Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, в якому просить, виділити йому у приватну власність: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до складу якого входить прибудова літ «а6» що складається - «1» коридор площею 7,0 кв. м., «2» кухня площею 15, 3 кв. м., «3» санвузол площею 6,2 кв. м., «4» вітальня площею 22,5 кв. м., житловий будинок літ «А» загальною площею 119, 6 кв. м., житловою площею 68, 6 кв. м., що складається з «5» кімната житловою площею 15,2 кв. м., «6» кімната житловою площею 12,6 кв. м., «7» кімната житловою площею 10,2 кв. м., «8» кімната житловою площею 8,9 кв. м., господарські будівлі - «а7», навіс «а8» балкон, «Б» літня кухня, «б» сарай, «б2» навіс, «В» гараж, «Ж» вхід в погріб, «П» погріб, «Т» вбиральня, «4-6 огорожа», та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку (посвідченого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори від 08.12.1998, зареєстрованому в реєстрі за № 2912 він [PERSON] являється власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є співвласником будинку, їй належить частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Добровільно між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі, а тому досягти згоди в добровільному порядку про виділення належних їм часток майна, не мають можливості. [PERSON] 22.05.2023 року одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 83 від 22.05.2023. Відповідно до висновку йому може бути виділено слідуючи приміщення: прибудова літ «а6» що складається - «1» коридор площею 7,0 кв. м., «2» кухня площею 15,3 кв. м., «3» санвузол площею 6,2 кв. м., «4» вітальня площею 22,5 кв. м., житловий будинок літ «А» загальною площею 119, 6 кв. м., житловою площею 68,6 кв. м., що складається з «5» кімната житловою площею 15,2 кв. м., «6» кімната житловою площею 12,6 кв. м., «7» кімната житловою площею 10,2 кв. м., «8» кімната житловою площею 8,9 кв. м., господарські будівлі - «а7» навіс, «а8» балкон, «Б» літня кухня, «б» сарай, «б2» навіс, «В» гараж, «Ж» вхід в погріб, «П» погріб, «Т» вбиральня, «4-6 огорожа». За технічними показниками його частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України у разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.12.1998 року [PERSON] є власником частки житлового будинку в [ADDRESS] . На підставі висновку ФОП [PERSON] № 83 від 22 травня 2023 р. щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за технічними показниками частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Outcome: approved