Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та пені за угодою позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01.04.2021 року на підставі угоди позики він передав [PERSON] 500 дол. США, а вона зобовязалась повернути борг до 01.06.2021 року. На випадок порушення умов договору щодо вчасного повернення боргу [PERSON] прийняла зобовязання виплачувати 5 % за кожен день прострочення обчислених від неповерненої суми. На підтвердження договору позики [PERSON] надала власноручно виконану боргову розписку, виготовлену на копії з власного паспорта та ідентифікаційного номера. З настанням строку повернення боргу 01.06.2021 року [PERSON] зіслалась на свою фінансову неспроможність та запевнила, що повернення боргу забезпечить через три місяці. В наступному строки повернення відкладались з тих самих підстав. Таке виконання обовязків з договору позики є неприйнятними. Отже [PERSON] має повернути йому 500 дол США, що відповідає 18280 грн при встановленому Національним банком України курсу валют: 1 дол = 36,56 грн. Крім того, згідно з ст. 536 ЦК України коритування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо не встановлене договром або законом. В період строку договору позики, тобто з 01.04. по 01.06.2021 року розмір процентів договором не визначений. Отже, розмір процентів має бути на рівні облікової банківської ставки. З 05.03.2021 року по 15.04.2021 року облікова ставка встановлена Національним банком України в розмірі 6,5 %. За 14 днів квітня 2021 року розмір процентів визначається на суму 15 дол США / 500 х 6,5: 100/ : 30 х 14/. З 16.04.2021 року по 22.07.2021 року облікова ставка встановлена в розмірі 7,5%. За 16 днів квітня 2021 року розмір процентів становить 20 доларів США /500х 7,5: 100/ 10х 16/. За травень 2021 року розмір процентів визначається на суму 37, 5 дол США/ 500 х 7,5:100/. Отже, розмір процентів за період дії договору позики становить 72,5 дол США, що становить 2650 грн. Крім того позичальниця згідно умов договору прийняла зобовязання у випадку несвоєчасного повернення боргу виплачувати 5% від неповернутої суми за кожен день користування грошовими коштами. Таке зобовязання відповідає засадам цивільного права в Україні. [PERSON] , запозичуючи кошти, пояснювала, що такі кошти їй потрібні для виїзду в зарубіжжя, де вона має отримати дохід. 5% від суми позики становлять 25 доларів США. За рік, тобто з 01.06.2021 року 01.06.2022 року розмір процентів становить 9125 доларів США/ 365 х 5: 100/. що відповідає 333610 грн. / 9125 х 36.35/. З 01.06.2021 року по 01.02.2023 року, тобто за 275 днів, розмір процентів становить 6875 дол США/ 275 х 25/, що відповідає 251350 грн / 6875 х 36.35/. Розрахунок в гривнях проводиться по курсу валют Національного банку України 1 дол США = 36.56 грн. Крім того, згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України позичальниця має виплатити 3% річних за порушення грошового зобовязання. За рік, тобто з 01.06.221 року по 01.06.2022 року 3% річних становить 15 дол США / 500 х 3: 100/. За період з 01.06.2021 року по 01.02.2023 року, тобто за 245 днів, 3% річних становить 10 дол. США/ 15: 365 х 245. Всього 25 дол США, що відповіда 914 грн. / 25 х 36.56/. Отже загальна сума боргу позичальниці становть 16597, 5 дол США. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 08.02.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 27.06.2023 року підготовче судове провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать почтові повідомлення, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не зявився у судове засідання без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача [PERSON] і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р.) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку». Верховний Суд України у листі від 25 січня 2006 року № 1-5/45 зазначає, що «критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів». Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Суд приходить до висновку, що відповідач, який не пребуває у судові засідання без поважних причин, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Під зловживанням правом розуміють особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих вчинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Суд, дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ч.3 ст.12 ЦПК України, передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ч.1.ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ч.1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмові докази є документи, які містять дані для правильного вирішення справи. Стаття 81.\~ЦПК\~України\~передбачено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до розписки - «01.04.2021 року [PERSON] проживаю в с. Углуватка вулиця Шевченка, працюю в корпорації Украгротех, позичила в [PERSON] за адресою [ADDRESS] гроші в сумі 500 доларів ( пятсот) США, які зобовязуюсь повернути до 01.06.2021 року у випадку не повернення за користування грішми згідно ст. 536 ЦК України буду сплачувати 5 відстотків від позиченої суми за кожну прострочену добу. Гроші отримала від [PERSON] » Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дана правова позиція відображена у постанові ВСУ у справі за № 6-487цс17. Дослідженою борговою розпискою від 01.04.2021 року судом встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) [PERSON] передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві, таку ж суму грошових коштів (суму позики), а у разі прострочення виконання зобов`язання сторони передбачили відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів встановив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України\~про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551\~ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відповідач в суді даним правом не скористався і дана обставина не може бути врахована судом при винесенні рішення. За таких обставин позов підлягає до задоволення щодо стягнення основного боргу та пені за прострочення виконання в повному обсязі. Окрім того, позивачем ставиться питання про стягнення із відповідача на його користь судових витрат а саме, судовий збір та послуги адвоката. Однак позивачем підтверджено документально лише судові витрати у розмірі 6068 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Суду не надано розрахунків витрат та витраченого часу по кожній дії, вчиненій адвокатом, детального опису робіт, не надано копію ордеру, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу, а тому за таких обставин позов підлягає до задоволення частково. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). На підставі викладеного,

Outcome: partial