Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

У березні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонернго товариства «Фідобанк» (далі - ПУАТ «Фідобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» (далі- ТОВ «ФК «Капітал Джірінг»), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В., [PERSON] , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, в якому просить визнати недійсним, укладений між ПУАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» договір №GL22N019274/4 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.03.2021 року посвідченого 04.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 33. Позов мотивовоний тим, що 23.08.2016 року з [PERSON] було укладено договір дарування нежилого приміщення, посвідченого 23.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3635. Згідно вказаного договору дарування, [PERSON] було набуто у власність нежиле приміщення, загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000. Право власності на вказане нежиле приміщення зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.08.2016 року. Водночас з поданої до Святошинського районного суду м. Києва позовної заяви ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Прайм Лімітед Плюс», третя особа ПАТ «Фідобанк» про застосування наслідків нікчемного правочину, позивач довідався про те, що за результатами електронного аукціону, що відбувся 14.01.2021 року ПАТ «Фідобанк» було реалізовано майнове право на нежиле приміщення, згальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] з 23.08.2016 року. Згідно протоколу електронного аукціону визнано ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», з яким після повної оплати ціни лоту (придбаного права) укладено договір №GL22N019274/4 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінним від права власності від 04.03.2021 року, посвідченого 04.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі за №33. Предмет вказаного договору є майнові права щодо нерухомого майна-нежилого приміщення загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 нежилих приміщень в будинку площею 1478, 0 кв.м., право власності продавця на яке було припинено на підставі договору іпотеки від 02.11.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №7868, а саме: визнання права власності на нерухоме майно, визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушеного права продавця тощо. За таких осбатвин, ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» вважає, що до останнього перейшло право на витребування з чужого незаконного володіння, зокрема від [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», як правонаступника ПАТ «Фідобанк» нерухомого майна. Проте, [PERSON] важжає, що спірний договір недійсний на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Зазначає, що на момент укладення спірного договору, ці майнові права належали позивачу, а не ПАТ «Фідобанк», а отже в розумінні положень ст. 658 ЦК України відповідач ПАТ «Фідобанк» не мав права продажу цих майнових прав. Вказаний договір порушує майнові права та інтереси позивача, оскільки інтерес позивача полягає у тому, щоб майнові права за договором не передавалися іншим особам, які зможуть пред`являти вимоги майнового характеру до власника майна, в тому числі такі вимоги як визнання права власності недійсним, витребування майна, відшкодування збитків та інше. Окрім цього, зазначає, що момент укладення оспорюваного договору, майнові правіа щодо вказаного об`єкту нерухомого майна не були зареєстровані за ПАТ «Фідобанк» в Державному реєстрі реочвих прав на нерухоме майно. Таким чином, відчужувані майнові права щодо нерухомого майна в порушення вимог ст. 182 ЦК України не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав, не є об`єктами цивільного обороту, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомомтсі саме про об`єкт нерухомості, а не майнові права на нього, власником нерухомого майна з 23.08.2016 року став [PERSON] , відтак Банк не мав права відчужувати вказані майнові права щодо нерухомого майна на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», оскільки не був їх власником, а тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2022 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2022 року виправлено допущену в тексті ухвали суду від 25.03.2022 року описку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. В судовому засіданні представник позивача Савенко Р.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити?посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача ПУАТ «Фідобанк» в особі ліквадатора Фонда гарантування вкладів фізичних осіб Заплішна О.Д. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві та поясненнях. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» Грекова Л.В. просила відмовити в позову, посилаючисбь на обставини зазначені у відзиві. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладаів фізичних осіб Заплішна О.Д. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у поясненнях. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В. та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини справи і дійшов наступних висновків. 09.06.2006 року ПУАТ «Фідобанк» придбав нежилі приміщення (в літері А), загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих примфщень в будинку, площею 1478,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 25.08.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» було укладено договори про розміщення банківського депозиту №274006-980/2014 року. 02.11.2015 року між [PERSON] та ПУАТ «Фідобанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Падалка Р.О., реєстр №7868, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за договором №274006-980/2014 банк передав в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: - нежиле приміщення, загальною площею 197, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; - нежиле приміщення, загальною площею 278, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; - нежиле приміщення, загальною площею 390, 9 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень будинку площею 1478,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 86-94). В подальшому в договір забезпечення (іпотеки) внесено зміни шляхом укладання 26.11.2015 року договору про внесення змін №1 до договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалка Р..О. за реєстраційним номером 8824 та шляхом укладання 18.02.2016 року договору про внесення змін №2 до договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. за реєстраційний номером 1023, згідно яких банк зобов`язався іпотечним майном і під інші депозити третьої особи [PERSON] (том 1 а.с. 94-95, 96-97). 20.05.2015 року Правління Національного банку України прийняло рішення №8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних». На підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 року №8 «Про віднесення ПАУТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.05.2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у банку запроваджено тимчасову адміністраціію з 20.05.2016 року, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «Фідобанк» Коваленку О.В. Тимчасову адміністрацію було продовжено до 19.07.2016 року включно на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 09.06.2016 року №959. Згідно протоколу від 10.06.2016 року засідання комісії з перевірки правочині в (інших договорів) за кредитним операціями, призначеної наказом №32 від 25.05.2016 року, розглядалося питання щодо затвердження результатів перевірки договір іпотеки, укладених в якості забезпечення зобов`язань банку за догорами банківського вкладу за період 20.05.2015 по 20.05.2016 року (том 1 а.с. 79-81). За результатами вказаної перевірки встановлено наявність підстав для віднесення укладених з вкладником, в тому числі договору іпотеки від 02.11.2015 року, реєстровий №7868, договору про внесення змін №1 від 26.11.2015 року до договору іпотеки, договору про внесення змін №2 від 18.06.2016 року до договору іпотеки, до категорії нікчемних з підстав наявності ознак нікчемності, передбачених п.п. 5,7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 16.06.20216 року ПУАТ «Фідобанк» направив на адресу [PERSON] повідомлення про нікчемність договору іпотеки (том 1 а.с. 84-85). 18.07.2016 року приавління Національного банку України прийняло рішення №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк». 19.07.20216 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 року. 20.07.2016 року третя особа [PERSON] звернула стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.03.2021 року №249808919 (том 1 а.с.13-20). В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що 25.08.2016 року з [PERSON] було укладено договір дарування нежилого приміщення, посвідченого 23.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3635, відповідно до якого [PERSON] було набуто у власність нежиле приміщення, загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:764672832000. Судом встановлено, що право власності на вказане нежиле приміщення зареєстровано за [PERSON] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.08.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31063824 від 23.08.2016 13:18:11 (том 1 а.с. 11-12). 14.01.2021 року відбувся відкритий електронний аукціон з продажу прав вимоги за кредитним догвором - лот №GL22N019274. За результатами проведеного аукціону та згідно з протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-12-17-000004-b переможцем визначено учасника ТОФ «ФК «Капітал Джірінг», яким запропоновано найвищу цінову пропозицію за лот у розмірір 4802731, 94 грн. (том 2 а.с. 98). 04.03.2021 року між ПУАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» було укладено спірний договір №GL22N019274/4 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.03.2021 року, посвідченого 04.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі за №33 (том 1 а.с. 21-24). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Таким чином, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається, на те що оскаржуванний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу частин першої - третьої, частини п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Наведена презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. За частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину; недотримання форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо. З огляду на наведене, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних правових наслідків. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства . Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так як встановлено судом, між ПУАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» 04.03.2021 року було укладено договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності. Відповідно до п. 1.1. договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права щодо нерухмого майна: нежилі приміщення (в літері А), загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 1478,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке виникло у продавця на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.06.2006 року, посвідченого Звєрьковою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №725 та було припинено на підставі договору іпотеки від 02.11.2015 року, посвідченого Падалка Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстр ;7868, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме: - визнання права власності на нерухоме майно; - визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним; - припинення третіх осіб, яка порушує право власності; - відновлення становища, яке існувало до порушення прав продавця; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, пов`язані з майновими правами щодо нерухомого майна; - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автомномної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; - та інші майнові права, у тому числі права вимоги, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно: - витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; - оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено право власності на нерухоме майно; - звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів; - набуття у власність нерухомого майна в майбутньому, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникатимуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасування рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власносі; - отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна від сторін правочинів за наслідками недійсності/нікчемності таких правочинів, на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто продавцем; - інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності продавця на нерухоме майно;- пред`явлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за покупцем; - будя-які інші права продавця щодо нерухомого майна; - право на пред`явлення та реалізацією, в т.ч. в судовму порядку, вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що призвів до припинення права власності продавця на нерухоме майно, вказаного в п. 1 даного догвору, ознаки нікчемності якого втсановлені протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, від 10.06.2016 року, затвердженими Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПУАТ «Фідобанк» 10.06.2016 року - надалі за текстом- «Майнові права». Відповідно до ст. 177 та п. 1 ч. 1 ст. 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 144 ГК України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати: з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом; внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав; внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності; з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання. Право на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом. З аналізу наведеного у сукупності вбачається, що майнові права можуть виникати не тільки з угод, але й з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та його обов`язків суб`єктів господарювання. ПУАТ «Фідобанк» був власником майна: нежилі приміщення (в літері А), загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 1478,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке виникло у продавця на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.06.2006 року, посвідченого Звєрьковою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №725. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Майнове право, як об`єкт цивільних прав є благом, яке належить конкретній особі- носієві йього права, яка в свою чергу, може ним розпорядитись (відчужити, відступити, продати, передати тощо). Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом ввжаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За оскаржуваним договором купівлі-продажу ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» отримано у власність не індивідуально визначене майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права. Водночас, наявність ознак нікчемності правочину на підставі якого із власності відповідача ПУАТ «Фідобанк» вибув об`єкт нерухомого майна вказує, на те, що відповідач є належним власником майнових прав. Відносно посилання позивача щодо відсутності державної реєстрації майнових прав у Державному реєстрі прав є підтвердженням того, що такі права не є об`єктом цивільного обороту і не може бути відчужено шляхом продажу на відкритих торгах суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Ч. 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Заокну України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, за змістом норм ст. 344 ЦК України і ст.ст. 3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» похідні від права власності речові права на нерухоме майно у їх набувача виникають з моменту державної реєстрації таких прав, якщо державна реєстрація таких прав передбачена законом. Предметом спірного договору купівлі-продажу є майнові права щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності. Зазначені майнові права, які є відмінними від права власності, відсутні в переліку речових прав, які зазначені в ст. 4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, державна реєстрація зазначених майнових прав, які є відмінними від права власності, не передбачена жодним іншим нормативно-правовим актом. За таких умов доводи позивача про відсутність зареєстрованих майнових прав на об`єкт нерухомого майна на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, яка на підставу його недійсності, спростовується вищевикладеним. З врахуванням наведеного у сукупності зазначеним спростовуються доводи позивача про те, що у ПУАТ «Фідобанк» відсутнє право на відчуження майнових прав щодо майна нежилі приміщення (в літері А), загальною площею 390, 90 кв.м., що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 1478,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що зазначені майнові права не відносяться до особистих немайнових прав фізичної та юридичної особи, вони не вилучені з цивільного обороту і не обмежені в обороті, а також в чинному законодавстві відсутні будь-які інші заборони до обороту таких прав, зазначені майнові права здатні до самостійного обороту в якості об`єкта цивільних прав та можуть відчужуватись (передаватись) на підставі договору (правочину). Відповідно до приписів ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову від їх задоволенні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-88цс14, від 04.02.2015 року у справі №6-233цс-14. Уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самосійною підставою для відмови від позові. Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинна бути доведена не лише наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, але й порушення внаслідок укладання відповідного правочину свої прав та законних інтересів. Оскільки судом під час вирішення даного спору встановлено відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права чи інтересу позивача укладеним відповідачами договору №GL22N019274/4 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.03.2021 року, посвідченого 04.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі за №33 за захистом яких позивач звернувся у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed