Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Ісмайлова А.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.01.2009 року вона придбала у відповідачки вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. На момент фактичного укладення договору купівлі-продажу будинку гроші відповідач отримала в повному обсязі. У нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу немає можливості, оскільки відповідач не здійснює жодних дій, спрямованих на нотаріальне посвідчення договору. Ухвалою суду від 30.11.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.02.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ісмайлова А.В., в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала заяву про проведення розгляду справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.16, 41, 54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, відзив на позов не надала, причини неявки суду не повідомила (а.с.21, 36, 47). Суд на підставі ст.ст.178, 223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу (ч.1 ст.691 ЦК України). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України). Згідно ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно до ст. 657 ЦК України (в ред. 2003р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку, квартири, або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.657 ЦК України (в ред. 2010р.), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено в судовому засіданні, 19.01.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку (а.с.9). Згідно вказаного договору відповідач [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] (п.1 договору). Вказаний будинок з надвірними будівлями належить продавцю на підставі рішення третейського суду за №103/18/08-2008 від 18.08.2008 року (п.2 договору). Продаж зазначеного майна вчинено за 10 000 грн., які покупець передав продавцю повністю до підписання цього договору (п.3 договору). В договорі купівлі-продажу також зазначено, що покупець набуває право власності на зазначений будинок з моменту укладення цього договору і його державної реєстрації, цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації (п.5, 10 договору). Зазначений договір не був посвідчений нотаріально, доказів його реєстрації в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації суду також не надано. Суду також не надано доказу реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за відповідачем [PERSON] , для підтвердження наявності у неї права продажу цього майна станом на 19.01.2009 року. Згідно акта про фактичне проживання від 16.08.2021 року [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з березня 2009 року(а.с.8). Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування зазначеної норми закону та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. На думку суду причина у відсутності нотаріального посвідчення даного договору купівлі-продажу нерухомого майна полягає не в ухиленні відповідача від його посвідчення, а у відсутності належного оформлення її права на здійснення такого відчуження майна. Оскільки сторонами при укладенні договору купівлі-продажу будинку не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, та позивачем не надано належних доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed