Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, зазначивши, позивачем [PERSON] 02.06.2005 року за договором купівлі- продажу посвідченого приватним натаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. було придбано у [PERSON] нерухоме майно 55/100 часток житлового будинку, що складає квартиру [ADDRESS] . Він являєтья власником даного житлового приміщення. Позивач [PERSON] вирішив розпорядитись своїм майном, для чого звернувся до виконавчого комітету Коростенської міської ради, де отримав інформаційну довідку №334547301 від 05.06.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . З відповідної довідки довідався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містить запис від 05.04.2006 року №3065271 про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно по [ADDRESS] . Підставою обтяження є повідомлення 16,08.09.1959, Коростенський УПП УТОС, Архівний номер: 2036016ZITOMIR13, архівна дата 27.04.2000, дата виникнення 08.09.1959 року. Власником інших 45/100 часток житлового будинку значиться [PERSON] , яка [INFO] померла спадкоємцем належного їй майна є позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті, у якого також виникли проблеми зокрема в оформлені своїх спадкових прав пов`язані саме з вищезазначеною забороною. Вважають, що існуюча на даний час заборона на належне ним майно є безпідставною. Тому просять зняти обтяження у виді заборони відчуження на житлове приміщення по [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №3065271 зареєстрованого Коростенською районною державною нотаріальною конторою від 05.04.2006 року. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв не подав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2005 року, що [PERSON] прийняв у власність 55/100 часток житлового будинку, що складає квартиру [ADDRESS] . Власником інших 45/100 часток житлового будинку значиться [PERSON] , яка [INFO] померла спадкоємцем належного їй майна являється позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 3065271, зареєстровано :05.04.2006 14:15:28 за №3065271 рестратором: Коростенська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 16,08.09.1959, Коростенський УПП УТОС, об`єкт обтяження: невизначено, не вказ., состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запит; додаткові дані: Архівний номер: 2036016ZITOMIR13, архівна дата: 27.04.2000, дата виникнення 08.09.1959, №рестра:114, внутр.№1701ССЗС25F13D305235. Згідно листа від 27.04.2023 року за №329/01-16 другої Коростенської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) слідує, що інформація (та будь-які документи) стосовно накладення заборони на майно за реєстраційним номером обтяження: №3065271, зареєстроване Коростенською районною державною нотаріальною конторою 05.04.2006 року, на підставі повідомленя №16 Коростенського УПП УТОС від 08.09.1959 року, на житловий будинок по [ADDRESS] , власник - [PERSON] відсутня. Відповідно до ст.30 ч.2 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Згідно п.2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивачів, що ґрунтуються на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивачі мають намір розпорядитися належним їм майном, проте через наявність арешту позбавлені можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивачів на розпорядження, внаслідок чого вони позбавлені можливості реалізувати свої права, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності накладення арешту на майно позивачів, або ж наявності стосовно нього виконавчого провадження, в якому вони є боржниками. Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню за відсутністю підстав вважати правомірним арешт, що накладений на вищевказане майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved