Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

01.02.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які в подальшому було зменшено до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в якому просила суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 32144, 5 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує зокрема тим, що 07 червня 2005 року під час спільного проживання без реєстрації шлюбу в позивачки та відповідача народився син, [PERSON] . У 2007 році сторони перестали жити разом з відповідачем. На підставі постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.05.2018 року у справі № 495/5175/17 з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі 2100 гривень щомісячно, починаючи з 11 липня 2017 року до досягнення дитинок повноліття, тобто до [INFO] . 15.09.2022 року [PERSON] вступив у Національний університет «Одеська політехніка», вищий навчальний заклад державної форми власності за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення». 3 ним був укладений договір про надання платної освітньої послуги № 03-20062 від 15.09.2022 року у вказаному договорі зазначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 128000 гривень. Вартість освітньої послуги за кожний навчальний рік (курс навчання) складає: 1 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 2 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 3 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 4 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.). У відповідності до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 12 вересня 2022 року №ПН 1442 позивачкою було сплачено 16000 гривень за навчання сина за 1 курс, 1 семестр, а також 160 гривень за послуги банку. Також у відповідності до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 20 січня 2023 року № ПН 1802 позивачкою було сплачено 16000 гривень за навчання сина за 1 курс, 2 семестр, а також 160 гривень за послуги банку. Крім того, для можливості здобуття освіти сином, позивачка повинна була вимушена купити сину наступні речі, які вкрай необхідні під час навчання, а саме: ??Ноутбук «Lenovo» Legion 5 вартістю 30400 гривень; Рюкзак для ноутбука Case Logic вартістю 1140 гривень; ?? Навушники Xiaomi, вартістю 749 гривень, а усього придбано речей на загальну суму 32289 гривень. З огляду на викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь частину понесених додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , а саме у розмірі 32144, 5 грн. Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від 03.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від 22.05.2023 року було витребувано від Національного університету «Одеська політехніка» (65044, Одеська область, м. Одеса, проспект Шевченка, 1): -оригінал договору про освітні послуги від 15.09.2022 року №03-20062к; -інформацію, чи надаються освітні послуги студенту [PERSON] на підставі договору про освітні послуги від 15.09.2022 року №03-20062к в режимі очного (денного) навчання чи дистанційного (онлайн) навчання, та чи змінювалась у такому разі вартість освітніх послуг; -інформацію, чи передбачено вимогами навчального закладу для здобуття освіти обов`язкову наявність у студенту ноутбуку, рюкзак для ноутбуку та навушники, та якими самими документами передбачено обладнання для студента з метою здобуття освіти. Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від 07.08.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів та забов`язання відповідача сплачувати по 8000 грн на рахунок навчального закладу НУ "Одеський політех" за 2,3,4-й курси навчання сина [PERSON] залишено без розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Каланжов В.І., подав до суду клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю спору та досягненнями дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76, ч. 1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом вказаної норми, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2005 року під час спільного проживання без реєстрації шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.2007 року. Подружжя припинили шлюбні відносини з 2007 року, на даний момент сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо однин від одного, в наслідок чого сім`я сторін фактично розпалася, шлюб носить формальний характер. На підставі постанови Апеляційного суду Одеської області від 29.05.2018 року у справі № 495/5175/17 з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі 2100 гривень щомісячно, починаючи з 11 липня 2017 року до досягнення дитинок повноліття, тобто до [INFO] . Судом встановлено, що 15.09.2022 року [PERSON] вступив у Національний університет «Одеська політехніка», вищий навчальний заклад державної форми власності за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення». 3 ним був укладений договір про надання платної освітньої послуги № 03-20062 від 15.09.2022 року у вказаному договорі зазначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 128000 гривень. Вартість освітньої послуги за кожний навчальний рік (курс навчання) складає: 1 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 2 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 3 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.); 4 курс: 32000 гривень (за семестр 16000 грн.). У відповідності до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 12 вересня 2022 року №ПН 1442 позивачкою було сплачено 16000 гривень за навчання сина за 1 курс, 1 семестр, а також 160 гривень за послуги банку. Також у відповідності до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 20 січня 2023 року № ПН 1802 позивачкою було сплачено 16000 гривень за навчання сина за 1 курс, 2 семестр, а також 160 гривень за послуги банку. Судом встановлено, що для можливості здобуття освіти сином, позивачка придбала сину наступні речі для навчання, а саме: ??Ноутбук «Lenovo» Legion 5 вартістю 30400 гривень, що підтверджується фіскальним чеком від 09.10.2021 року ПН 438900226592; Рюкзак для ноутбука Case Logic вартістю 1140 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 214221612 від 20.09.2022 року; ?? Навушники Xiaomi, вартістю 749 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 205837658 від 08.04.2022 року. Крім того, згідно вказаної Постанови Пленуму Верховний Суд України звернув увагу, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз`яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно дост. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на перелік вищезазначених витрат, які були здійснені позивачкою на оплату навчання сина [PERSON] у Національному університеті «Одеська політехніка», вищий навчальний заклад державної форми власності за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення» в загальної сумі 32000 гривень є обґрунтованими та такими, що необхідні для розвитку певних здібностей та навичок в освоєні майбутньої професії сина [PERSON] . Крім того, суд вважає, що заявлена позивачкою вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат пов`язаних з придбанням позивачкою Ноутбуку «Lenovo» Legion 5 вартістю 30400 гривень, є обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини, оскільки враховуючи спеціальність 121 «Інженерія програмного забезпечення», яку здобуває [PERSON] у Національному університеті «Одеська політехніка», вказаний технічних предмет є необхідним для розвитку певних здібностей та навичок в освоєні майбутньої професії сина [PERSON] . Стосовно заявленої позивачкою вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат пов`язаних з придбанням рюкзаку для ноутбука Case Logic вартістю 1140 гривень та навушників Xiaomi, вартістю 749 гривень, суд вважає, що такі витрати не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Крім того, суд критично ставиться до позиції відповідача щодо закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю спору та досягнення дитиною повноліття з огляду на наступне. Так судом встановлено, що [PERSON] станом на день розгляду вказаної справи досягнув 18 річного віку, а додаткові витрати були понесені позивачкою до досягнення сином повноліття, таким чином, суд приходить до висновку щодо наявності спору між сторонами. Так в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 521/16595/18 (провадження № 61-8504св20) зазначено, що: «Крім того, потрібно мати на увазі, що додаткові витрати на утримання дітей не стягуються у разі досягнення ними повноліття навіть у випадку, якщо вони продовжують навчання. З урахуванням зібраних у справі доказів, з огляду на передбачений ст. 185 СК України обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню частина фактично сплачених нею додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , а саме у розмірі 31200 гривень які в цілому складаються з (оплати навчання в розмірі 32000: 2 = 16000 грн. та 30400: 2 = 15200 грн. кошти за придбання ноутбуку). Відповідно до ч. 1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК Україниз огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073.60 грн.

Outcome: partial