Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 2 272,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 2 272,00 грн, за минулий час (останні три роки). Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач у вихованні дитини участі не бере, матеріальної допомоги необхідної на утримання не надає, виховання та забезпечення необхідним харчуванням та ліками не проводить, чим ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Більше того, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року, яке набрало законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.02.2019 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавством встановлено гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дітей у разі звернення до суду з такими вимогами. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав, а рішенням встановлено, що позивач з сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи частину 5 статті 183 СК України, а саме те, що дитина проживає з матір`ю, остання має право звертатись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи зазначене, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що необґрунтованою є вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час (останні три роки) з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз статті 191 Сімейного кодексу України свідчить про те, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. Отже, за загальним правилами, регламентованими нормами Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, позивачем не додано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилявся від їх сплати. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: partial