Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

08.05.2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що відповідач [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, після смерті свого батька [PERSON] , успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6753 площею 0,0656 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6754 площею 0,1131 га, які розташовані в с. Лище Луцького району. На підставі свідоцтв про право на спадищину за законом від 19.10.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На запит окружної прокуратури від 03.04.2023 року №53-2810 вих23 чи видавався паспорт громадянина України [PERSON] , Управлінням ДМСУ у Волинській області від 06.04.2023 року №0701.2.1-1663/0701.1.3-23 надано інформацію, що згідно обліків Управління дана особа не значиться. У свою чергу, відповідно до інформації Підгайцівської сілсьької ради [PERSON] не зареєстрована та не проживає на території громади. На даний час, Окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗУ України при використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Враховуючи наведене, просить суд конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6753 площею 0,0656 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6754 площею 0,1131 га, які розташовані в с. Лище Луцького району, яка на праві власності належать [PERSON] та стягнути з неї судові витрати по справі. Ухвалою судді від 12 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження справі з проведенням підготовчого засідання. У судовому засіданні прокурор та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2017 , зареєстрованого в реєстрі за № 1165, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2017 , зареєстрованого в реєстрі за № 1164, виданого приватним нотаріусом луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук М.В., [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6753 площею 0,0656 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6754 площею 0,1131 га, які розташовані в с. Лище Луцького району. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6753 площею 0,0656 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:01:001:6754 площею 0,1131 га, які розташовані в с. Лище Луцького району. На запит окружної прокуратури від 03.04.2023 року №53-2810 вих23 чи видавався паспорт громадянина України [PERSON] , Управлінням ДМСУ у Волинській області від 06.04.2023 року №0701.2.1-1663/0701.1.3-23 надано інформацію, що згідно обліків Управління дана особа не значиться, інформація щодо приналежності до громадянства інших держав у Управлінні ДМС України у Волинській області відсутня. Відповідно до листа Підгайцівської сільської ради № 351/3.2/2-23 від 11.04.2023 [PERSON] на території громади не зареєстрована та не проживає. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України при використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Положення ст. ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗУ України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗУ України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 19.10.2017 по даний час) не відчужила її, є підстави для їконфіскації у власність держави. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved