Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] (далі «Позивач-1») звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі «Відповідач») припинення правовідношень. 07.12.2011 року Позивач отримала від Відповідача банківську платіжну картку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом терміном на один рік. Тобто Позивач отримала кредитні кошти на споживчі цілі і є споживачем фінансових послуг. У зв`язку із тим, що Позивач у повному обсязі не погасила отримані кошти, Відповідач у 2015 році звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з неї заборгованості у загальному розмірі 11667,51 гривень. 14.12.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/13934/15-ц було стягнуто з Позивача на користь Відповідача заборгованість в указаному розмірі. 15.01.2018 року постановою державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Є.С. було відкрито виконавче провадження №55527387 із стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості у розмірі 11667,51 гривень. 14.02.2019 року постановою державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Є.С. було закінчено виконавче провадження №55527387 у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення Позивачем. Утім, відповідно до листа Відповідача від 25.06.2020 року №CIRJUDODLP25M3HJ за Позивачем рахується наступна заборгованість: на рахунку № [NUMBER] в сумі 26602,11 гривень та на рахунку [NUMBER] в сумі 1984,51 гривень. З огляду на викладені обставини Позивач просить суд визнати припиненими зобов`язання за Договором про надання банківських послуг б/н від 07.12.2011 року, укладеним між нею та Відповідачем в частині нарахованої заборгованості, яка обліковується на рахунку № [NUMBER] в сумі 26602,11 гривень та на рахунку [NUMBER] в сумі 1984,51 гривень. 27.12.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 22-23). 02.02.2023 року судове засідання у даній справі було відкладено за клопотання представника Відповідача (а.с. 30, 35). 07.02.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначила, що відповідну суму заборгованості складають заборгованість за процентами та пенею відповідно до ст.625 ЦК України, яка виникла за період з 18.08.2015 року по 14.02.2019 року (а.с. 50-53). 07.03.2023 року у судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 47). 22.02.2023 року до канцелярії суду подала клопотання, у якому просила провести судове засідання без її участі (а.с. 71). 07.03.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача просив оголосити перерву для підготовки детальної інформації стосовно правової природи та актуального розміру заборгованості Позивача. 14.03.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи виписку за договором №б/н за період з 01.01.1999 року по 01.02.2023 року по рахунку [PERSON] (а.с. 81, 89-94). 05.04.2023 року за клопотанням представника Відповідача судове засідання у даній справі відкладено до 03.05.2023 року (а.с. 115). 05.04.2023 року ухвалою суду визнано явку Позивача або її представника та представника Відповідача у судові засідання у даній справі обов`язковою (а.с. 122). 03.05.2023 року у судовому засіданні представник Позивача надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. Просив зобов`язати Відповідача надати детальний розрахунок актуального розміру заборгованості [PERSON] , а також пояснень стосовно того чи вживалися Відповідачем заходи щодо стягнення такої заборгованості у судовому порядку. Не заперечував проти оголошення перерви у розгляді справи. 03.05.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача зазначила, що вона не може надати детальний розрахунок актуального розміру заборгованості [PERSON] , а також пояснень стосовно того чи вживалися Відповідачем заходи щодо стягнення такої заборгованості у судовому порядку, у зв`язку із чим просила оголосити перерву у розгляді справи. 03.05.2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, від Відповідача витребувано детальний розрахунок актуального розміру заборгованості [PERSON] , а також пояснень стосовно того чи вживалися Відповідачем заходи щодо стягнення такої заборгованості у судовому порядку. 01.06.2023 року у зв`язку з неявкою представника Відповідача, а також невиконання останньою протокольної ухвали суду від 03.05.2023 року судове засідання відкладено до 15.06.2023 року. 15.06.2023 року за клопотання представника Відповідача судове засідання відкладено до 26.07.2023 року (а.с. 174, 180). 15.06.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Відповідача подано письмові пояснення, у яких зазначено, що заходи стягнення заборгованості [PERSON] , яка є предметом розгляду даної справи у судовому порядку Відповідачем не вживалися. Повідомлено, що наразі представник Відповідача не має технічної можливості надати детальний розрахунок такої заборгованості (а.с. 189-190). 24.07.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Відповідача подано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.12.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , станом на 31.07.2015 року та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.12.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , станом на 20.07.2023 року (а.с. 199-204, 205-211). 24.07.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Відповідача подано клопотання про закриття провадження у даній справі. Зазначено, що Відповідач здійснив перерахунок заборгованості, у відповідності до якого у Позивача відсутня заборгованість по договору від 07.12.2011 року (а.с. 215-216). 26.07.2023 року у судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження, просив у його задоволенні відмовити. 26.07.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача підтримала клопотання про закриття провадження, просила його задовольнити, а провадження у даній справі закрити. Зазначила, що у Позивача після проведення перерахунку, відсутня заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.12.2011 року. 26.07.2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі відмовлено (а.с. 226-227). Суд, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.12.2011 року Позивач отримала від Відповідача банківську платіжну картку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом терміном на один рік. Тобто Позивач отримала кредитні кошти на споживчі цілі і є споживачем фінансових послуг (а.с. 68-69). У зв`язку із тим, що Позивач у повному обсязі не погасила отримані кошти, Відповідач у 2015 році звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з неї заборгованості у загальному розмірі 11667,51 гривень. 14.12.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/13934/15-ц було стягнуто з Позивача на користь Відповідача заборгованість в указаному розмірі (а.с. 61-63). 15.01.2018 року постановою державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Є.С. було відкрито виконавче провадження №55527387 із стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості у розмірі 11667,51 гривень (а.с. 8). 14.02.2019 року постановою державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Є.С. було закінчено виконавче провадження №55527387 у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення Позивачем (а.с. 10). Відповідно до листа Відповідача від 25.06.2020 року №CIRJUDODLP25M3HJ за Позивачем рахується наступна заборгованість: на рахунку № [NUMBER] в сумі 26602,11 гривень та на рахунку [NUMBER] в сумі 1984,51 гривень (а.с. 13). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.12.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , станом на 20.07.2023 року у Позивача відсутня заборгованість за відповідним кредитним договором (а.с. 205-211). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З наведеної норми права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором. Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення\~ правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення. Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника. Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим)обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Зокрема, неефективними є такі способи захисту права чи законного інтересу, як визнання права вимоги виконання зобов`язання від відповідача або визнання наявності договірного обов`язкувідповідача, оскільки такі способи не ведуть до виконання боржником свого зобов`язання, у тому числі в примусовому порядку, та отримання кредитором належного на виконання зобов`язання. У цьому випадку в позивача виникне потреба повторного звернення до суду. Також слід ураховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц). У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. У даній справі, Позивач обрав спосіб захисту у вигляді визнання судом припиненими зобов`язань перед Відповідачем за Договором про надання банківських послуг б/н від 07.12.2011 року внаслідок їх повного виконання Позивачем. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що Відповідач не визнає належного виконання Позивачем своїх обов`язків перед Банком за Договором, що вбачається з інформації, наведеної АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 25.06.2020 року №CIRJUDODLP25M3HJ. Водночас до Позивача Відповідач позову не заявляє, судового спору за участю Позивача Відповідач не ініціював. За таких обставин позивач стверджує, що йому недоступні інші можливості захисту його прав, тому заявляє до суду вимогу про захист охоронюваного законом інтересу у правовій визначеності на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України та статті 599 ЦК України як превентивний спосіб захисту в правовідносинах між Позивачем і Відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за Договором та діяти, не порушуючи їх. З урахуванням цього суд вважає, що Позивач правильно визначився зі способом захисту, який може бути застосований, виходячи з конкретних обставин цієї справи, та який є ефективним для захисту порушеного її інтересу у правовій визначеності стосовно належного виконання ним зобов`язань за Договором. Крім того, судом враховано, що згідно з поясненнями представника Відповідача, а також наданим нею розрахунком, у Позивача відсутня будь-яка заборгованість перед Відповідачем за договором № б/н від 07.12.2011 року. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Заслухавши пояснення представників сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved