Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У березні 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» через свого представника Денисюк С.О. звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із позовною до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 200091337, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 20 150,00 грн. на період з 20.08.2014 року по 20.05.2017 року. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» за результатами публічних торгів (аукціону) було укладено договір № 7_БМ, за умовами якого останнє набуло права кредитора за договорами, укладеними позичальниками з банком. Банк, правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, в той час як відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків в повному обсязі та в строк, визначений договором. Станом на 13.03.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 58 608,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19 485,77 грн., заборгованість за відсотками - 39 122,23 грн. Просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 20.08.2014 року № 200091337 в розмірі 58 608,00грн. та судові витрати в розмірі 2 684,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення / досилання конверт повернувся до суду із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 44). 17.04.2023 року відповідач [PERSON] ознайомився з матеріалами справи. 17.04.2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кінаш О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на сплив строку позовної давності (а.с. 35-42). 29.05.2023 року через систему «Електронний суд»» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кінаш О.А. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на сплив строку позовної давності (а.с. 45-47). 07.06.2023 року від представника позивача - Денисюк С.О. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив позов задовольнити, оскільки строки позовної давності не пропущені, так як ТОВ «Діджи Фінанс» не мало можливості подати позов до 21.05.2020 року, оскільки на той момент Товариство ще не було кредитором у даному зобов`язанні, а ПАТ «Банк Михайлівський» вже не були кредиторами. Окрім того, в судовому порядку встановлювалась приналежність прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року, розгляд справи № 910/11298/16 (встановлення приналежності прав вимоги за кредитними договорами) тривав ще до 01.07.2021 року, тому, оригінали документів щодо кредитних документів через затяжний розгляд справи № 910/11298/16 були передані Товариству лише на початку 2023 року, після отримання яких Товариство й почало здійснювати процедуру захисту порушених прав та власних інтересів, тому причини пропуску для звернення до суду підлягають визнанню поважними, а порушене право позивача підлягає захисту (а.с. 50-53). Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. 20.08.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 200091337, який складається з заяви (оферти) від 20.08.2014 року № 200091337, анкети від 20.08.2014 року № 596047, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 20.08.2014 року та тарифів, погоджених відповідачем 20.08.2014 року (а.с. 6-10). За умовами укладеного договору відповідач отримав кредит (кредитний ліміт) до 50 000,00 грн. на 12 місяців, з фіксованою процентною ставкою. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» за результатами публічних торгів (аукціону) було укладено договір № 7_БМ, за умовами якого останнє набуло права кредитора за договорами, укладеними позичальниками з банком (а.с. 11-13). Згідно з додатком № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, витяг з якого подано до суду, [PERSON] за кредитним договором № 2200091337 зі строком дії до 20.05.2017 року має суму видачі кредиту 20 150,00 грн., загальний залишок заборгованості 58 608,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19 485,77 грн., заборгованість за відсотками - 39 122,23 грн. (а.с. 5). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як було встановлено судом під час судового розгляду, позивач стверджує, що право вимоги за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року було відступлено ТОВ «Діджи Фінанс», на підставі договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не надано Додатку № 1 до договору про відступлення право вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, згідно якого можливо було встановити, що право вимоги за кредитним договором № 200091337 дійсно перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Сам лише факт знаходження у позивача оригіналу кредитної справи, як зазначає останній у додаткових поясненнях, без підтвердження законності підстав для її отримання, не можуть свідчити про наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року. Суду також не надано належних доказів перерахування кредитних коштів ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок відповідача, що могло б підтвердити факт виникнення заборгованості останнього за кредитом. Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року, по справі № 278/2177/15-ц визначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з ч. 3 зазначеної статті Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Разом з тим, як зазначено у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Крім того, відповідно до п. 44.1 ПК України, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Банківські первинні документи залежно від виду операції та типу контрагентів поділяють на касові та меморіальні. Перші (прибуткові та видаткові) підтверджують здійснення операцій із готівкою, а другі використовують для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів із рахунків та внутрішньобанківських операцій (п.п. 4.5, 4.6). До них належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ). Первинні документи банку складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі). До їх обов`язкових реквізитів віднесено: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст й обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) й інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Окрім них, до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (окрім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів); сума операції (цифрами й словами) суму операції може бути відображено лише цифрами, якщо цей документ формують за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами НБУ. Інформацію, наведену в первинних документах, систематизують у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри бухобліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища й підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. До регістрів бухобліку належать й особові рахунки та виписки з них, які банки також повинні складати на паперових носіях чи в електронній формі. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Проте, таких документів у підтвердження видачі коштів та наявної кредитної заборгованості суду не надано. Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за вказаним кредитом. Позивачем не надано до суду будь-яких первинних документів, передбаченими наведеними законодавчими та нормативними актами, на підставі яких суд мав би можливість встановити факти надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, а також будь-яких документів, на підставі яких суд міг би перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 684,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed