Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння на користь Львівської міської територіальної громади квартиру [ADDRESS] з припиненням права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер: 36872461). Позов мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належала до комунального майна Львівської міської ради. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.05.2012 року (суддя Дем?яновський Ю.Г. ), визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (загальною площею 43,50 кв. м.) по справі №1313/1385/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] на підставі мирової угоди про виконання договірних зобов?язань та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання послуг від 05.01.2011 року виконаним. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12.11.2012 року у справі № 1313/1385/2012 скасовано вищезазначену мирову угоду, укладену 07.05.2012р. між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.12.2013року у справі №461/15816/13-к накладено арешт на квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,5 кв.м., яка незаконно була зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до листа слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області від 27.10.2021 року №17876/16/01-4, слідчим 09.10.2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. від 18.11.2022 року задоволено клопотання представника Львівської міської ради, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 30.12.2013 року у кримінальному провадженні №12013150030000323 (справа №461/15816/13-к, провадження Ne1-кс/461/6347/13) на квартиру [ADDRESS] , площею 43,5 кв.м., яка перебувала у власності [PERSON] , [INFO] . Однак, незважаючи на скасування судом мирової угоди від 07.05.2012р., укладеної між [PERSON] та [PERSON] , згідно якої за [PERSON] визнано право власності на житлове приміщення по [ADDRESS] загальною площею 43,5 кв.м., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився чинним запис про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Внаслідок вибуття квартири [ADDRESS] із комунальної власності було порушено права, майнові інтереси законного власника майна - Львівської міської територіальної громади. З врахуванням наведеного позов просить задоволити. Ухвалою судді від 17 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання. Відповідач у встановлені в ухвалі про відкриття провадження строки відзиву на позовну заяву не скерував. 17 травня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду вище вказану цивільну справу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з мотивів викладених у такому та просить суд задоволити його в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем реєстрації, причин неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно із ч.1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об?єктами права комунальної власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно листа ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 26.02.2021р. № 825 будинок [ADDRESS] станом на 29.12.2012р. зареєстрований за місцевими радами (ЖЕО Червоноармійського району м. Львова) на підставі рішення Червоноармійської районної Ради народних депутатів м. Львова від 10.03.1987р. N° 176. Відповідно до наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 13.09.2001 року №270-Д будинок [ADDRESS] , визнано аварійним, що загрожує обвалом, його мешканці підлягають відселенню. Мешканка квартири №1 ( [PERSON] ) згаданого будинку була відселена на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2003 року №1175. Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 26.11.2009 року №584 вказаний будинок визнаний таким, що виведений з аварійного стану. Рішенням громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 11.06.2020 ( протокол №94 від 11.06.2020) погоджено приєднання шляхом продажу звільненого суміжного житлового приміщення квартири №1 до квартири [ADDRESS] , де проживає та зареєстрована сім?я [PERSON] - черговика Львівської міської ради з 28.05.1992 року. Отже, власником квартири [ADDRESS] є Львівська міська територіальна громада. Зі змісту ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч.2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності. Відповідно до ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.05.2012 року, визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (загальною площею 43,50 кв. м.) по справі №1313/1385/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] на підставі мирової угоди про виконання договірних зобов?язань та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання послуг від 05.01.2011 року виконаним. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12.11.2012 року у справі № 1313/1385/2012 скасовано вищезазначену мирову угоду, укладену 07.05.2012р. між [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] перебуває в приватній власності [PERSON] /а.с.23/ Згідно із ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Як убачається з матеріалів справи, Львівська міська рада, звернувшись до суду з даним позовом, обґрунтовує мотивованість та підставність заявленої вимоги про витребування з чужого незаконного володіння квартири у добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України, у зв`язку з тим, що спірна квартира є комунальною власністю та вибула з володіння територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради поза волею власника. За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15 та з таким висновком погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 522/2110/15-ц Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2020 року у справі № 461/1119/18 прийшов до висновку, що у зв`язку з тим, житлові і нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та/або юридичних осіб, належать до комунальної власності територіальної громади міста. При цьому, державна реєстрація права комунальної власності на окремі об`єкти нерухомого майна в будинку комунальної власності для підтвердження правового титулу територіальної громади як власника певного об`єкту нерухомості не вимагається. Крім цього, відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанову від 17.10.2018 у справі №362/44/17 відсутність спрямованого на відчуження рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира вибула з володіння територіальної громади м.Львова без згоди Львівської міської ради, тобто поза волею власника майна. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У даному випадку воля - це рішення (дозвіл) місцевої ради на відчуження комунального майна конкретно визначеній особі. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що спірна квартира вибула з володіння власника територіальної громади м. Львова, в особі Львівської міської ради поза його волею, а відтак наявні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим підставними є заявлені вимоги про витребування майна з володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі наведеного, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в розмірі 5200 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням.

Outcome: approved