Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належним чином виконав перед [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] своє зобов`язання щодо надання послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідач, будучи споживачем вказаних послуг за даною адресою неналежним чином здійснює їх оплату. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 81 110 грн. 47 коп. та судовий збір. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2022 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 23 647 грн. 89 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 4 048 грн. 18 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 37 705 грн. 40 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 15 709 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2023 року заяву представника [PERSON] адвоката Круглика В.В. про перегляд заочного рішення, задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2022 року скасовано, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.07.2023 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли пояснення по справі разом із розгорнутим розрахунком заборгованості в підтвердження заборгованості відповідача за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. З урахуванням обставин, викладених відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)«Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 23 647 грн. 89 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 4 048 грн. 18 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 37 705 грн. 40 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 15 709 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 31.07.2023 року відповідач направив суду свої пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено існування вказаного розміру заборгованості, оскільки позивачем надано тільки копію першої та останньої сторінки Договору № 602-18 від 11 жовтня 2018 року. До того ж не надано Додатку № 1 та Додатку № 2 Договору, як доказ переходу всіх прав вимоги до нового кредитора. Вказане на думку відповідача свідчить про приховування позивачем умов, порядку та доказів, передбачених Договором. До того ж відповідач здійснив часткове погашення заборгованості перед позивачем. Крім того, звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні, призначеному на 08.08.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Тобто, з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго». Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 3 квітня 2019 року). Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не виконувала покладений на неї договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка на день ухвалення рішення у справі складає 73 805,88 грн. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або договору № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань. Відповідно до договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» позивач прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення 23647,89 грн. та спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 048,18 грн. Договір цесії № 602-18 станом на день розгляду справи є чинним, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний. Таким чином позивач прийняв право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті послуги у загальному розмірі 27,696,07 грн та прийняв право вимоги відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач неналежним чином сплачувала за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на вересня 2021 року з урахуванням часткового погашення боргу утворилась заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 23 647 грн. 89 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 4 048 грн. 18 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 37 705 грн. 40 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 15 709 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, після звернення із позовом до суду, відповідач частково погасила наявну заборгованість, в результаті чого позивачем було проведено уточнений розрахунок заборгованості. Отже, за повідомленням представника позивача, враховуючий здійснений перерахунок, у відповідача наявна заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 23 647 грн. 89 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 4 048 грн. 18 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 34 530 грн. 77 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води- 15 709 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач не користувалася зазначеними послугами, оскільки фактично не проживала у квартирі, по якій виникла заборгованість за надані позивачем послуги, доказом чого є наданий представником витяг з реєстру територіальної громади, оскільки власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК УКраїни кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із статтями 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З приводу заяви представника відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до частини першої статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За таких підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що обчислення позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2018 року. Однак, суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Отже, суд застосовує позовну давність до заборгованості відповідачів, яка виникла за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, до квітня 2017 року. Так за підрахунком суду з урахуванням застосованої судом позовної давності до вимог позивача до квітня 2017 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість до 1 травня 2018 року за централізоване опалення в розмірі 9 874,40 грн; заборгованість до 1 травня 2018 року за гаряче водопостачання в розмірі 2 544,65 грн; з 1 травня 2018 року за централізоване опалення - 34 530,77 грн; за гаряче водопостачання - 15 709 грн., що загалом становить 62 658,82 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а отже, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в загальному розмірі у сумі 62 658,82 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 747,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial