Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.07.2018 року звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно за законом, просить суд встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] у період з 30 січня 2008 року до моменту смерті спадкодавця, тобто до [INFO] , та визнати її спадкоємцем 4-ої черги за законом; визнати за нею право власності на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , зокрема: на 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1995 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 02 жовтня 1995 року № 3773 Білгород - Дністровського органу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради народних депутатів та які складаються з: житлового будинку літ. «Б», тамбура літ. «б1», 1- кухні; 2- житлова кімната; 3 - житлова кімната, житловою площею 15,4 кв.м.; сараю літ. «М»; на 2/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку літ. «З», 5-1 - коридор; 5-2 - кухня; 5-3 - житлова кімната, житловою площею 9,6 кв.м., 1/5 коридору, ІІІ, коридору, ІІ, сараю літ. «О», загального користування вбиральня літ. «Н». В цілому домоволодіння складається з: музичної школи літ. «А», музичної школи літ. «Б», музичної школи літ. «В», житлового будинку літ. «З», житлового будинку літ. «Д», сараю літ. «О»; гаражу літ. «П»; сараю літ. «Р»; сараю літ. «С»; сараю літ. «Т»; сараю літ. «У»; сараю літ. «Л»; сараю літ. «К»; сараю літ. «І»; сараю літ. «Ж»; убиральні літ. «Н»; сараю літ. «М». Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований разом з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте разом з нею однією сім`єю проживав у квартирі його матері за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на праві особистої власності, а саме: 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1995 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 02 жовтня 1995 року № 3773 Білгород - Дністровського органу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради народних депутатів та які складаються з: житлового будинку літ. «Б», тамбура літ. «б1», 1- кухні; 2- житлова кімната; 3 - житлова кімната, житловою площею 15,4 кв.м.; сараю літ. «М»; 2/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку літ. «З», 5-1 - коридор; 5-2 - кухня; 5-3 - житлова кімната, житловою площею 9,6 кв.м., 1/5 коридору, ІІІ, 1/2 коридору, ІІ, сараю літ. «О», загального користування вбиральня літ. «Н». В цілому домоволодіння складається з: музичної школи літ. «А», музичної школи літ. «Б», музичної школи літ. «В», житлового будинку літ. «З», житлового будинку літ. «Д», сараю літ. «О»; гаражу літ. «П»; сараю літ. «Р»; сараю літ. «С»; сараю літ. «Т»; сараю літ. «У»; сараю літ. «Л»; сараю літ. «К»; сараю літ. «І»; сараю літ. «Ж»; убиральні літ. «Н»; сараю літ. «М». Спадкоємець є її колишнім чоловіком, з яким вони побралися 27 квітня 1996 року. Під час подружнього життя, внаслідок постійної зайнятості чоловіка на роботі, між ними у 2008 році виникли сварки, внаслідок чого 30 січня 2008 року вони не досить обмірковано розлучилися. Проте, після розірвання шлюбу подружні стосунки між ними продовжували тривати, внаслідок чого чоловік залишився жити у квартирі її матері разом з нею, в свою чергу вона не знімалася з реєстрації з квартири, що належала чоловікові. В зазначеній квартирі вони не проживали, адже в неї не має ванної кімнати та туалету, а у квартирі її матері все це є. За життя чоловік заповіту не складав, тому після його смерті як спадкоємець четвертої черги за законом вона прийняла спадщину, адже 21 березня 2018 року звернулась з відповідною заявою до Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Оскільки їй відмовлено в нотаріальній конторі у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлим, вона і вимушена звернутися з позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача надав до суду 27 вересня 2018 року відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, в іншій частині вимог просить прийняти законне і обґрунтоване рішення, зазначив, що Білгород-Дністровська міська рада позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, не визнає та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. За змістом ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживають зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем для [PERSON] має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у останньої права на спадкування за законом у четверту чергу. Частиною 2 статті 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Разом з тим, звертають увагу суду на те, що відповідно до домової книги на квартиру [ADDRESS] зареєстрована також донька [PERSON] , 1997 року народження. Відповідно до листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що в судовому порядку підлягають встановленню обставини такі як відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо. 3 метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи необхідно встановити коло спадкоємців, чи не усунений позивач від права на спадкування та ін., шляхом витребування спадкової справи з органів нотаріату. У повідомленні першої Одеської державної нотаріальної контори від 25.07.2018 року № 1509/02-14 вказано про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] у зв`язку з не наданням нотаріусу документів, які підтверджують факт спільного проживання, оскільки між ними відсутній ступінь кровного споріднення. Рекомендовано звернутися до суду в порядку окремого провадження для встановлення такого факту, однак, позивачем крім встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, заявлено позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно за законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4 - визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 03 серпня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження у зазначеній справі було відкрито з призначенням її підготовчого розгляду. (а.с. 43-44) 25 вересня 2018 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначення справи до її судового розгляду. (а.с. 54-55) 28 березня 2019 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про залучення його до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, зазначаючи, що він є рідним братом померлого [PERSON] , який помер [INFO] , та, відповідно, є спадкоємцем майна померлого другої черги за законом та має право брати участь у розгляді даної справи. 28 березня 2019 року Ухвалою суду клопотання було задоволено, поновлено строк для подання клопотання та залучено [PERSON] до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. (а.с. 106-108) 27 травня 2019 року Ухвалою суду було зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] , про надання додаткового строку для прийняття спадщини. (а.с. 122-124) 30 жовтня 2021 року надійшло клопотання представника позивача щодо поновлення провадження у справі. (а.с. 125) 28 жовтня 2021 року Ухвалою суду провадження у справі було поновлено. (а.с. 130) В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені з підстав викладених у позові, зазначаючи, що після розірвання шлюбу позивач продовжила проживати з померлим, подружні стосунки між ними тривали до дня його смерті. Представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, згідно відзиву з позовними вимогами частково не згодний. В судовому засіданні представник третьої особи з позовними вимогами не погодилася, просить суд в їх задоволені відмовити, вказуючи, що після померлого є спадкоємець 2 черги, який в теперішній час вирішує питання щодо встановлення йому додаткового строку на прийняття спадщини, довідки на які посилається позивач не є належними доказами по справі, оскільки під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що документи в ОСББ «Затишня Оселя 2016» відсутні. Крім того, зауважила, якщо б позивач проживала з померлим однією сім`єю ним би був залишений заповіт на її ім`я, вони могли узаконити свої відносини, однак вказаного зроблено не було. Вважає, що жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив вимоги позивача в матеріалах справи відсутні, тому в позові необхідно відмовити. В судовому засіданні, також були заслухані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оглянуті фота та відеозапис. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на праві особистої власності, а саме: 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1995 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 02 жовтня 1995 року № 3773 Білгород - Дністровського органу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради народних депутатів та які складаються з: житлового будинку літ. «Б», тамбура літ. «б1», 1- кухні; 2- житлова кімната; 3 - житлова кімната, житловою площею 15,4 кв.м.; сараю літ. «М»; 2/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку літ. «З», 5-1 - коридор; 5-2 - кухня; 5-3 - житлова кімната, житловою площею 9,6 кв.м., 1/5 коридору, ІІІ, 1/2 коридору, ІІ, сараю літ. «О», загального користування вбиральня літ. «Н». В цілому домоволодіння складається з: музичної школи літ. «А», музичної школи літ. «Б», музичної школи літ. «В», житлового будинку літ. «З», житлового будинку літ. «Д», сараю літ. «О»; гаражу літ. «П»; сараю літ. «Р»; сараю літ. «С»; сараю літ. «Т»; сараю літ. «У»; сараю літ. «Л»; сараю літ. «К»; сараю літ. «І»; сараю літ. «Ж»; убиральні літ. «Н»; сараю літ. «М». 27 квітня 1996 року позивач одружилася з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження. (а.с. 6) 30 січня 2008 року ними отримано свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород - Дністровському Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7) Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори від 25 липня 2018 року, на усне звернення [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом померлого [PERSON] повідомлено наступне: виникнення права прийняття спадщини зумовлюється фактом смерті спадкодавця до якого завжди приєднуються інші юридичні факти, а саме наявність спорідненості; згідно ЦК України для того, щоб спадкоємець був закликаний до спадкування за законом, необхідним, крім фактів смерті спадкодавця і відсутності заповіту, є також факт спорідненості з померлим, який дає підстави для зарахування даної особи до певної черги спадкоємців за законом (статті 1261-1265 ЦК України), на підтвердження цих фактів від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Оскільки між [PERSON] та померлим [PERSON] відсутній ступінь кровного споріднення, тому для доведення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш п`ять років, їй необхідно звернутися в суд з заявою про встановлення цього факту згідно статті 1264 ЦК України та Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року. (а.с. 14) Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу між ними подружні стосунки продовжували тривати до дня його смерті. До матеріалів справи в якості обґрунтування позовних вимог позивачем приєднані свідоцтво про поховання, акт № 48/18, відповідно до якого зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] жили разом та вели спільне господарство до моменту його смерті з моменту придбання квартири (а.с.15); довідку № 37/18, відповідно до якої [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на момент смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , перебувала у нього на утриманні з 2012 року, проживали разом та вели спільне господарство. (а.с. 16); світлини /фото/позивача разом з [PERSON] , що свідчать про їх перебування на весіллі та з рідними; відофайл перебування разом на святкуванні. Усі ці докази у сукупності вважає підтвердженням факту її перебування у відносинах з [PERSON] та наявності правових підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Заперечуючи проти позовних вимог, представником третьої особи надані до матеріалів справи в якості доказів: витяг з ЄРДР про порушення кримінальної справи за ст. 366 ч. 1 КК України стосовно надання головою ОСББ «Затишна оселя 2016» [PERSON] акту та довідки; протокол допиту в якості свідка [PERSON] ; протокол тимчасового доступу до речей та документів від 19 липня 2022 року, відповідно до якого трудовий договір з головою ОСББ «Затишна Оселя 2016» [PERSON] , книга обліку актів, дублікат акту № 48/18 від 27 березня 2018 року; довідка № 37/18 в ОСББ «Затишна Оселя 2016» та інші документи з вільними зразками відбитків печаток в ОСББ «Затишна Оселя 2016» відсутні (а.с. 168-175); письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені секретарем виконавчого комітету Мологівської сільської ради, відповідно до пояснень яких померлий [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] більш 15 років. Приблизно з 2015 року по 2017 рік він проживав у цивільному шлюбі з дівчиною на ім`я [PERSON] , вели спільне господарство та побут. Коли він захворів за ним опікувався його рідний брат. Нормативне обґрунтування У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із приписами ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). У ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Оцінка аргументів сторін, висновки суду Суд не може погодитися з ствердженнями позивачки стосовно того, що вона проживала разом із спадкодавицем до дня його смерті не менше 5 років, вела з померлим спільне господарство, доглядала за ним, оскільки вказані ствердження не підтвердилися в ході судового розгляду справи та нею не надано до суду жодного належного та допустимого доказу про вказані ствердження. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд ставиться критично до наданих до матеріалів справи акту № 48/18 та довідки № 37/18, відповідно до яких [PERSON] перебувала на утриманні з 2012 року у померлого [PERSON] , проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 липня 2022 року трудовий договір, з головою ОСББ «Затишна Оселя 2016» [PERSON] , книга обліку актів, дублікат акту № 48/18 від 27 березня 2018 року; довідка № 37/18 в ОСББ «Затишна Оселя 2016» та інші документи з вільними зразками відбитків печаток в ОСББ «Затишна Оселя 2016» відсутні. Крім того, відповідно акту № 48/18, він складений зі слів сусідів, які підтвердили факт проживання до дня смерті померлого за адресою [ADDRESS] з моменту придбання квартири та голова правління ОСББ засвідчив підписи свідків, тобто з нього не можливо встановити час з якого [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, а саме: як зазначає позивач після розірвання шлюбу з 30 січня 2008 року. Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їм відомо, що [PERSON] та померлий [PERSON] розлучилися, однак він із сім'ї не уходив, коли захворів [PERSON] ним займалася. Свідок [PERSON] пояснила, що бачила їх разом постійно. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися, однак жили до останнього моменту разом, він жив за адресою: [ADDRESS] , вони там разом мешкали. Свідок [PERSON] пояснив, що знає про те, що позивач судиться з братом померлого щодо будинку. Проживали разом по [ADDRESS] , про те, що вони розлучені він не знав. Він працював опером та фактично жив на роботі. Свідок [PERSON] пояснив, що працював з померлим з 2005-2011 роки, він його напарник. Неодноразово він приїжджав до нього на [ADDRESS] , де він проживав з дружиною, допомагав привозити будівельні матеріали на [ADDRESS] , він будувався, був затяжний ремонт. Про те, що у померлого є рідний брат дізнався від працівників поліції. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2013 року знав [PERSON] , стосунки ділові. Він проживав по [ADDRESS] з дружиною [PERSON] , на [ADDRESS] робив ремонт. Проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання факту проживання однією сім`єю з 30 січня 2008 року до моменту смерті спадкодавця, ведення спільного господарства за адресою, яку зазначає позивач у своїх позовних вимогах: [ADDRESS] . Також, суд не приймає до уваги надані представником третьої особи письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стосовно того, що померлий проживав у цивільному шлюбі з громадянкою на ім`я [PERSON] , оскільки вказані свідки не допитувалися в ході судового розгляду справи, не попереджались про кримінальну відповідальність та не приводились судом до присяги, тому вказаний доказ не може вважатися належним доказом по справі. 27 травня 2021 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 552/196/20 зазначив наступне: «У ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Доказами спільного проживання можуть бути показання свідків, довідка ЖЕК або запис у будинковій книзі, відмітка в паспорті, наявність у спадкоємця свідоцтва про смерть та інших особистих речей і документів померлого, медичне обслуговування за спільною адресою, довідки з відповідних органів самоврядування про факт проживання однією сім`єю, трафіки мобільних телефонів, де буде видно, що особи ночували за однією адресою, тощо. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивачкою не надано до суду жодного доказу на підтвердження спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а на показах свідків неможливо встановити дійсність проживання однією сім`єю визначених осіб, з огляду на те, що основні позовні вимоги, а саме їх необґрунтованість впливає на результат задоволення похідних вимог про визнання права власності,суд вважає позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , у період з 30 січня 2008 року до моменту смерті спадкодавця, тобто до [INFO] та визнання її спадкоємцем 4-ої черги за законом, визнання за нею права власності на спадкове майно за законом необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed