Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

19.04.2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартплата), а також судових витрат у справі. Позовні вимоги, які в подальшому були збільшені, обґрунтовані тим, що будинок [ADDRESS] був віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Позивач посилається на те, що з 01.05.2015 року будинок [ADDRESS] за вказаною вище адресою знаходився на балансі та обслуговуванні у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Між позивачем і відповідачем склалися фактичні договірні відносини, оскільки договір між сторонами спору не укладено. Позивач фактично надавав відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач використовував дану послугу та не відмовлявся від неї. Зазначає, що за період з 01.05.2015 року по по 01.03.2018 року у відповідача виникла заборгованість з оплати послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 6486,36 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача в зв`язку з порушенням грошового зобов`язання три проценти річних у розмірі 205,45 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 31.05.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 18.02.2019 року представник позивача надіслав заяву про зменшення позовних вимог і просив стягнути з відповідача 6300 грн за послуги з урахуванням трьох відсотків річних та витрати судового збору у розмірі 1762 грн. У червні 2023 року представник КП подав заяву про збільшення позовних вимог у якій зазначив, що за період з 01.06.2016 по 01.06.2023 року сума боргу склала 31 338,73 грн, яка складається з: заборгованості за надані послуги - 25 416,48 грн, інфляційних втрат - 4356,49 грн, 3% річних - 1565,76 грн. Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву у справі. Сторони по справі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, розглянувши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, наданих Комунальним Концерном «Центр комунального сервісу» за № 431-154 від 19.02.2018 року, відповідачка [PERSON] є власником особового рахунку; споживачами значиться 3 особи; житлова площа квартири - 31,70 кв.м.; квартира приватизована (а.с. 10). Згідно з довідкою відділу обліку та мотиторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в м. Києві від 05.05.2018 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що вказаний будинок віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням Голосіївського районної в місті Києві ради 41 сесії V скликання від 19 жовтня 2010 року №41/10 було передано майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва з балансу Голосіївської районної в місті Києві ради на баланс КП ««Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» 31 жовтня 2010 року й відповідно до акту прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року було передано, зокрема, будинок [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 13 листопада 2014 року № 373/373 вулицю Червоноармійську перейменована на вулицю Велика Васильківська. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». З 01.05.2015 позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснювало функції з утримання будинку [ADDRESS] та надавав житлово-комунальні послуги. Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку, а також вихідні дані для визначення і розрахунку їх вартості підтверджується матеріалами справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними контрагентами для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду (а.с. 37-90). Водночас факт ненадання послуг або зниження якості послуг (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Відповідач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що послуги йому не були надані КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» чи надані неналежним чином (звернення з претензіями, скаргами). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі [ADDRESS] та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. ст. 64, 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і за комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами ї несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найм житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачем не укладено. Позивач посилається на те, що між ним і відповідачем договір по квартирі [ADDRESS] , не укладено, проте відповідач знаходиться у фактичних договірних відносинах із позивачем. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав свій обов`язок з оплати за спожиті послуги, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем у нього виникла заборгованість в період з 01.06.2016 року по 01.06.2023 року з оплати послуг за утримання будинку і прибудинкової території з урахуванням сплати боргу у розмірі 25416,48 грн. Через відсутність відзиву відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову з урахуванням заперечень останньої в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. У лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією №431 - 115 від 13.02.2018 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наголошував на необхідності їх термінової оплати (а.с. 9). Відповідь на вказану претензію не надійшла. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційна складова боргу становить 4356,49 грн, 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за спірний період становить 1565,76 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі.

Outcome: approved