Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Адвокат Паламарчук Наталія Володимирівна в інтересах [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення відшкодування інфляційних втрат та відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між сторонами 11.05.2016 був укладений договір позики на суму 7306879,79 грн., що еквівалентно 290000 доларів США, строк повернення коштів до 01.06.2016. Також сторони домовились, що у випадку прострочення позичальником позики, він на вимогу позичкодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 15% річних від простроченої суми. Відповідач борг повернув частково, сплативши 05.06.2018 гроші в сумі 699780 грн., що еквівалентно 25000 доларів США, залишок заборгованості склав 265000 доларів США. 29.11.2019 Голосіївським районним судом міста Києва по справі №752/16838/18 було ухвалене рішення, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 11.05.2016 в сумі 7139789 грн., тобто еквівалент 265000 грн., 15% річних за період з 02.06.2016 по 08.08.2019 в сумі 2177851,33 грн., тобто еквівалент 86905,48 грн., судові витрати в сумі 8810 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 29.11.2019. Під час примусового виконання рішення (виконавче провадження [NUMBER]) з відповідача були стягнуті грошові кошти на загальну суму 6682879,96 грн. (21.12.2019 - 19005,32 грн., 13.01.2020 - 1520,50 грн., 23.03.2020- 6662354,14 грн.) Стягнуті в примусовому порядку кошти були в першу чергу зараховані на погашення судових витрат в сумі 8810 грн., потім були погашені 15% річних 21.12.2019 -10195,32 грн., 13.01.2020 - 1520,50 грн., 23.03.2020 - 2166135,51 грн., в рахунок основної суми боргу 23.03.2020 сплачено 4496218,63 грн. Станом на 23.03.2020 залишок несплаченої суми боргу становив 2643570,37 грн., яка станом на день звернення до суду з цим позовом не сплачена. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України та з урахуванням того, що сторонами договору позики встановлений інший розмір процентів 15%, відповідач повинен сплатити позивачу 15% річних за період з 09.08.2018 по 15.11.2022 в сумі 3283183,02 грн. та інфляційні втрати від простроченої суми основного боргу за період з 30.11.2019 по 15.11.2022 в сумі 1177785,02 грн. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : інфляційні втрати за період з 30.11.2019 по 15.11.2022 в сумі 1177785,02 грн.; 15% річних за період з 09.08.2018 по 15.11.2022 в сумі 3283183,02 грн.; судові витрати. 13.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 09.03.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача адвокат Сокур С.О. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтував тим, що право нараховувати відсотки припиняється у разі звернення до суду з позовною заявою. Відповідач мав право заявити вимогу про стягнення компенсаційних втрат під час розгляду справи №752/16838/18. Вимога про стягнення відсотків за користування грошима за період з 09.08.2018 по 28.11.2019 є незаконною, оскільки позивач міг уточнити позовні вимоги або просити про ухвалення додаткового рішення у справі №752/16838/18. Наведена у позові судова практика не є релевантною. Витрати відповідача на правову допомогу становлять 20000 грн., витрати на відправлення кореспонденції - 500 грн. Представник позивача адвокат Паламарчук Н.В. надала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позов. Зазначила, що відповідач плутає нарахування процентів за користування кредитом та нарахування процентів річних за прострочення повернення суми позики, які мають різну правову природу. Під час розгляду справи позивач не міг уточнити позовні вимоги або збільшити їх, оскільки 08.04.2019 було закрите підготовче провадження. А підстави для ухвалення додаткового рішення у справі №752/16838/18 були відсутні. Твердження відповідача щодо судової практики є перекручуванням позиції позивача. Судові витрати позивача нічим не підтверджені, а розмір витрат на правову допомогу є не співмірним зі складністю справи, якістю підготовлених документів та часом, витраченим адвокатом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Паламарчук Н.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердила доводи, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сокур С.С. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Маслюк А.А. заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 11.05.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 7306879,79 грн., що еквівалентно 290000 доларів США, строк повернення коштів без процентів до 01.06.2016. Також сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання у доларах США, який повертається позивачем у гривнях і визначається за міжбанківським курсом продажу доларів США, взятий зі сторінки УкрДілінг (Українського міжбанківського ринку) + 7%. Якщо з якихось причин не можливо буде встановити курс продажу доларів США УкрДілінг, то береться офіційний курс долару США до гривні, встановлений НБУ +8%. Також сторони визначили, що у випадку прострочення позичальником позики, він на вимогу позичкодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 15% річних від простроченої суми. Зазначені обставини підтверджуються копією розписки від 11.05.2016. 29.11.2019 Голосіївським районним судом міста Києва по справі №752/16838/18 було ухвалене заочне рішення, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 11.05.2016 в сумі 7139789 грн., тобто еквівалент 265000 грн., 15% річних за період з 02.06.2016 по 08.08.2019 в сумі 2177851,33 грн., тобто еквівалент 86905,48 грн., судові витрати в сумі 8810 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 29.11.2019. 13.12.2019 [PERSON] отримав виконавчий лист, який звернув до примусового виконання. В рамках виконавчого провадження [NUMBER] з [PERSON] були стягнуті грошові кошти на загальну суму 6682879,96 грн. (21.12.2019 - 19005,32 грн., 13.01.2020 - 1520,50 грн., 23.03.2020 - 6662354,14 грн.), що підтверджується копією листа приватного виконавця Білоконь М.В. від 14.11.2022 №434. Згідно з розрахунком позивача інфляційні втрати за період з 30.11.2019 по 15.11.2022 складають 1177785,02 грн., а 15% річних за період з 09.08.2018 по 15.11.2022 - 3283183,02 грн. від суми заборгованості в розмірі 2643570,37 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом засіданні встановлено, що відповідач дійсно не виконав зобов`язання за договором позики від 11.05.2016 та не сплатив заборгованість за вказаним в повному обсязі, яка була стягнута з нього відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2019 по справі №752/16838/18. Судом також встановлено, що сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання у доларах США, який повертається позивачем у гривнях і визначається за міжбанківським курсом продажу доларів США, взятий зі сторінки УкрДілінг (Українського міжбанківського ринку) + 7%. Якщо з якихось причин не можливо буде встановити курс продажу доларів США УкрДілінг, то береться офіційний курс долару США до гривні, встановлений НБУ +8%, про що зазначено у розписці від 11.05.2016. У позові заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за період з 30.11.2019 по 15.11.2022 в сумі 1177785,02 грн. Суд відзначає, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17, також аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц. Враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору від 11.05.2016 є грошові кошти, виражені з визначенням еквіваленту в іноземній валюті (290000 доларів США), який повертається стягнення інфляційних втрат позивачем у гривнях (7306879,73 грн.), то позивач має право вимагати їх стягнення з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання. У позові заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за період з 30.11.2019 по 15.11.2022, що за розрахунком позивача становить 1177785,02 грн. При цьому суд враховує приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Таким чином, позивач безпідставно вимагає стягнення з відповджіаа інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 15.11.2022. Враховуючи наведене стягненню підлягають інфляційні втрати за період з 30.11.2019 по 23.04.2022, що за розрахунком суду становить 477340,80 грн. (сума боргу Х на інфляційне збільшення = 2643570,37 грн. Х 1,18056671 = 477340,80 грн.). Щодо вимог про стягнення 15% річних за період з 09.08.2018 по 15.11.2022 в сумі 3283183,02 грн. суд відзначає наступне. Оскільки боржник не виконав свої зобов`язання за договором позики від 11.05.2016 в повному обсязі, то в такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто у випадку прострочення грошового зобов`язання у боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. При цьому суд також враховує приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України згідно з яким у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Також суд зауважує, що нарахування на суму боргу процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2023 по справі №910/4518/16, яка зазначила, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Зазначені висновки суду спростовують доводи сторони відповідача. Викладені у відзиві на позовну заяву та свідчать про їх не змістовність. Також суд відзначає, що за розрахунком позивача станом на 23.03.2020 залишок несплаченої відповідачем суми боргу становить 2643570,37 грн., а розмір 15% річних за період з 09.08.2018 по 15.11.2022 складає 3283183,02 грн. Таким чином, нарахування відсотків річних перевищує суму боргу відповідача. При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 №902/417/18, яка зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Суд, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим і пропорційним обмежити розмір відсотків, які стягнуті відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2019 по справі №752/16838/18, згідно з яким з відповідача було 15% річних в сумі 2177851,33 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються пропорцйно розміру задоволених позовних вимог, а тому до стягненню підлягає судовий збір в розмірі 1327,34 грн..

Outcome: partial