборгованості. З преамбули оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено приватним нотаріусом, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Оскільки при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався п.2 Переліку документів, який визнано незаконним та нечинним, а отже і сам оспорюваний виконавчий напис вчинено незаконно. Звертає увагу на те, що виконавчий напис вчинено на борговому документі, який не посвідчений нотаріально, а саме на підставі онлайн кредитного договору. Вказує, що позивач жодного разу не укладав жодного нотаріально посвідченого кредитного договору чи договору позики, вказаний вище кредитний договір також не міг бути нотаріально посвідченим, що було підтверджено при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження. Законодавством не передбачено можливості вчиняти виконавчі написи на боргових документах, що нотаріально не посвідчені. З врахуванням наведеного вважає, що позивач має достатні правові підстави вважати, що оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та є таким, що не підлягає виконанню. Щодо повернення безпідставно стягнутих коштів вказує, що приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі оспорюваного виконавчого напису, було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 грудня 2021 року. Дану постанову було направлена до роботодавця позивача, в ЗХРУ Держприкордонслужби України. 5 червня 2023 року представник позивача отримав відповідь від приватного виконавця Пиць А.А., якою останній повідомив, що ним в межах виконавчого провадження № 65747823 стягнуто та здійснено перерахування відповідачу ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС» в рахунок заборгованості [PERSON] за виконавчим написом нотаріуса № 29086 у сумі 3172,91 грн. Позивач вважає, що оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Додатково вказує, що судові витрати, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складаються з судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., всього 8147,20 грн. Зазначає, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Яресько Т.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №23077 від 1 червня 2023 року. Відповідно до п. 2 додатку №2 до вказаного договору вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 6000 грн. 15 червня 2023 року адвокат Яресько Т.В. та позивач підписали акт приймання-передачі послуг №1 від 15 червня 2023 року підтвердивши, що послуги адвокатом були надані в повному обсязі. Позивач оплатив послуги у розмірі 6000 грн. 15 червня 2023 року, про що отримав відповідну розрахункову квитанцію №15/06/23. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 19 червня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою відповідачу було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої для подання відзиву на позовну заяву, копію якого одночасно з надісланням (наданням) до суду разом з доданими до нього документами відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Разом з позовом 19 червня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у даній справі. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року заяву представника позивача задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом № 29086 від 20 травня 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17627,20 грн. Копію вказаних вище ухвал, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 19 червня 2023 року було скеровано сторонам для відома. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення, що повернулись до суду 29 червня 2023 року зазначені поштові відправлення було отримано позивачем, 3 липня 2023 року представником відповідача, 28 червня 2023 року та 3 липня 2023 року третьою особою приватним виконавцем Пиць А.А., а від третьої особи приватного нотаріуса Грисюк О.В. такі повернулись без вручення з проставленими 30 червня 2023 року відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 19 липня 2023 року, такий здійснюється судом з врахуванням терміну перебування головуючого судді у відпустці з 14 липня 2023 року до 31 липня 2023 року включно. Знаведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали. При цьому станом на 4 серпня 2023 року строк для подання відповідачем відзиву на позов сплив, а також сплив строк для подання третіми особи письмових пояснень щодо позову, клопотання про надання додаткового часу для подання таких останніми до суду не подавалось. За таких обставин, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року позивачем [PERSON] було укладено з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договір №406754568 про надання споживчого кредиту, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, з якого вбачається, що такий було укладено шляхом заповнення заявки онлайн, нотаріально договір не посвідчувався (а.с. 21-23). 20 травня 2021 року за заявою ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського МНО Грисюк О.В. буловчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером № 29086, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 17627,20 грн. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 20 травня 2021 року № 29086 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №406754568 від 16 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 87 від 3 липня 2020 року є ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року, реєстр прав вимоги № 4 від 9 квітня 2021 року, є ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (стягувач), заборгованість за кредитним договором 406754568 від 16 грудня 2019 року. Строк платежу за кредитним договором 406754568 від 16 грудня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 9 квітня 2021 року по 7 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 16427,20 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7285,99 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6732,60 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 2408,61 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 1200 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 17627,20 грн. (а.с. 20). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Частиною ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Водночас позивач стверджує, що такої вимоги не отримував та жодного нотаріально посвідченого кредитного договору не укладав. З наявної в матеріалах справи копії оспорюваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського МНО Грисюк О.В. 20 травня 2021 року та\~зареєстрованого за\~№ 29086 вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Верховний Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису

Outcome: approved