Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У лютому 2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 15.10.2011 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №647. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки подружнє життя сторін не склалося та рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07 грудня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем дочка залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку грошових коштів на утримання дочки не надає. З огляду на викладене, посилаючись на положення ст.180, 181 Сімейного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, разом з тим подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міського управління юстиції у Запорізькій області від 08.07.2014 року. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначила, що після розірвання шлюбу донька [PERSON] перебуває на її утриманні, відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно утримання дитини. З позовної заяви випливає, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, стан його здоров`я дозволяє йому працювати, а тому він має можливість надавати допомогу на утримання дітей, однак добровільно таку допомогу не надає. У ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно роз`яснень у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, та на підставі положень діючого законодавства України, суд вважає можливим встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, що відповідає заявленим позовним вимогам. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved