Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з ним. В обґрунтування позову зазначає, що 04.11.2005 року він уклав шлюб з відповідачем, який було розірвано 14.10.2022 року. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися жити разом з відповідачем. Дійти згоди з відповідачем щодо проживання дітей з ним не вдалося. Вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним, а не з їх матір`ю. Він має стабільний дохід та може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На думку позивача відповідач не може створити для дітей належних умов для виховання та розвитку, немає достатнього матеріального забезпечення та належних побутових умов. Він постійно піклується про дітей, допомагає матеріально, купує одяг. Відповідач не в змозі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Вважає, що проживання дітей разом з ним відповідає їх інтересам, оскільки він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повного мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти не були позбавлення піклування матері. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано 14.10.2022 року, що підтверджується рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 14.10.2022 року. Після розірвання шлюбу позивачу залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » ( а.с. 8-9). Згідно ксерокопії довідки Ємільчинської селищної ради Житомирської області №2360 від 20.06.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї його становить: дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 15.05.2006 року відділом РАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області та ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 30.08.2010 року відділом РАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11-12). Згідно акту обстеження умов проживання від 16.06.2023 року комісією служби у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області було проведено обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] та під час спілкування з дітьми з`ясовано, що вони бажають проживати з батьком. (а.с. 13). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.ч.3, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років та у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися Органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи вищезазначене, інтереси дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки це відповідатиме інтересам дітей та сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню. Крім того визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved