Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

13 лютого 2023 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування позову зазначили, що вони з 24 червня 1978 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час позивачі втратили свою працездатність, перебувають на пенсійному забезпеченні, отримують невелику пенсію, якої не вистачає на забезпечення їхніх потреб, купівля ліків, їжі, приватних речей, одягу, вирішення побутових питань, утримання житла, оплата комунальних послуг, тощо. Відповідач офіційно працевлаштований, має стабільну заробітну плату, але матеріально не допомагає своїм батькам, які потребують такої допомоги. Позивачі просять стягнути з відповідача аліментам на свою користь у розмірі по 1/4 частини на кожного від його заробітку (доходу) щомісячно, довічно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в попередньому судовому засіданні позов підтримував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача - адвокат Сергієнко Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачі звернулись до суду з даним позовом тільки за для того, щоб зменшити аліменти на утримання її та відповідача дітей. Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.06.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача [PERSON] .. Ухвалою суду від 17.07.2023 року вирішено питання відводу судді Дехта Р.В., заявленого представником відповідача [PERSON] адвокатом Сергієнко Д.М.. Ухвалою судді Зіміна М.В. відмовлено у задоволенні заявленого представником відповідача [PERSON] адвокатом Сергієнко Д.М. відводу судді Дехта Р.В.. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] є непрацездатними особами - пенсіонерами за віком, що підтверджується пенсійними посвідченнями позивачів, які наявні в матеріалах справи. Згідно довідки про доходи №3775547976614711, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 складає 3527,75 грн. Згідно довідки про доходи №4175141856414104, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 складає 2500,00 грн. Позивачі в своєму позові зазначають, що [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі, є їх сином, який офіційно працевлаштований та має стабільну заробітну плату. Інформації щодо підтвердження, що [PERSON] є сином позивачів та його майнового стану у цій справі позивачами не надано. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи: Згідно з ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України), повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такий правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Позивачі досягли встановленого законом пенсійного віку, у зв`язку із чим отримують пенсію, відтак вони є непрацездатними особами. З змістом ст. 12, ч.ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані суду докази та пояснення, суд також враховує й поведінку сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Тому, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст.202 України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Водночас доведення потреби в матеріальній допомозі являлося процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Щодо потреби у матеріальній допомозі, то вона має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України. Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу . Отже, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Крім того, згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Враховуючи вищевикладене, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі наявності складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. У разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Позивачі є непрацездатними та отримують пенсійне забезпечення. Водночас, посилаючись на наявності у [PERSON] та [PERSON] потреби у матеріальній допомозі від сина [PERSON] , позивачі не конкретизують який саме розмір пенсійного забезпечення позбавляє їх можливості бути забезпеченими за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму виходячи з приписів ст. 46 Конституції України. В свою чергу, вказуючи на погіршення стану здоров`я та виникнення в зв`язку з цим потреби в отриманні заявленої матеріальної допомоги у визначеному ними розмірі від сина, позивачі не надають доказів щодо розміру своїх витрат, при цьому не вказують про наявність та можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших працездатних членів сім`ї та їх наявність в цілому. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сам по собі факт непрацездатності не породжує безумовного обов`язку повнолітньої дитини утримувати своїх батьків, оскільки в даному випадку визначальним є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Судом встановлено, що відповідач від шлюбу з [PERSON] , шлюб яких розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.12.2021, мають двох дітей - неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 03.12.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнені аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку / доходів/ щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з дня звернення до суду - з 25 листопада 2021. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнені аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його щомісячного заробітку /доходу/, починаючи з 25 листопада 2021 на період навчання дочки [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2022 за позовом [PERSON] був зменшений розмір аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 1/4 до 1/5 частини всіх видів щомісячного заробітку /доходу/, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зменшений розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів щомісячного заробітку /доходу/, на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка навчається в м. Познань, Польща, до закінчення нею навчання у коледжі, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2022 рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2022 про зменшення розміру аліментів скасоване. Розмір аліментів визначений в попередньому розмірі. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 318/89/18. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для неприйняття визнання позову та відмови у задоволенні позову через штучність спору, зловживання матеріальними (цивільними) правами на користь відповідача, та недоведеність доводів позивачів про потребу у матеріальній допомозі.

Outcome: dismissed