Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 14 червня 2023 року (надійшла до суду 15 червня 2023 року), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 лютого 2009 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №39; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14 лютого 2009 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Криворізького\~міського управління\~юстиції Дніпропетровської\~області.\~Від шлюбу\~вони мають\~спільну малолітню\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка наразі\~мешкає з\~ [PERSON] \~та перебуває\~на її\~утриманні. Починаючи з червня 2022 року шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені, вони не проживають однією сім`єю, однак іноді спілкуються з приводу доньки. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним, оскільки неодноразово вжиті спроби зберегти шлюб та сім`ю позитивного результату не дали. Майновий спір між ними наявний та буде вирішуватись окремо. Ухвалою суду від 16 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.20). 11 липня 2023 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення рішення не заперечувала. Про свою участь в судовому засіданні не заявила. Аналогічну заяву подано позивачем одночасно з позовом 14 червня 2023 року (а.с.16). 13 липня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява від імені [PERSON] (відправником на конверті зазначена [PERSON] позивач), в якій вказано, що він позовні вимоги підтримує, проти ухвалення рішення не заперечує. Разом з тим, правом на участь в жодному із судових засідань по справі, призначених на 17 та 21 липня 2023 року, він не скористався, будучи повідомленим у встановленому законом порядку. Однак, ухвалою суду від 21 липня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача в розумінні ст.128 ЦПК України, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №39 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14 лютого 2009 року, а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2012 року (а.с.10). Як вказувала позивач, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з червня 2022 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] від 14 лютого 2009 року (а.с.9) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved