Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

29.09.2022 КНП «Чернігівська обласна лікарня» в особі її генерального директора Жиденка А.М. звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь 35 919 грн 30 коп. заборгованості за користування гуртожитком по [ADDRESS] , яка утворилася станом на 31.08.2022. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення виконкому Деснянської районної Ради депутатів трудящих м. Чернігова від 16.08.1974 № 227 «Про виділення жилої площі підприємствам та організаціям» КНП «Чернігівська\~обласна лікарня»\~Чернігівської обласної\~ради дозволено використовувати квартири за адресою: [ADDRESS] під гуртожиток для інтернів, в тому числі і квартиру [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , який був заселений в гуртожиток тимчасово, як член сім`ї та чоловік [PERSON] . Позивач вказує, що 01.03.2011 між ним та [PERSON] укладений договір найму житла із зазначенням в умовах договору, що наймодавець надає наймачу і членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] строком до 31.12.2011. 20.09.2011 [PERSON] та її доньку [PERSON] за їх бажанням було знято з реєстрації у гуртожитку у зв`язку зі зміною місця проживання та реєстрацією по [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що [PERSON] з реєстрації у гуртожитку за вищевказаною адресою не знімався, договір найму житла з відповідачем у справі не укладений. Як зазначає позивач, станом на 31.08.2022 у [PERSON] виникла заборгованість за комунальні послуги у розмірі 35 919,30 грн, яка розраховувалась на підставі діючих тарифів, укладених договорів з постачальниками комунальних послуг та з урахуванням площі кімнати №26 по [ADDRESS] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.11.2022 позов Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто із [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради 35\~919\~грн 30\~коп. заборгованості за користування житловим приміщенням гуртожитку; стягнуто із [PERSON] на користь Комунального некомерційного\~підприємства «Чернігівська\~обласна лікарня»\~Чернігівської обласної\~ради 2\~481 грн 00 коп. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.05.2023 за заявою відповідача вищевказане заочне рішення скасовано. 07.06.2023 розгляд справи відкладений на 25.07.2023 у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Деснянської районної Ради депутатів трудящих м. Чернігова від 16.08.1974 № 227 «Про виділення жилої площі підприємствам та організаціям» та рішення Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 31.07.1974 № 398 КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» надано дозвіл на користування квартирами, у тому числі і квартири [ADDRESS] під гуртожиток для інтернів. Договором від 27.08.2005 Управління комунального майна обласної ради частину квартир в будинку [ADDRESS] , в тому числі і квартиру [ADDRESS] , передано комунальному лікувально-профілактичному закладу «Чернігівська обласна лікарня» в оперативне управління (а.с. 31-35 т. 1). Рішенням Чернігівської обласної ради від 26.06.2019 № 60-18/VІІ включено до Переліку об`єктів спільної часткової власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області 25 квартир, що мають статус гуртожитку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартира [ADDRESS] , а також закріплено зазначене майно за комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська обласна лікарня» (а.с. 23 т. 1). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу реєстрації місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 68 том 2) як чоловік [PERSON] , яка була позивачем заселена у вказане житлове приміщення гуртожитку та з якою позивачем 01.03.2011 був укладений договір найму житла, включаючи членів її сім`ї.\~ Як встановлено судом, натепер квартира [ADDRESS] продовжує мати статус гуртожитку. За умовами договору найму житлове приміщення обладнане водопроводом, гарячим водопостачанням, центральним опаленням, каналізацією, газопостачанням, електроенергією. Наймодавець зобов`язаний забезпечити надання комунальних послуг, а наймач зобов`язаний оплачувати квартирну плату та комунальні послуги відповідно до чинного законодавства. Зазначені обставини та наявність вказаного договору найму житла відповідачем не спростовані. 04.05.2018 між КП «ЖЕК 13» Чернігівської міської ради та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» укладений договір № 99 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.03.2018 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» укладений договір про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів. За умовами цього договору газопостачальник передає у власність КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» природний газ для подальшої реалізації побутовим споживачам. Передача газу здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі пункти призначення). 15.01.2018 між КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та КПЛЗ «Чернігівська обласна лікарня» укладений договір з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . 29.01.2018 між ПАТ «Облтеплокомуненерго» та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» було укладено договір на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, відповідач, як мешканець житлового приміщення у гуртожитку по [ADDRESS] , є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, споживачем природного газу, теплової енергії (опалення, гарячої води), водопостачання та водовідведення, на підставі договорів, укладених позивачем з відповідними постачальниками. З матеріалів справи убачається, що тягар зі сплати вартості наданих постачальниками та виконавцями житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку по [ADDRESS] , несе позивач, що підтверджується копіями платіжних доручень, і на спростування цих обставин відповідачем доказів суду не надано. Плата за проживання у гуртожитку нараховується на підставі пункту 38 Примірного положення про гуртожитки, тобто за ставками квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського жилого фонду. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» виконавець надає послуги відповідно до встановлених тарифів на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.08.2022 сума заборгованості [PERSON] за отримані комунальні послуги за період з 01.04.2019 по 31.08.2022 складає 35 919,30 грн. На спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за отримані послуги жодних доказів відповідачем не надано. Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень частини першої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до пунктів третього, четвертого частини четвертої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний споживач зобов`язаний: забезпечувати розподіл між споживачами, об`єднаними таким колективним споживачем, обсягу спожитих комунальних послуг відповідно до законодавства (крім випадку, коли співвласниками визначено іншу особу, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги); у разі безпосереднього здійснення розподілу обсягу комунальних послуг між споживачами у будівлі надавати споживачам, об`єднаним таким колективним споживачем, детальний розрахунок розподілу між ними обсягу спожитих комунальних послуг, а в разі обліку комунальних послуг засобами вимірювальної техніки вузла обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі (її частині), надавати також інформацію про їх показання. Згідно зі статями 64, 67, 68 Житлового Кодексу України (далі ЖК України) наймач та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та обов`язками, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язанням, що випливають із зазначеного договору. Згідно статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; На підставі статей 66, 67, 68, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. З наказів позивача № 220 від 17.08.2015 та № 38 від 23.02.2018, встановлено, що нарахування плати за проживання в кімнатах гуртожитку для осіб, які одноосібно займають площу житлової кімнати, чи проживають у складі сім`ї, здійснюється на підставі рахунків надавачів комунальних послуг, затверджених тарифів, нормативів, норм споживання та житлової площі. За таких обставин, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними. Проте, в порушення зазначених норм матеріального права, відповідач не виконує своїх зобов`язань із своєчасного внесення плати за комунальні послуги. Стаття 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, суд доходить висновку, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, а відтак, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 35 919 грн 30 коп. є обґрунтованими, що є підставою для задоволення позову. У ході судового розгляду відповідач порушив питання заявив про застосування позовної давності, вирішуючи яке суд виходить з наступного. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020). Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020. Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення заборгованості з 01.04.2019 з урахуванням встановлення карантину на території України із 12.03.2020 у межах строку позовної давності. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2\~600,00 грн. Проте, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір частково у розмірі 2\~481,00 грн, оскільки в силу вимог пункту 1 частини другої статті 4 закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved