Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У квітні 2023 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся [PERSON] з позовною вимогою до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позовні вимоги мотивує тим, що він 20 грудня 2022 року позичив відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 гривень. Згідно боргової розписки останній вказану суму мав повернути до 20 січня 2023 року, проте цього не зробив. В зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 80 000 гривень боргу та 1 073 гривні 60 копійок сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження по справі. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2022 року [PERSON] отримав від [PERSON] 80 000 гривень 00 копійок в якості позики, повернення яких гарантував у строк до 20 січня 2023 року. Вказане підтверджено наданою суду борговою розпискою від 20 грудня 2022 року (а.с. 5). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 20 грудня 2022 року у борг 80 000 гривень 00 копійок. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача на теперішній час знаходиться оригінал боргової розписки від 20 грудня 2022 року (який був наданий суду), що свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув свій борг. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 073 гривні 60 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved