Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

27.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , неповнолітнього сина залишити проживати з останньою, судові витрати покласти на нього Свої вимоги мотивував тим, що на сьогодні між ними склалися стосунки, які неможливо назвати такими, що є нормальними. Не дивлячись на те, що діти вже навчаються, між ними постійно виникають сварки, його дії з боку відповідачки викликають негативну реакцію, остання його принижує. За таких обставин відносини між ними стали нестерпними, тому він наполягає на розірванні шлюбу, у зв`язку з чим звернув ся до суду з даним позовом. 05.04.2023 року після виконання вимог ЦПК України у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено підготовче судове засідання. 19.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.04.2023 року клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволено частково, надано сторонам строк на примирення терміном один місяць, провадження у справі зупинено до закінчення наданого строку. 24.05.2023 року провадження у справі поновлено після закінчення наданого сторонам строку на примирення. 07.06.2023 року та 26.06.2023 року розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача. 25.07.2023 року сторони у судове засідання не прибули, про час та місце його проведення повідомленні. Від позивача надійшла письмова заява, в якій останній просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідач до суду повторно не прибула, про час та місце судового розгляду повідомлена, відзиву на позов не подала. Разом з тим, відповідач повторно, у третє, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання судом розцінено як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, а тому у його задоволенні відмовлено. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З"ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши доками, якими вони обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 01 липня 2000 року року зареєстрували шлюб у Виконкомі Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 3, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.8/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, наданий судом строк на примирення подружжя не примирив, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов у частині розірвання шлюбу є обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини сторін, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відтак, оскільки неповнолітній [PERSON] досяг чотирнадцяти років, місце проживання підлягає визначенню ним самостійно, відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 СК України, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. За клопотанням позивача, яке міститься у змісті позовних вимог, суд покладає на нього судові витрати та не вирішує питання про їх стягнення з відповідача.

Outcome: partial