Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

04.05.2023 року Ієговська Анастасія Олександрівна , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, посилаючись на наступне. 06.11.2021 року близько 18 год. 00 хв. в Запорізькій обл., м. Запоріжжі, на проспекті Соборному, біля буд. №17, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водійка [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом марки "Ford Transit" р.н. [NUMBER] , допустила наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної ДТП, пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Позивач являється мамою загиблого [PERSON] , а тому у зв`язку з його смертю Позивачу спричинена значна та непоправна шкода. 07.11.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021082050001921 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 20.02.2023 року слідчим відділенням розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021082050001921 від 07.11.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Внаслідок загибелі сина мати загиблого - [PERSON] , зазнала моральних страждань та переживань, які продовжуються до цих пір. Позивачка була вимушена змінити звичний спосіб життя, так як втратила близьку людину, яка була їй опорою та підтримкою. З 2001 року і по день ДТП, загиблий проживав разом з матір`ю, що підтверджується технічним паспортом від 14.08.2001 року та заявою [PERSON] від 25.04.2023 року. Під час спільного проживання загиблий доглядав матір, надавав їй необхідну турботу, любов та захист, яка була їй особливо необхідна у зв`язку зі смертю чоловіка [PERSON] - батька загиблого, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Загиблий [PERSON] мав спільний бюджет з матір`ю, надавав гроші на продукти, завжди ходили разом на базар, [PERSON] до смерті сина ніколи не носила пакети з продуктами. Якщо Позивачка хворіла, то він завжди допомагав з ліками та прибиранням. Разом з матір`ю загиблий проводив всі вечора поруч, мати могла порадитись з сином, поспілкуватись, оскільки загиблий був дуже начитаним та любив історію, мати любила слухати сина. Вся квартира Позивачки заставлена книжками загиблого сина. Загиблий був дуже працьовитим, працював як офіційно, так і не офіційно, що забезпечувало Позивачку в стабільності у житті та відчуття опори. Гортаючи вже заплакані сторінки фотоальбомів, мати не може знайти жодної фотографії де б син не посміхався. Фактично Позивачка не лише втратила підтримку зі своєї сім`ї, а й смерть сина незворотньо позбавила можливості отримувати таку підтримку в майбутньому. Позивачка змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, Позивачці доведеться з часом докладати все більше зусиль для організації свого життя, зокрема харчування та лікування, оскільки в неї нікого вже не залишилось. При цьому звертає увагу суду, що вимоги Позивачки про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, враховуючи, що сам факт смерті сина беззаперечно завдав шкоду інтересам Позивачки і спричинив їй моральні переживання й страждання. Після смерті сина у Позивачки залишився невпинний біль, страждання та усвідомлення того, що він більше не прийде. У матері після його смерті погіршилось самопочуття, а також вона відчуває постійну втому, моральну і фізичну виснаженість. Вона часто плаче через втрату свого єдиного сина, особливо, коли в її поле зору попадають особисті речі загиблого, його фотографії, на яких він щасливий та життєрадісний, адже, до дня смерті вона із загиблим перебувала в дуже теплих та близьких відносинах, проживала разом. Також все, що є в квартирі нагадує про загиблого і викликає сльози, тривогу і душевну пустоту. Враховуючи те, що мати позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, мати оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ593285, який діяв на момент настання ДТП станом на 06.11.2021 року. 03.10.2022 року, до Страховика була подана позовна заява з вимогою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, в розмірі 72 000,00 грн. (сімдесят дві тисячі грн. 00 коп.) в межах страхового ліміту на умовах п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. На дату подання даної позовної заяви, Страховиком не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування по вищевказаному страховому випадку та рішення судом ще не виносилось. Проте, на думку Позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди Позивачу, який заподіяно в наслідок смерті [PERSON] , а тому Позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Тому, враховуючи частку моральної шкоди, яка має бути відшкодованою за рахунок АТ "СГ "ТАС" (72 000,00 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої Позивачу внаслідок смерті [PERSON] в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача, становить 178 000,00 (сто сімдесят вісім тисяч) грн., (з розрахунку 250 000,00 - 72 000,00 = 178 000,00). Від відповідача 07.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Вказує, що обгрунтування позовної заяви має більше емоційний характер ніж юридичний.Позивачем не наведено в чому конкретно виражаться неможливість нормально жити. Також не обумовлені та не доведені порушення фізичної, психоемоційної та соціальних сфер існування. Чим саме викликані емоційний стрес, нераціональне витрачання життєвого часу та інше. Поряд із цим, доводи Позивача про те, що загиблий мав спільний бюджет з матір`ю, надавав гроші на продукти, завжди ходив разом із нею на базар нічим не підтверджені та не доведені. Факт утримання загиблим Позивачки, також не підтверджений. До позовної заяви не долучено жодного документа на підтвердження моральної шкоди. Вважає, що смерть чоловіка Позивачки - [PERSON] , не відноситься до предмету спору та не може бути покладена в обґрунтування моральної шкоди спричиненої в наслідок ДТП. Окрім зазначеного, позивач в обгрунтування позову посилається на те, що вона докладає додаткових зусиль для організації свого життя, що у неї погіршилось самопочуття, а також вона відчуває постійну втому, моральну і фізичну виснаженість. Звертає увагу суду, що Позивачці наразі виповнилось 84 роки, особа у такому віці буде відчувати втому, моральну та фізичну виснаженість та інше. Відтак, беручи до уваги вік Позивачки вважає, що її твердження також не можуть покладатись в обгрунтування моральної шкоди. Поряд із цим, нею не обгрунтовано яких саме додаткових зусиль вона докладає для організації свого життя. Разом із тим, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 20.02.2023 року, потерпілий [PERSON] був винним у спричиненні ДТП. Ввважає, що позивачем не доведено та не обгрунтовано розміру заявленої моральної шкоди. Відтак, вимоги Позивача щодо стягнення суми моральної шкоди не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована, то вимоги позивача щодо відшкодування завданої їй шкоди пред`явлені до Відповідача, не підлягають задоволенню. Відшкодовувати розмір шкоди, яку просить стягнути позивач на її користь із [PERSON] , повинен відшкодовувати страховик, у якого й була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] . Від позивача 19.06.2023 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне.Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Розмір заподіяної Позивачці моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося їй перенести через трагічну загибель сина. Розмір душевних страждань Позивач оцінив у позовній заяві в сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести Позивачці, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я у похилому віці, а також моральних страждань, пов`язаних з загибеллю сина внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Від позивача 23.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву доповнений, в якому зазначає наступне. [PERSON] має на своєму утриманні недієздатну мати [PERSON] , [INFO] .. Вказані обставини підтверджуються копією паспорта [PERSON] , копією свідоцтва про народження та посвідченням УБД. Поряд із цим, з довідки виданої головою квартального комітету Ks 23 вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] . [PERSON] здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, який вона потребує щодня. Догляд за матір`ю також потребує значних матеріальних витрат. Неможливо залишити поза увагою той факт, що [PERSON] сплатила організацію та проведення похорон [PERSON] . З договору замовлення № 234 від 18.11.2021 року на організацію та проведення поховання вбачається, що замовником є [PERSON] , яка організувала послуги з поховання. Також на підтвердження зазначених обставин додають копію договору № 234, виписку з єдиного державного реєструюридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та витяг з реєстру платників єдиногоподатку. Окрім зазначеного, [PERSON] надавала грошову допомогу на лікування сина Позивачки.Відповідно до розписки від 08.12.2021 року, написаною [PERSON] ,вона отримала грошові кошти від [PERSON] по сумі чеків на лікування сина у розмірі 5978,39 грн. Поряд з цим, [PERSON] допомагала з лікуванням й самій [PERSON] . Так, з розписки від 08.12.2021 року написаною [PERSON] вона отримала грошові кошти від [PERSON] на своє лікування у розмірі 3800 грн. Відтак, [PERSON] відшкодувала лікування потерпілого, організувала та оплатила його похорон і навіть давала грошові кошти на лікування його матері - [PERSON] ,. Тобто, своїми діями [PERSON] одразу намагалась допомогти усім чим може, що наразі підтверджується письмовими доказами. Шкода була відшкодована [PERSON] у 2021 році, наразі, у 2023 році Позивач намагається повторно стягнути грошові кошти з [PERSON] за тими ж обставинами, по яких [PERSON] вже відшкодовувала шкоду Позивачу. Відтак, вважає позовні вимоги [PERSON] не обгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Від представника позивача 27.07.2023 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Доводи, викладені у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими та суперечать правовим висновкам Верховного Суду. Відповідачем дійсно було понесено витрати на поховання потерпілого, та його лікування, проте заподіяна моральна шкода Позивачці, Відповідачем відшкодовано не було. Надані Відповідачем розписки від Позивачки не містять будь-якої інформації про відшкодування коштів Відповідачем саме заподіяної моральної шкоди, в тому числі надані розписки не містять інформації щодо відшкодування шкоди на майбутнє, інформації щодо розміру відшкодованої моральної шкоди, та не містять жодної інформації про відсутність будь-яких претензій у Позивачки до Відповідача. Крім того, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди. Ухвалою судді від 09.05.2023 року позовну заяву було залишено без руху. 16.05.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 19.05.2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, у відповіді на відзив зазначено про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника. В судове засідання відповідач не з`явилася, від неї та її представника надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності, проти позову заперечували. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження №12021082050001921 від 07.11.2021, винесеної 20.02.2023 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Гараном Р.П., 06.11.2021 року близько 18 год. 00 хв. в Запорізькій обл., м. Запоріжжі, на проспекті Соборному, біля буд. №17, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом марки "Ford Transit" р.н. [NUMBER] , допустила наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної ДТП, пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.11.2021). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - кримінальне провадження закрито. Позивач [PERSON] являється матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.11.2021. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою про закриття кримінального провадження №12021082050001921 від 07.11.2021 підтверджується факт смерті потерпілого [PERSON] наступила внаслідок дорожно-транспортної пригоди за участю водія - відповідача [PERSON] . Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За приписами частини першої ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (п.1 частина друга ст.1167 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам),дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Вимогами ст.1187 ЦК, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень п.2 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом-тільки умислу потерпілого. Покладаючи обов`язок про відшкодування шкоди на відповідача, суд виходить з того, що останнім не доведено умислу потерпілого чи непереборної сили. Суд виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У деліктних зобов`язання діє презумпція вини заподіювача шкоди, при цьому ключовим елементом при визначенні вини чи невинуватості є ступінь дбайливості та обачності деліквента. Посилання відповідачки на відсутність її вини у настанні наслідків у вчиненому ДТП та посилання на те, що кримінальне провадження було закрито за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення (підстава п.2 ч.1 ст.284 КПК України) не звільняє останню від обов`язку відшкодувати моральну шкоду. Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. ( STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Виходячи із моральних засад розумності, справедливості та виваженості, оскільки ці страждання є непоправні і ніколи не зітруться з пам`яті позивачів, суд вважає, що заподіяння моральної шкоди матері потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення смерті її сину джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Визначаючи позивачу моральне відшкодування, суд враховує моральні страждання позивача, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 20.02.2023 року, потерпілий [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перетинав проїзну частину проспекта Соборного по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись зліва-направо по ходу руху транспортного засобу під водія [PERSON] . Під час перетину проїзної частини пішохід [PERSON] , маючи об`єктивну можливість виявити, що у вказаному місці транспортні потоки зустрічних напрямків розділяє трамвайна колія, яка в свою чергу розділяє і дорожню розмітку 1.14.1 розділу 34 ПДР України, а пройшовши першу половину проїзної частини і, вийшовши на трамвайну колію, виявити, що пішохідний перехід для нього преривається. Як наслідок перед виходом на смугу руху водія [PERSON] пішохід [PERSON] , маючи можливість виявити автомобіль Форд Транзит, реєстраційний номер [NUMBER] , що наближається та відмовитись від виходу на другу частину пішохідного переходу до проїзду даного| транспортного засобу, вказаних заходів не прийняв. Натомість [PERSON] діючи в порушення правил безпеки дорожнього руху раптово вийшов на смугу руху [PERSON] , не впевнившись при цьому в безпеці для себе та інших учасників дорожнього руху, тим самим поставивши себе в небезпечне для життя положення. В результаті вказаних порушень пішоходом [PERSON] , водій [PERSON] , виїхавши на вказаний пішохідний перехід, передньою частиною скоїла наїзд на нього. Орган досудового розслідування дійшов висновку, що причиною виникнення ДТП стало саме порушення пішоходом [PERSON] вимог п. 4.14 а,б ПДР України. З наведеного слідує, що ДТП відбулося за обставин, коли потерпілий [PERSON] допустив необережність через нехтування Правилами дорожнього руху. Крім того, згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Враховуючи, що груба необережність потерпілого [PERSON] сприяла виникненню шкоди внаслідок ДТП, а також обставини, зазначені відповідачем щодо знаходження на її утримання непрацездатної матері, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача. Приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на істотність вимушених у житті позивача змін та розмір моральних страждань у зв`язку з втратою рідної людини, характер, тривалість і обсяг заподіяних їй моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, з урахуванням частки моральної шкоди, яка має бути відшкодованою за рахунок АТ «СГ ТАС» у розмірі 72000 грн, суд вважає справедливою сумою компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача - у розмірі 100000 грн. Судом до уваги не береться твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту погіршення її стану здоров`я, наявність психічних і психологічних зривів, з огляду на вищенаведене. Слід зазначити, що завдана позивачу смертю сина моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. Враховуючи вік позивача, її сімейний стан-вдова, зазначені обставини істотно змінили її життя та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина, у житті позивача неможливо. Смерть рідної людини є невідновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що вимоги позивача щодо відшкодування завданої їй шкоди пред`явлені до Відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована, з огляду на наступне. Так, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність. В позовній заяві зазначалось представником Позивача, що 03.10.2022 року, до Страховика була подана позовна заява з вимогою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, в розмірі 72000,00 грн. (сімдесят дві тисячі грн. 00 коп.) в межах страхового ліміту на умовах п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач у позовній заяві просить стягнути на користь останнього різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: - від 17 жовтня 2018 року у справі №638/17731/16-ц (провадження № 61-25541св18); - від 17 травня 2018 року у справі №№ 175/402/17-ц (провадження №61-21370ск18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також слід зазначити, що відповідно до ст.. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зазначене вказує на неспроможність доводів відповідача щодо того, що матеріальна шкода була відшкодована [PERSON] у 2021 році, наразі, у 2023 році Позивач намагається повторно стягнути грошові кошти з [PERSON] за тими ж обставинами. За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial