Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

26.07.2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, який неодноразово було уточнено, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є їх мати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є їх мати [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідачі не проживають в будинку з 2019 року, тобто з моменту набуття майна у спадщину позивачами, однак залишаються зареєстрованими в ньому, а це перешкоджає позивачам реалізувати свої майнові права. Ухвалою судді від 27.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 16.08.2021 року представником позивачів виконано вимоги ухвали судді від 27.07.2021 року, усунуто вказані недоліки. Ухвалою суду від 16.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням представника позивачів судом 30.11.2021 року було витребувано докази: з Шостої Запорізької державної нотаріальної кантори належним чином засвідчені копії всіх документів, що містяться у матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала за адресою: [ADDRESS] ; з відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у письмовій формі інформацію про осіб, місце, проживання яких на цей час зареєстровано у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (із зазначенням прізвищ, імен, по батькові та дат народження цих осіб, а також із зазначенням часу, з якого ці особи були зареєстровані у вказаному житловому будинку). 19.07.2022 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи. Зміст пояснень полягає в тому, що визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням може призвести до порушень прав відповідачів на користування житлом, а також суттєво порушить право неповнолітніх на збереження житлових прав. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. При винесенні рішення просять врахувати письмові пояснення та розглянути справу за відсутності представника відділу. Ухвалами суду від 10.04.2023 року було залишено позов без розгляду в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі представника адвоката Железняка А.В. до відповідача [PERSON] та залучено до участі у цивільній справі № 333/5085/21 в якості співвідповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , законним представником яких є їх мати [PERSON] . В судове засідання позивачі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси в суді довірили представляти адвокату Железняку А.В. Представник позивачів надав заяву, в якій просив провести розгляд справи 18.07.2023 року без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулося 10.04.2023 року, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі відзив на позов не подали, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 18.07.2023 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 11.07.2019 року, виданим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. (реєстровий № 4-968, 4-966) на праві спільної часткової власності по частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Вознесенівським районним у м. Запоріжжі ВДРАЦС Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані разом із [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-12/01/0596 від 10.03.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у вказаному будинку на момент набуття майна у спадщину [PERSON] та [PERSON] у будинку були зареєстровані відповідачі у справі. Знятись добровільно з реєстрації не бажають, у будинку не мешкають. Факт реєстрації відповідачів підтверджено і копією з будинкової книги на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивачами вжито заходи досудового врегулювання спору шляхом звернення у соціальних мережах до відповідачів, які не заперечують проти вимог позивачів, але не в змозі добровільно знятись з реєстрації, що спричиняє позивачам, як власникам, певні незручності та порушує їх права, зокрема права розпоряджатись своїм майном та отримати житлову субсидію в належному розмірі. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Враховуючи положення статей 72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст. ст. 71, 72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Судом встановлено, що відповідачі на час розгляду справи в суді не є членами сім`ї власників житла в силу ст. 64 ЖК України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Також судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідачі у спірному житлі не мешкають, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймають, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертались. Враховуючі, що відповідачі не проживають у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідачів в зазначеному житловому будинку створює перешкоди позивачам, як власникам домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Outcome: approved