Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У червні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] має статус колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у будинку були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/3 частини вищевказаного житлового будинку. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Спадщину вони прийняли, спадкова справа відкрита у Носівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку позивачам було відмовлено у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, а, отже, свідоцтво про право власності на колгоспний двір на даний час не є чинним. Позивачі зверталися до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації права власності на належне їм вищезгадане нерухоме майно. Однак згідно з повідомленням нотаріуса зареєструвати право на житловий будинок неможливо, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав його учасникам на праві спільної сумісної власності. Саме тому позивачі просили судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 15 червня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02 серпня 2023 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 33, 364). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ установлено,\~\~ що\~\~ домогосподарство\~ [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в ньому значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою\~\~\~ Носівської\~\~\~ міської ради Чернігівської області № 7/118/102 від 02 лютого 2021 року (а. с. 7). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Носівка Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Згідно з довідкою № 7/118/104, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 02 лютого 2021 року, станом на 20 березня 2011 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а. с. 36-37). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 11). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9). Отже, вони є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 477/2013, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 38). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] та син [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 36-37). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на 1/6 частини за кожним житлового будинку після померлого [PERSON] . Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/6 частини за кожним житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, а, отже, свідоцтво про право власності на колгоспний двір на даний час\~ не є чинним. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса\~\~\~ Носівської\~\~\~\~ державної\~\~\~\~ нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. № 423/02-31 від 4 травня 2023 року (а. с. 20). Судом також установлено, що позивачі зверталися до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реалізації права власності на належний їм вищезгаданий житловий будинок. Однак, зареєструвати право на житловий будинок [ADDRESS] , неможливо, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням нотаріуса № 164/01-16 від 5 червня 2023 року (а. с. 21). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 64,7 кв. м, житлова площа 20,8 кв. м (а. с. 16-18). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам у рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved