Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16.0 кв.м., загальна площею 32.8 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з [PERSON] , [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1990 року по 27 листопада 2021 рік. Реєстрація шлюбу була проведена Московським відділом запису актів громадянського стану м. Харкова, за актовим записом № 1707.Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка весь час працювала мала постійний заробіток, крім того на придбання квартири позивачці було надано грошові кошти її батьками.В період перебування у шлюбі з чоловіком ,за особисті кошти позивачки , була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 16.0 кв.м., загальною площею 32.8 кв.м , відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09 січня 2009 року приватним нотаріусом Дорогій В.А. Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 5. Титульним власником в договорі купівлі-продажу квартири було вказано чоловіка, так як позивач вважала,що він голова родини і все майно повинно було бути зареєстровано на нього.Квартира була придбана за 231 000 грн. 00 коп. про що вказано в договорі купівлі -продажу квартири. [INFO] в м. Харкові помер чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка у позивачки з сином виникли непорозуміння відносно квартири і оформлення спадщини. Позивач зазначає, що джерелом набуття квартири є грошові кошти, які належали їй особисто, а тому і спірна квартири є її особистою власністю. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, відповідачем подано до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Московським відділом ЗАГС м. Харкова 29.09.1990 року судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано 29.09.1990 року Московським відділом ЗАГС м. Харкова , актовий запис № 1707. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку- [PERSON] , дружині- [PERSON] . Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09 січня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., за реєстровим № 5 вбачається , що 09 січня 2009 року [PERSON] , який діяв за попередньою згодою своєї дружини [PERSON] , прибав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16.0 кв.м., загальною площею 32.8 кв.м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21651340 від 23.01.2009 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09 січня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., за реєстровим № 5. [INFO] в м. Харкові помер [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.11.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) , актовий запис № 25074. Позивач зазначає, що в період перебування у шлюбі з чоловіком ,за її особисті кошти , була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 16.0 кв.м., загальною площею 32.8 кв.м. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved