Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В позові зазначив, що він перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.03.2023 Ладижинським міським судом Вінницької області. В даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . У них з відповідачкою існує спір щодо того з ким буде проживати дитина. Вважає, що дитині буде краще з ним, оскільки він забезпечений житлом, являється спадкоємцем по заповіту частини квартири [ADDRESS] , де фактично проживає і планує проживати з дитиною. Крім того, на праві приватної власності має об?єкти нежитлової нерухомості у м.Ладижин та у с.Харпачка Гайсинського раойну Вінницької області для господарської діяльності. За місцем проживання характеризується позитивно. На даний час він працює, має постійний дохід, тому зможе забезпечувати дитину матеріально, оскільки являється фізичною особою-підприємцем. Вважає, що дитині буде краще проживати разом із ним, це буде відповідати інтересам дитини. Крім того, мати дитини теж має утримувати спільну дитину. Тому, з метою захисту прав дитини він вимушений просити стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Вказав, що належним чином здійснює догляд за сином, його виховує. Відповідачка планує виїхати до іншого чоловіка. Син зараз проживає з матір?ю, однак, не хоче виїздити з м. Ладижина. Тому в інтересах дитини буде проживати з ним. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вказала, що дитина хоче залишитись із батьком, не хоче переїзджати. Вона вважає, що сину буде добре проживати з обома батьками, однак, через виниклі сімейні обставини вона не заперечуватиме, щоб дитина проживала з батьком. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши думку дитини, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.03.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №931219 та копії Витягу з Реєстру платників податків Єдиного податку №1702553400224 від 19.10.2017 вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. З копії заповіту посвідченого 23.04.1998 року державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. вбачається, що [PERSON] заповіла [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] . З копії договору дарування частки нежитлового приміщення посвідченого 12.03.2020 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу ВІнницької області Вихватнюк Л.А. вбачається, що [PERSON] було подаровано у власність 3/400 частки нежитлової будівлі в м.Ладижин Вінницької області. З висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 30.05.2023 вбачається, що орган опіки та піклування виніс висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] .. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При вирішенні позовних вимог, судом враховується, вік малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з матір?ю, можливість батька дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина, оскільки він має у власності житло, отримує достатній дохід, достатньо матеріально забезпечений для утримання дитини. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком може зашкодити інтересам малолітньої дитини, в ході розгляду справи не здобуто. В судовому засіданні було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який виявив бажання проживати разом із батьком [PERSON] .. Вказав, що хоч і проживає зараз з матр?ю, однак, коли гостює в батька та проводить з ним час, батько піклується про нього, забезпечує всім необхідним, допомагає з уроками, тощо. Вказав, що мати має виїзджати з м. Ладижин, однак він не хоче залишати місто, оскільки навчається в школі, має друзів. З огляду на викладене, враховуючи думку дитини, зважаючи на її вік, прихильність до батька, те, що батько виявляє достатню увагу до виховання та утримання дитини, турбується про сина, позицію органу опіки та піклування, матері дитини, яка також вказує, що батько належно піклуватиметься про сина, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] .. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що судом визначено, що дитина сторін проживатиме разом із батьком [PERSON] , що відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів, тому слід задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання сина до його повноліття. Враховуючи, що сторонни вказують, що дитина на даний час проживає з матір?ю, аліменти підлягають стягненню з часу визначення проживання дитини з батьком, тобто з часу набрання рішенням законної сили. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від його сплати. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved