Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 04.05.2023 представник позивача адвокат Васильєв П.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1184994 від 03.05.2023, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що у серпні 2018 року [PERSON] почав працювати у відповідача. На даний час позивач перебуває у лавах Збройних Сил України. Роботодавець має перед позивачем борг по заробітній платі в розмірі 131605,10 грн. Позивачем для розрахунку середнього заробітку взято період липень 2022 - вересень 2022, оскільки у серпні відомості і розмір середньоденної заробітної плати відсутні, і розмір середньоденної заробітної плати за розрахунком позивача становить - 633,65 грн., (17339,07 + 9908,04/43, де 43 - робочі дні у вказаний період). Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки розрахунку. Таким чином, час затримки розрахунку із позивачем на день ухвалення рішення становить 110 робочих днів - з 05.10.22 по 03.05.23 (включно) тобто 210 днів. Представник позивача зазначає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 133066,50 грн. (633,65 грн.* 210). Вимогами позову представник позивач просить стягнути з ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 131605,10 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 по 03.05.2023 у розмірі 133066,50; судові витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 52934,32. Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Васильєв П.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про стягнення заборгованості разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно записів трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , 04 жовтня 2022 року звільнений з роботи за власним бажанням з ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» згідно зі ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №207-к від 04.10.2022 (а.с.37-38). Згідно довідки за підписом генерального директора ТОВ «ДБК «Фундамент» Ведмєдєва О.В., станом на 09.11.2022 заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі становить 131605,10 грн. (а.с.6, зв.). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 25.01.2023 та відомостей з Пенсійного фону України за формою ОК-7, розмір заробітної плати [PERSON] в серпні 2022 року становив 0 грн., у вересні 2022 року - 17339,07 грн. (а.с.7-9). На підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, до позову долучено договір про надання юридичних послуг від 24.04.2023, додаткову угоду до договору від 24.04.2023, акт приймання-передачі юридичних послуг від 03.05.2023 (а.с.11-12). Мотиви та застосовані норми права. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Домобудівельної компанії «Фундамент» по заробітній платі [PERSON] становить 131605,06 грн., яка на момент розгляду справи не сплачена. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. А тому, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 131 605,06 грн. підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Кількість фактично відпрацьованих, протягом останніх двох календарних місяців робочих днів становить 44 днів (кількість робочих днів за серпень 2022 року 22 дні + кількість робочих днів за вересень 2022 року 22 дні). Отже, розмір середньої заробітної плати за один робочий день відповідно до абзацу 1 пункту 8 зазначеного вище Порядку розраховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати за два останні відпрацьовані календарні місяці (17339,07 грн.) на число відпрацьованих робочих днів за вказані останні календарні місяці, та відповідно становить 394,07 грн. Доводи представника позивача, що для розрахунку середнього заробітку необхідно брати період липень та вересень 2022 року, суперечать вимогам абз. 1 п.8 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а тому суд їх не враховує. Кількість робочих днів за період з 05.10.2022 по 05.04.2023, становить 129 робочих днів. В силу вимог ст. 116 КЗпП вкзаний період не повинен перевищувати шести місяців, а тому твердження представника позивача щодо стягнення середнього заробітку по 03.05.2023 не знаходять свого підтвердження. Абзацом 1 п. 8 Порядку, встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, отже 394,07 грн. * 129 днів = 50835,03 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50835,03 грн. Дана сума обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення. Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі послуг від 03.05.2023, згідно з яким зазначено, що [PERSON] сплачує на користь адвоката Васильєва П.С. 20% від суми коштів (боргу) визначних судом у рішенні за наслідками розгляду позову, що з урахуванням часткового задоволення позовних вимог становить 36488 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судового збору в розмірі 1073,60 грн. на користь позивача за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки та судового збору в розмірі 1073,60 грн. на користь держави за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Outcome: partial