Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що в його сім`ї проживають неповнолітні діти, які є його онуками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які разом з ним не проживають, не беруть участі у вихованні дітей, не надають матеріальної допомоги, не цікавляться долею дітей та їх станом здоров`я, що підтверджується наданими до позову доказами. Зважаючи на те, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей, стягнувши аліменти на їх утримання. Із врахуванням того, що з його боку для дітей створені всі належні умови проживання, просив призначити його піклувальником над неповнолітньою онукою [PERSON] та опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON] 17.05.2023 року від представника відповідача 1 [PERSON] адвоката Суської В.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому остання щодо його задоволення заперечувала та вказувала, що твердження позивача щодо самоусунення [PERSON] від виконання своїх обов`язків не відповідає дійсності, адже вона все своє життя належним чином їх виконувала, займалась навчанням, розвитком і належним утриманням. У зв`язку з відсутністю роботи за місцем проживання, [PERSON] змушена була поїхати до міста Одеси. Діти цей час залишалися з позивачем, за обопільною взаємною згодою. Під час своєї відсутності відповідач регулярно перераховувала на рахунок позивача грошові кошти на утримання і забезпечення дітей, постійно цікавилася їх здоров`ям, розвитком та успіхами в навчанні, кожні канікули діти проводили з відповідачем. Після початку війни, в березні 2022 року, відповідач разом з дітьми виїхала до Федеративної Республіки Німеччина. По приїзду до Німеччини діти були негайно влаштовані до навчальних закладів, забезпеченні необхідними житловими умовами та речами, повне забезпечення життєдіяльності дітей здійснювалось за рахунок відповідача. Крім того відповідач, враховуючи важке матеріальне становище позивача, у цей час робила йому грошові перекази, намагаючись допомогти та підтримати. Такі дії відповідача, на думку адвоката, не свідчать про небажання займатися вихованням та розвитком дітей, про самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки свідчать про те, що відповідач значною мірою переймається долею своїх дітей, намагалася вбезпечити їх від військових дій і робила все залежне від неї щоб діти почувалися в безпеці. Проте відповідач, як мати, стала жертвою змови з боку колишнього чоловіка та позивача по справі, внаслідок злочинних дій яких, шляхом введення відповідача в оману, під приводом відвідування на літніх канікулах батька, діти були вивезені в Україну без її відома, де утримуються до цього часу у позивача. З цього приводу відповідач звернулася до правоохоронних органів Німеччини, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження за статтею 235 Кримінального Кодексу Німеччини «Викрадення неповнолітніх» по відношенню до [PERSON] . Вважає, що позивач штучно створив перешкоди щодо спілкування відповідача з дітьми, спільного проживання з ними, цинічно називаючи це «самоусуненням». Відповідач неодноразово намагалася повернути дітей, роблячи для цього все можливе. У вересні 2022 року відповідач разом з [PERSON] приїздила до с. Кормань, де спілкувалася з позивачем, відвідувала місцевий відділ поліції, намагаючись мирним шляхом вирішити питання про повернення дітей матері. Однак до цього часу позивач продовжує незаконно утримувати дітей у себе, настроюючи їх проти матері, перешкоджаючи [PERSON] жити з дітьми. Ухвалою суду від 24.05.2023 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості відповідача - [PERSON] , [INFO] , який є батьком неповнолітніх дітей. Ухвалою від 13.06.2023 року закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному об`ємі та просили їх задовольнити. Позивач повідомив, що відповідач 1 [PERSON] є його рідною донькою. Майже з народження онуків вони проживали в його сім`ї в с. Кормань. Він з дружиною утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним. Відповідач матеріально дітям не допомагає, не цікавиться ними, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Визнає, що в 2021 році отримав від [PERSON] кошти в сумі 8000 грн. Одного разу 5000 грн. він попросив у неї на придбання курей. Пізніше вона надіслала йому ще 3000 грн. Проте ці 8000 грн. - єдині гроші, які вона надала їм за 16 років. Відповідач 1 [PERSON] та її представник Суська В.В. проти задоволення позову заперечували. При цьому відповідач 1 [PERSON] зазначила, що вона не хоче йти проти волі дітей, не проти щоб вони проживали разом з її батьками, але вважає позбавлення батьківських прав перевищенням допустимих меж. Вона допомагала дітям в міру своїх можливостей, адже постійно працювала. До прикладу в м. Одеса вона працювала на нічному ринку, а діти змушені були залишатися самі вдома. Дітей вона залишила у своїх батьків в с. Кормань за їхньою згодою. Домовленості про те, скільки часу вони там перебуватимуть не було. Відповідач 2 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному об`ємі, поросив їх задовольнити, про що подав відповідну письмову заяву. Зазначив, що визнає позовні вимоги, адже це відповідатиме інтересам дітей, тому що він є громадянином Республіки Молдова та постійно там проживає, а діти з народження виховуються в сім`ї позивача. Старшу доньку [PERSON] він удочерив і є біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Коли він розлучився з відповідачкою [PERSON] сплачував їй аліменти на картку, хоча діти проживали в с. Кормань та перебували на утриманні діда з бабою. При цьому, [PERSON] будь-яких коштів на утримання дітей не давала. З початком війни діти поросили його забрати їх до себе в Молдову . Він погодився. Проте, як згодом виявилося, в с. Кормань в сім`ї [PERSON] проживало на той час 5 дітей. Троє його та двоє дітей [PERSON] від іншого шлюбу. Всіх п`ятьох дітей він забрав до себе в Молдову . Троє проживали з ним, а [PERSON] з двома своїми дітьми проживала у куми. Згодом, хтось порадив [PERSON] переїхати до Німеччини, адже там для біженців з України хороші умови. Його старший син, який живе в Німеччині допоміг [PERSON] влаштуватися там, знайти житло, оформити дітей до школи. В Німеччині [PERSON] та діти перебували з березня 2022 року до кінця серпня 2022 року. Одного разу до нього зателефонувала середня донька та попросила забрати їх від мами, адже остання знущалася над ними, ображала, била. Він сказав дітям зняти це на телефон. Після цього діти почали скидати йому відеозаписи на яких [PERSON] ображала дітей, знущалася над ними, лаялась нецензурною лайкою, била їх. Розпивала алкогольні напої з незнайомими чоловіками, які залишалися в будинку на ніч. Одного разу [PERSON] , середня донька, записала на відеокамеру як [PERSON] розпивала алкогольні напої з незнайомими чоловіками, що один з них помітив. Наступного ранку [PERSON] почала бити дитину, ображати її, вимагаючи надати телефон та видалити відеозапис. Після цього він звернувся до адвоката в Німеччині з заявою про неналежне виховання [PERSON] своїх дітей та надіслав їй відео. На його заяву адвокат повідомила, що вона разом із службою захисту дітей відберуть всіх дітей у [PERSON] , передадуть їх йому та ініціюють питання позбавлення її батьківських прав. Проте, оскільки служба захисту дітей мала намір відібрати у [PERSON] також її двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, він відмовився. Через деякий час [PERSON] зателефонувала до нього та запитала чи не може вона залишити дітей з ним в Молдові. Він погодився та оплатив [PERSON] вартість переїзду. [PERSON] привезла до нього в Молдову трьох дітей та зробила йому доручення на перевезення дітей за кордон. В кінці серпня він запропонував дітям влаштуватися в школу в Молдові. Проте, діти попросили відвезти їх в Україну до баби й діда. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідачка 1 [PERSON] є її донькою. До 18 років [PERSON] проживала разом з ними. В 2007 році народила [PERSON] , однак коли дитині був майже рік, залишила її у них, а сама виїхала до Італії. Вона, разом з чоловіком [PERSON] , були категорично проти залишення у них дитини, однак [PERSON] просто покинула [PERSON] та втекла. Пробувши в Італії 3-5 місяців [PERSON] переїхала в м. Одесу, де одружилася з [PERSON] . Від [PERSON] [PERSON] народила двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . Через деякий час між [PERSON] та [PERSON] почалися сімейні сварки. Коли [PERSON] було 3,5 місяці вона привезла її в с. Кормань та залишила у них. Згодом, залишила у них і [PERSON] , коли їй був 1 рік. Діти до сьогоднішнього дня проживають разом з нею. Коли [PERSON] проживала в Одесі телефонувала до неї та в школу, однак лише з проханням терміново оформити і надати їй довідки для оформлення виплат на дітей. Однак коштів на утримання дітей вона ніколи не передавала. Після розлучення з [PERSON] виїхала до білорусії, де пробула близько 4-5 років. В той час вони з [PERSON] навіть не знали чи вона жива, адже [PERSON] жодного разу не телефонувала ні їм, ні дітям. Ніяких відомостей щодо її місця проживання чи перебування відомо не було. Як згодом стало відомо в білорусії [PERSON] народила двох дітей від громадянина Грузії. З часу залишення з ними дітей і до сьогоднішнього дня [PERSON] жодної участі у вихованні чи утриманні дітей не приймає. Деколи, час від часу, вона телефонувала до неї, проте життям дітей не цікавилась. На даний час утриманням дітей займаються вони з чоловіком [PERSON] , допомагає також батько - [PERSON] . Після того як вони порушили питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] перестала їм телефонувати. Пороте, після минулого судового засідання вони отримали від [PERSON] посилку, в якій були засоби гігієни, дитячі речі та трохи їжі. В вересні 2022 року [PERSON] приїхала в с. Кормань забрати дітей, вона з чоловіком були не проти. Проте діти злякалися, почали плакати та благати не віддавати їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є сусідом [PERSON] та [PERSON] зазначив, що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] майже з народження проживають в сім`ї [PERSON] . Мати дітей [PERSON] він не бачив. В ході розгляду даної справи по суті, судом, в присутності законного представника та дитячого психолога було заслухано дітей: Неповнолітня дитина [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що все своє життя, скільки вона себе пам`ятає, прижила з бабою та дідом в с. Кормань, які виховують її, доглядають, забезпечують всім необхідним. Деколи вона з сестрами пробували жити з мамою в м. Одеса, зокрема, проте мама їх постійно залишала самих, а сама йшла розважатися. Така ж ситуація була і під час проживання в м. Мелітополь. З початком війни вони виїхали до батька в Молдову . Мама попросила її з сестрами приїхати в Німеччину. Казала що вона змінилась. В Німеччині вони перебували з березня по серпень 2022 року. Під час проживання в Німеччині мама ними не цікавилась, залишала їх самих. Постійно принижувала, била, ображала. До неї приходили додому невідомі чоловіки, розпивали з нею алкогольні напої. Вона з сестрами знімала це на телефон і відправляла батькові. На відео було зафіксовано як вона публічно їх ображала, била. Середній сестрі [PERSON] розмастила по голові і обличчю морозиво, через те, що вона їла його в своїй кімнаті. В с. Кормань вона закінчила 10 класів. Мама ніколи не цікавилась її життям, не піклувалась і не забезпечувала її нічим. Лише двічі, за весь час, на день народження в 10 і в 15 років мама привітала її по телефону та замовила повітряні кульки. Мама навіть не зробила їй паспорт в 14 років і не хоче зробити його зараз, через що їй соромно перед однолітками. Після початку розгляду справи в суді, зокрема перед останнім засіданням, мама прислала їм посилку, де були якісь речі і продукти харчування. Зазначила, що хоче позбавити маму [PERSON] батьківських прав по відношенню до неї і вважає що це відповідатиме її інтересам. Надаючи пояснення неповнолітня [PERSON] перебувала в стресовому стані, була емоційно пригнічена, плакала. Малолітня дитина [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що скільки себе пам`ятає проживає з дідом і бабкою в с. Кормань. З мамою вона не спілкується. Деколи пробувала з сестрами жити з нею, але з цього нічого не виходило. Зазначила, що хоче позбавити маму батьківських прав, адже хоче жити з бабкою і дідом. На запитання учасників процесу відповідати відмовилась, оскільки під час поставлення їй запитань мамою почала плакати. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні на запитання учасників процесу відповідати відмовилась. Перебувала в пригніченому стані, плакала. Психолог [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що на прохання бабусі й дідуся дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спілкувалась з ними, про що надала відповідний висновок. Під час спілкування дівчатка були спокійні, розповідали про своїх бабусю й дідуся, як їм добре і комфортно. Але коли почали розповідати про маму - почали нервувати, плакати. Їх психологічний стан погіршився. Старша дівчинка жалілася на психологічне приниження з боку матері, [PERSON] також говорила про фізичні покарання з боку матері. Зі слів дівчаток - мати рідко цікавиться життям дітей. Дівчатка зауважили, що мама брала їх до себе проживати, тоді коли це потрібно їй, а їхні бажання не враховувала. Коли дівчатка потребують поради і підтримки то мама не має бажання. Дівчатка про маму висловлювалися негативно, говорили про те, що з нею їм некомфортно. [PERSON] розповідала про те, що вона завжди може порадитись та висловити свої переживання бабусі, вона її підтримує та надає слушну пораду. Поліна на малюнку «Моя сім`я» зобразила сестричок бабусю і дідуся - бо їй з ними комфортно та добре. Дівчата бажають проживати з бабусею і дідусем, що неодноразово повторювали в розмові. На запитання головуючого психолог відповіла, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей відповідатиме їхнім інтересам, адже усунення її від спілкування з дітьми буде перешкоджати спричинення їм психологічних травм. Діти зможуть нормально розвиватися, без морального виснаження. Заслухавши доводи учасників процесу, показання свідків, з`ясувавши думку спеціаліста-психолога, дітей, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , згідно копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 26.04.2011 року, [NUMBER] від 09.02.2010 року та [NUMBER] від 21.05.2013 року. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.09.2014 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №22 від 24.01.2023 року в будинку [PERSON] зареєстровані його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , яка тривалий час не проживає по місцю реєстрації, внучки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , внук [PERSON] . З допиту свідків, показань позивача та дітей [PERSON] , [PERSON] встановлено, що майже з грудного віку діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в с. Кормань Дністровського району Чернівецької області. Згідно пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відібраних 21.10.2022 року ДОП СП ВП №1 (м. Сокиряни) Станкевич Д.О., діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в с. Кормань в сім`ї діда [PERSON] . Мати дітей [PERSON] тривалий час по місцю реєстрації не проживає, в с. Кормань протягом останніх декількох років не з`являлась. Згідно акту обстеження умов проживання від 21.10.2022 року складеним головним спеціалістом ССД Гладким О.М., ДОП СП ВП №1 (м. Сокиряни) Станкевич Д.О. діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в сім`ї [PERSON] в с. Кормань Дністровського району Чернівецької області. Комісією встановлено, що матір [PERSON] взагалі не цікавиться життям дітей, вихованням дітей займається дідусь та бабуся. На момент перевірки матері не було вдома, зі слів діда вона знаходиться за кордоном. Рішенням виконавчого комітету Корманської сільської ради №25 від 26.09.2018 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області №222 від 20.12.2022 року вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області №95 від 09.05.2023 року вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно характеристик дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з ОЗ «Шебутинецький ліцей СМР» та Корманського навчально-виховного комплексу діти трудолюбиві, старанні, наполегливі в навчанні, переможці спортивних змагань, користуються повагою у вчителів та серед учнів, мають багато друзів. За період навчання матір дітей [PERSON] освітні заклади не відвідувала, не цікавилась успішністю дітей, була відсутньою на батьківських зборах. Вихованням дітей займаються дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . Саме вони приділяють належну увагу дівчатам. Згідно довідки-характеристики №09 від 23.01.2023 року [PERSON] в с. Кормань характеризується задовільно. Тривалий час в селі не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з дідо і бабусею в с. Кормань. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] після народження дітей фактично покинула їх, залишивши в різний вік, у своїх батьків в с. Кормань Дністровського району Чернівецької області. А сама, в той час, проживала в різних містах України та за кордоном. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, показань свідків та пояснень дітей також встановлено, що відповідач 1 [PERSON] участі в житті дітей не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дітьми освіти. Таким чином суд вважає, що відповідачем 1 [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Доводи представника відповідача 1 Суської В.В. щодо створення штучних перешкод відповідачу 1 [PERSON] позивачем [PERSON] в спілкуванні з дітьми спростовуються матеріалами справи, показаннями свідків та поясненнями самих дітей. Адже [PERSON] з 2008 року не намагалася забрати своїх дітей у батьків, натомість сама підтвердила що залишила їх без визначення терміну перебування. Доводи представника відповідача Суської В.В. щодо спілкування з дітьми засобами телефонного зв`язку не спростовують висновок суду про самоусунення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, адже прояв інтересу до життя власних дітей, лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування. З пояснень представника відповідача Суської В.В. вбачається, що [PERSON] проживала в різних містах України, за кордоном, а на даний час вона проживає в Німеччині. Отже, зміна місця проживання відповідача була здійснена за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Окрім цього, суд критично оцінює доводи представника відповідача Суської В.В. щодо певної злочинної змови позивача [PERSON] з батьком [PERSON] , адже це є лише її припущенням та нічим не підтверджується. Також, доводи представника відповідача Суської В.В. щодо викрадення дітей у [PERSON] з Німеччини шляхом обману, з посиланням на її заяву в поліцію суд вважає безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи та нічим не підтвердженими. Як встановлено в ході розгляду справи, діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували з [PERSON] в Німеччині до кінця серпня 2022 року, після чого повернулися в с. Кормань Дністровського району. На початку жовтня 2022 року позивачем [PERSON] було ініційовано питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей, шляхом звернення до сільської ради та служби у справах дітей Сокирянської міської ради. 14.10.2022 року [PERSON] звернулася до поліції [PERSON] з заявою про вивезення її дітей без її згоди в Україну. Отже, [PERSON] звернулась в поліцію із вказаною вище заявою лише через 2 місяці після того, як діти повернулися в Україну та лише після того, як позивачем було ініційовано питання про позбавлення її батьківських прав. Таким чином, вказані дії відповідача 1 [PERSON] та відповідно доводи її представника Суської В.В. суд вважає лише способом захисту, з метою уникнення юридичної відповідальності. Враховуючи викладене суд вважає, що дії відповідача 1 [PERSON] щодо самоусунення від виконання батьківських обов`язків є винними, адже вона свідомо, без жодних поважних причин їх не виконувала. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Судом було з`ясовано думку дітей [PERSON] та [PERSON] які зазначили, що мати [PERSON] будь-якої участі в їхньому житті не приймає. Натомість діти зазначили, що проживати з нею вони не хочуть, адже остання їх принижує, б`є, ображає. Вказані свідчення дітей підтверджується дослідженими судом відеозаписами. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. За результатом допиту психолога [PERSON] судом з достовірністю встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде якнайкраще відповідати інтересам дітей. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити. В частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід зазначити, що згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем 2 [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині. Згідно ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. За загальним правилом, визначеним ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Згідно ч.4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Враховуючи вказані норми закону, а також заяву [PERSON] , який згідно матеріалів справи характеризується виключно позитивно, є рідним дідом дітей, суд вважає за доцільне передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] під опіку діду [PERSON] , одночасно, призначивши його піклувальником над [PERSON] . Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачів, вік їх дітей, які потребують необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, а також з реальної можливості відповідачів сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останніх суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved