Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника із позовною заявою до [PERSON] , про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини та зміну розміру аліментів на тверду грошову суму. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що рішенням суду стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів моїх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2011 року до повноліття дитини. Також рішенням суду стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2007 року до повноліття дитини. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.04.2023 року за вих. № 28.26-28/5130, наданої начальником Томаківського районного відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Гардер І.А., заборгованість позивача за аліментами [PERSON] , станом на 31.03.2023 року, становить 79 451 грн. 02 коп. Мати позивача, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги починаючи із листопада 2015 року, що підтверджується: довідкою МСЕК серії 12 ААА № 413701 від 09.11.2015 року; її пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . Ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] . Позивач проживає разом із мамою починаючи із 2010 року, що підтверджується: витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.04.2023 року № 164/05-20; довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.04.2023 року №142/05-20. Необхідність догляду та сторонньої допомоги за мамою та здійснення цього позивачем, підтверджується: індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1369; довідкою про отримання допомоги від 26.09.2022 року; довідкою №2358/10-08 від 28.03.2019 року щодо отримання позивачем компенсації по догляду; довідкою №140 від 20.09.2022 року ЛКК №167; актом обстеження житлово - побутових умов від 10.05.2023 року. Як слідує із змісту зазначених документальних доказів догляд за мамою потребує постійної присутності позивача вдома біля неї. Їхнє матеріальне забезпечення та проживання складається за рахунок: її пенсії по інвалідності, яка навіть менше прожиткового мінімуму; компенсації в сумі 47,79 грн., яку позивач отримує по догляду за нею; доходів із здачі в оренду належної йому, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 083833, земельної ділянки (зокрема із якого стягуються аліменти на користь [PERSON] ) та підсобного домашнього господарства. Загальний розмір аліментів, який нараховується та стягується з позивача на користь відповідачки, він не в змозі заплати, так як у зв`язку із доглядом за мамою не має можливості влаштуватись на постійну роботу та відповідно не має заробітків взагалі, що ставить його та маму у скрутне матеріальне становище. Відповідно на теперішній час позивач із мамою знаходимося у вкрай складному матеріальному становищі. Не вистачає навіть на самі необхідні продукти харчування не говорячи про інше. По утриманню сина [PERSON] із [PERSON] , яка розуміє її теперішнє матеріальне становище, у них непорозумінь не має. Проте, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] , яка становить 79 451 грн. 02 коп., для нього є непосильною. Частина 2 статті 197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що «…відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них…». Матеріальний та сімейний стан позивача на даний час не дає можливості сплатити заборгованість по аліментам в повному розмірі і він не має можливості влаштуватись на роботу із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе але й своєї сім`ї та рідних. Як наслідок він не має постійного стабільного заробітку чи будь-якого іншого доходу, витрачає кошти для оплати додаткових витрат на утримання дітей, а тому не має можливості сплатити заборгованість саме в такому розмірі в якому вона нарахована. Як вбачається з матеріалів справи позивач має двох неповнолітніх дітей, відповідно розмір заборгованості аліментів має бути визначений з урахуванням утримання ним всіх дітей. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості з аліментів, позивач вважає, що нарахована сума по заборгованості має бути зменшена, з урахуванням зазначених обставин щодо його сімейного стану та матеріального положення. Позивач вважає, що необхідність постійного догляду та сторонньої допомоги за мамою та її здійснення ним, позбавляє його можливості влаштуватись на постійну роботу та відповідно отримувати заробітки взагалі, що дозволило б йому погашати заборгованість по аліментам і є обставиною, яка має істотне значення та дає обґрунтовані підстави суду частково звільнити йому від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла із листопада 2015 року і становить 70 479,07 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Івахненко О.О. позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечує, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, відповідач зазначила, що позивач , з дня народження дитини жодного разу не приходив до сина, та взагалі не цікавився його розвитком, станом здоров`я. Крім того, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідач доповнила, що з дня народження сина, вона самостійно виховує їхнього з позивачем сина та матеріально забезпечує. Крім того, відповідач надала суду копію паспорта громадянина України щодо зміни прізвища, тобто, на сьогоднішній день її прізвище [PERSON] , у зв"язку з реєстрацією шлюбу, окрім того, долучено копію свідоцтва про шлюб. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно ч.1-4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням суду стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів моїх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2011 року до повноліття дитини. Також рішенням суду стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2007 року до повноліття дитини. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.04.2023 року за вих. №28.26-28/5130, наданої начальником Томаківського районного відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Гардер І.А., заборгованість позивача за аліментами [PERSON] , станом на 31.03.2023 року, становить 79 451 грн. 02 коп. Мати позивача, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги починаючи із листопада 2015 року, що підтверджується: довідкою МСЕК серії 12 ААА № 413701 від 09.11.2015 року; її пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . Ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] . Позивач проживає разом із мамою починаючи із 2010 року, що підтверджується: витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.04.2023 року № 164/05-20; довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.04.2023 року №142/05-20. Необхідність догляду та сторонньої допомоги за мамою та здійснення цього позивачем, підтверджується: індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1369; довідкою про отримання допомоги від 26.09.2022 року; довідкою №2358/10-08 від 28.03.2019 року щодо отримання позивачем компенсації по догляду; довідкою №140 від 20.09.2022 року ЛКК №167; актом обстеження житлово - побутових умов від 10.05.2023 року. Як слідує зі змісту зазначених документальних доказів догляд за мамою потребує постійної присутності позивача вдома біля неї. Їхнє матеріальне забезпечення та проживання складається за рахунок: її пенсії по інвалідності, яка навіть менше прожиткового мінімуму; компенсації в сумі 47,79 грн., яку позивач отримує по догляду за нею; доходів із здачі в оренду належної йому, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 083833, земельної ділянки (зокрема із якого стягуються аліменти на користь [PERSON] ) та підсобного домашнього господарства. Загальний розмір аліментів, який нараховується та стягується з позивача на користь відповідачки, він не в змозі заплати, так як у зв`язку із доглядом за мамою не має можливості влаштуватись на постійну роботу та відповідно не має заробітків взагалі, що ставить його та маму у скрутне матеріальне становище. Відповідно на теперішній час позивач із мамою знаходимося у вкрай складному матеріальному становищі. Не вистачає навіть на самі необхідні продукти харчування не говорячи про інше. Проте, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] , яка становить 79 451 грн. 02 коп., для нього є непосильною. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.11Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Згідно до ч. 2 ст.197СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначається, що суд за передбачених ст.197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Відповідно до п.22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Вищевказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментах. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового рішення. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Суд вважає доводи позивача про погіршення його матеріального становища, утримання іншої дитини та матері, як підстави для задоволення позову такими, що не заслуговують уваги з огляду на наступне. Погіршення матеріального становища - це умови існування фізичної особи, які проявляються при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо), у порівняні з тими, які в неї були раніше. Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо. На підтвердження зміни матеріального стану позивач надав письмові докази про те, що він не має змоги працевлаштуватись, оскільки його мати потребує постійної його присутності, а саме: індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1369; довідку про отримання допомоги від 26.09.2022 року; довідку №2358/10-08 від 28.03.2019 року щодо отримання позивачем компенсації по догляду; довідку №140 від 20.09.2022 року ЛКК №167; акт обстеження житлово - побутових умов від 10.05.2023 року, але при прийнятті рішення суд бере до уваги рішення Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №138/594/17-ц, в якому зазначено, що непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. У даному випадку позивач є молодою, працездатною особою не позбавленою можливості віднайти роботу чи отримати дохід іншим чином, зокрема від утримання підсобного домашнього господарства та доходів із здачі в оренду земельних ділянок (паїв). Дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч.2 ст.197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Крім того, твердження позивача про неможливість виконання рішення суду та сплати боргу по аліментах через тяжке матеріальне становище, не знаходять свого підтвердження, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувався сторонами, той факт, що у власності [PERSON] є дві земельні ділянки (паї), окрім того, він веде особисте підсобне домашнє господарство. Будь-яких доказів того, що позивач не може працювати та отримувати дохід, у зв`язку з доглядом своєї матері, або у зв`язку з іншими істотними обставинами позивачем не надано. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Вирішуючи позовні вимоги суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану у тому числі, у зв`язку з утриманням дитини від іншої жінки та доглядом за матір"ю. Крім того, не довів суду ту обставину, що він дійсно не має можливості влаштуватись на постійну роботу. На думку суду, позивач є здоровою, працездатною особою, не є інвалідом, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, будь-яких належних та допустимих доказів того, що заборгованість позивача за аліментами виникла у зв"язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів, адже факт не працевлаштування позивача, не може слугувати самостійною підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами та зміни розміру аліментів, та враховуючи те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. При цьому суд вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, враховуючи, що аліменти сплачуються відповідачем нерегулярно, що підтверджено розрахунком заборгованості по аліментам, основний тягар утримання та догляду їхнього спільного сина наразі несе відповідач. Таким чином, з врахуванням вище викладеного, стороною позивача не доведено того факту, що його матеріальне становище у порівнянні з часом призначення даних аліментів змінилось на стільки, що він не може їх сплачувати. Суд вважає, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам закону та повинен забезпечувати рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Інших істотних обставин, як підстав для задоволення позовних вимог, позивачем не наведено. Отримання на теперішній час невеликої пенсії по інвалідності матері, та компенсації, яку отримує по її догляду, на що посилається також позивач як на підставу часткового звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не знайшов . Отже, доводи позивача про те, що його вкрай скрутний матеріальний стан через відсутність офіційного працевлаштування, а також незадовільний стан здоров`я його матері, позбавили його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, суд звертає увагу, що позивач має обов`язок, передбачений законодавством та моральними засадами, утримувати та піклуватися про свою матір, однак вказаний обов`язок не може бути підставою для його звільнення від обов`язку утримувати дітей. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а догляд та допомога матері не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі не відшкодовуються. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В порядку ст.141 ЦПК України суд не вирішує питання відшкодування позивачу понесених ним судових витрат у зв`язку з відмовою в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed