Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 у сумі 26\~948,95 грн. Вказані суми заборгованості позивач, а також інфляційні втрати в сумі 2\~282,25 грн. та 3% річних у сумі 1\~108,35 грн., просить солідарно стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою суду\~від 01.05.2023\~прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 29.05.2023 до суду було подано відзив. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги позивача та не заперечує щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості за період з травня 2020 року по квітень 2021 року в розмірі 7\~951,40 грн., з кожного по 1/4 частці, тобто по 1\~987,85 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог просить відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. 21.06.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Бурлаченко С.Ю. подав до суду заяву про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог у вигляді солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, оскільки у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який у квартирі не проживає, але зняти його з реєстрації відповідач [PERSON] не має можливості. Тому у випадку солідарного стягнення вона буде вимушена сплачувати заборгованість за іншу особу без наявності відповідного зобов`язання. Крім того, 21.06.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Бурлаченко С.Ю. подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та відповідно просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, строк давності за якими сплинув. 27.06.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив та просить суд доводи відповідачів залишити поза увагою та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Щодо солідарного порядку стягнення існуючої на особовому рахунку відповідачів заборгованості позивач зазначає, що правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно із пунктами 12, 40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення визначається, зокрема, пропорційно до опалювальної площі квартири. Таким чином, нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників. З огляду на вказане оплата за послугу з централізованого опалення є неподільним предметом грошового зобов`язання. Саме тому, обов`язок щодо сплати заборгованості за спірну послугу є солідарним, у розумінні ст. 541 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир у разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Оскільки, відповідачі не мають можливості спільно за домовленістю здійснювати оплату за надані комунальні послуги, відповідно до належної їм частки квартири, їм варто розділити особові рахунки між співвласниками після встановлення порядку користування житлом. Враховуючи зазначене вище, а також, беручи до уваги те, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за спірною адресою, а відповідачі - [PERSON] , [PERSON] володіють спірною квартирою на праві спільної часткової власності, при цьому частки в натурі не виділені та особові рахунки не розділені, заборгованість за надану позивачем послугу, яка обліковується на особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] , підлягає солідарному стягненню з власників спірного приміщення. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачами у справі періодично здійснювалася оплата за житлово-комунальні послуги, надані позивачем, навіть у міжопалювальний сезон, коли послуга фактично не надавалася. Вищенаведене свідчить про те, що відповідачі, сплачуючи позивачу грошові кошти за послугу централізованого опалення понад нараховані до сплати суми, визнали борг перед останнім та відповідно перервали позовну давність. Ухвалою суду від 20.07.2023 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бурлаченко С.Ю. в судовому засіданні заперечуваві проти задоволення вимог щодо солідарного стягнення заборгованості, також просив застосувати строки позовної давності та на цій підставі відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачами послуги з централізованого опалення, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою (а.с. 21, 23). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є також споживачами послуги з централізованого опалення, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою (а.с. 8). [PERSON] належить 2/3 частки вказаної квартири, [PERSON] відповідно 1/3 частка, при цьому частки в натурі не виділені та особові рахунки не розділені. Доказів на спростовування зазначеного відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до\~статті 360\~ЦК України,\~співвласник відповідно\~до своєї\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~зобов`язаний\~брати участь\~у витратах\~на управління,\~утримання та\~збереження спільного\~майна,\~у сплаті\~податків,\~зборів (обов`язкових\~платежів),\~а також\~нести відповідальність\~перед третіми\~особами за\~зобов`язаннями,\~пов`язаними\~із спільним\~майном. Участь кожного\~співвласника у\~витратах на\~управління,\~утримання та\~збереження спільного\~майна означає\~необхідність несення\~витрат,\~які є\~об`єктивно\~необхідними для\~підтримання спільного\~майна у\~належному стані,\~тобто для\~підтримання його\~технічних,\~санітарно-гігієнічних,\~екологічних,\~ергономічних та\~естетичних характеристик\~будинку,\~які визначають\~його експлуатаційні\~якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Згідно частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надану послугу здійснюються неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] , складається з: заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 у сумі 26\~948,95 грн. (а.с. 12). Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано. Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11). Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах ВС КЦС від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Правовідносини, які склалися між сторонами по наданню житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст.\~625\~ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат у сумі 2\~282,25 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 1\~108,35 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості (а.с. 13). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат. Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. Суд погоджується з запереченням представника позивача, викладеним у відповіді на відзив. Так, частиною 1 статті 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно із пунктами 12, 40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення визначається, зокрема, пропорційно до опалювальної площі квартири. Таким чином, нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників. З огляду на вказане оплата за послугу з централізованого опалення є неподільним предметом грошового зобов`язання. Саме тому, обов`язок щодо сплати заборгованості за спірну послугу є солідарним, у розумінні ст. 541 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир у разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Оскільки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості спільно за домовленістю здійснювати оплату за надані комунальні послуги, відповідно до належної їм частки квартири, їм варто розділити особові рахунки між співвласниками після встановлення порядку користування житлом. Тому суд вважає необґрунтованим відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] та заперечення адвоката Бурлаченка С.Ю., оскільки нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Бурлаченком С.Ю. заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, також відповідачем [PERSON] згідно поданого ним відзивом на позовну заяву заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності з огляду на таке. Позивач звернувся до суду з позовом 25.04.2023. Але відповідно до матеріалів справи 20.01.2022 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/3885/21 АТ «Криворізька теплоцентраль» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 у сумі 26\~948,95 грн., інфляційних витрат у сумі 2\~282,25 грн., 3% річних у сумі 1\~108,35 грн. та 227,00 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до інформації з програми документообігу суду «Д-3» заява про видачу судового наказу подана АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду 25.06.2021 (а.с. 5). Тобто своїми діями перервав строк позовної давності. Також у спірний період з 01.06.2018 по 31.05.2021 відповідачами здійснювалась часткова оплата послуги з централізованого опалення: у червні 2018 року 311,85 грн., у листопада 2019 року 250,00 грн., у лютому 2020 року 500,00 грн., у березні 2020 року 200,00 грн., у травні 2020 року 50,00 грн. Отже, відповідачами було визнано розмір заборгованості, яка виникла у спірний період, та перервано строк позовної давності, починаючи з червня 2020 року, пішов відлік нового строку. Тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~684,00 грн., сплачений ним при подачі позову та при подачі заяви про видачу судового наказу, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі викладеного та

Outcome: approved