Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та третіх осіб в інтересах держави в особі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. В обґрунтування позову зазначається, що рішенням Талалаївського районного суду від 20.01.2021 року за відповідачем [PERSON] , громадянином російської федерації, визнано право на земельні частки (паї) згідно сертифікатів ЧН № 050322, ЧН № 0350321 та ЧН № 050374 від 05.07.1996 р. В подальшому на підставі рішення 13 сесії 8 скликання Талалаївської селищної ради від 06.10.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 площею 4, 4310 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Староталалаївського старостинського округу. Також на підставі рішення 13 сесії 8 скликання Талалаївської селищної ради від 06.10.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 площею 4, 4310 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Староталалаївського старостинського округу. Крім цього на підставі рішення 18 позачергової сесії 8 скликання Талалаївської селищної ради від 11.01.2022 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425383500:04:001:1051 площею 4, 7443 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Староталалаївського старостинського округу. На підставі вказаних рішень [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а саме: - з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 (номер запису про право власності 44700988 від 25.10.2021, індексний номер рішення про державну реєстрацію 61202228 від 28.10.2021) На підставі договору оренди земельної ділянки від 04.11.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Сильченкове» земельну ділянку з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 площею 4, 4310 га передано в користування орендарю строком на 7 років. - з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 (номер запису про право власності 44700387 від 25.10.2021, індексний номер рішення про державну реєстрацію 61201439 від 28.10.2021) На підставі договору оренди земельної ділянки від 04.11.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Сильченкове» земельну ділянку з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 площею 4, 4310 га передано в користування орендарю строком на 7 років. з кадастровим номером 7425383500:04:001:1051 (номер запису про право власності 46528514 від 02.02.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 63259585 від 04.02.2022) Таким чином громадянин російської федерації [PERSON] у жовтні 2021 року та лютому 2022 року набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані на території колишнього Талалаївського району та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку з цим обов`язок - не відчужив земельні ділянки. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення ним добровільно не відчужені впродовж встановленого законодавством України річного строку - кінцевий строк сплив 25.10.2022 та 02.02.2023, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Тому позивач просить суд припинити [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7425383500:04:001:1952 площею 4, 4310 га, 7425383500:04:001:1950 площею 4, 4310 га, 7425383500:04:001:1051 площею 4, 7443 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Прилуцького (колишнього Талалаївського) району Чернігівської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області; та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. Ухвалою від 16 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадженя та призначено підготовче судове засідання на 07 квітня 2023 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 07 квітня 2023 року до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] - особу, якій відповідач [PERSON] довіреністю від 27 січня 2022 року уповноважив продати належні йому земельні ділянки, та призначено судове засідання на 04 травня 2023 року, яке відкладалось на 02 червня 2023 року, на 30 червня 2023 року та на 28 липня 2023 року за клопотаннями учасників справи. У судовому засіданні представник позивача Христенок В.І. позов підтримав і просив задовольнити, оскільки відповідач, будучи громадянином росії, не виконав законодавчої вимоги про відчуження протягом року отриманих в спадок земельних ділянок, які він отримав згідно рішення суду. Жодних виключень імперативна норма ст 81 ЗК не містить, тільки обов`язок іноземців відчужити земельні ділянки, які відчужуються за рішенням суду шляхом припинення права власності для осіб, які не мають права на бувати у власність земельні ділянки. Військовий стан законодавчо не зупиняє перебіг такого терміну і не є підставою для відмови в позові по цій причині. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином шляхом поміщення оголошення на сайті Судової влади України. Крім того, даним оголошенням відповідачу [PERSON] роз`яснено, що у зв`язку зі збройною агресією росії проти України та введенням в Україні воєнного стану, який неодноразово був продовжений та триває на даний час, гарантування органами юстиції виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах унеможливлено до повного припинення посягання на суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України. На даний час будь-яке листування з державою агресором не здійснюється. Таким чином, направлення будь-яких документів до компетентних органів російської федерації не вбачається можливим, тому суд не має можливості повідомити громадянина росії відповідача [PERSON] іншим шляхом про розгляд справи в суді. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки відповідач фізично не встиг продати земельні ділянки, так як розпочалась війна, всі реєстри були закриті і на даний час вона, як представник відповідача за довіреністю, не може продати земельні ділянки, так як з громадянами росії ніхто не хоче мати справу. Представники третьої особи - ТОВ «Агрофірма «Сильченкове» в судові засідання по справі не з`являлись, повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від представника третьої особи по суті позову до суду не надходило, тому розгляд справи проведений без участі даної третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, і зазначений висновок суду ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Талалаївського районного суду від 20 січня 2021 року, задоволено позов [PERSON] до об`єднаної територіальної громади в особі Талалаївської селищної ради, третя особа - відділ у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Визнано за [PERSON] , уродженцем м. Наро-Фомінськ Московської області, Росія, (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), право на земельні частки (пай): згідно сертифікату серії ЧН № 050322 від 05.07.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; згідно сертифікату серії ЧН № 050321 від 05.07.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , успадковану ним після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; згідно сертифікату серії [NUMBER] від 05.07.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , успадковану ним після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с.32-36) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.02.2023 року щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1051 площею 4, 7443 га зареєстроване право власності 02.02.2022 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 11.01.2022 за [PERSON] ; щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 площею 4, 431 га зареєстроване право власності 25.10.2021 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 06.10.2021 за [PERSON] ; щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 площею 4, 431 га зареєстроване право власності 25.10.2021 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 06.10.2021 за [PERSON] (а.с.14-17) Згідно довідки від 10.02.2023 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 площею 4, 431 га , її оціночна вартість становить 93359, 24 грн (а.с.18-20). Згідно довідки від 10.02.2023 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1051 площею 4, 7443 га , її оціночна вартість становить 99 479, 30 грн (а.с.21-23). Згідно довідки від 10.02.2023 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 площею 4, 431 га , її оціночна вартість становить 93359, 24 грн (а.с.24-26). Листом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури на адресу ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області повідомлено, що опрацюванням відкритих даних встановлено, що рішенням суду за [PERSON] , громадянином російської федерації, надано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 7425383500:04:001:1950 площею 4, 431 га, 7425383500:04:001:1051 площею 4, 7443 га, 7425383500:04:001:1952 площею 4, 431 га на території Староталалаївського старостинського округу Талалаївської селищної ради. У відповідності до положень чинного законодавства [PERSON] був зобов`язаний у строк до 25.10.2022 та 02.02.2023 року відчужити земельні ділянки, але станом на 03.02.2023 року свого обов`язку не виконав, отже земельні ділянки підлягають конфіскації у судовому порядку. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, яким на території чернігівської області є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Тому представник прокуратури просить надати інформацію щодо вжитих заходів з метою конфіскації земельних ділянок (а.с.29-30). Листом в.о. начальника ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 13.02.2023 року Прилуцьку окружну прокуратуру повідомлено, що обсяг коштів, виділених управлінню для сплати судового збору на 2023 рік значно обмежений, в зв`язку з чим ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області просить Прилуцьку окружну прокуратуру вжити заходи представництва інтересів держави шляхом подання позовів про конфіскацію земельних ділянок (а.с.31). Відповідно до договору оренди землі від 04 листопада 2021 року орендодавець [PERSON] передав в оренду орендарю - СТОВ «Агрофірма «Сильченкове» - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425383500:04:001:1950 площею 4, 431 га строком на 7 років (а.с.40-44) Відповідно до договору оренди землі від 04 листопада 2021 року орендодавець [PERSON] передав в оренду орендарю - СТОВ «Агрофірма «Сильченкове» - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425383500:04:001:1952 площею 4, 431 га строком на 7 років (а.с.45-49) Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури повідомив ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що Прилуцькою окружною прокуратурою підготовлено та буде подано позов до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області до [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації (а.с.61). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом враховується положення цивільного процесуального законодавства щодо підстав звернення до суду та меж судового розгляду, зокрема, положення ст. 13 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Volovic v.Ukraine, № 15123/03 , ЄСПЛ 06.12.2007 р). Тлумачення п.3 ч.1ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Підставою для звернення з позовом до суду стало виявлення факту отримання у власність громадянином російської федерації земельних ділянок та невідчуження їх у встановлений законодавством термін. Як встановлено судом, орган, на який покладено функцію здійснення державного контролю за використанням та охороною земель - ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області - до суду не звертався з цього приводу та звертатись не буде у звязку з обмеженим фінансуванням на сплату судового збору. Наведене свідчить про порушення інтересів держави, об`єктивною неможливість захисту таких інтересів органами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, бездіяльністю такого органу та є підставою для звернення прокурора з позовом до суду, оскільки останній виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №912/2385/18), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року справа № 910/3486/18). Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 зазначає, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи сільської ради про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, пред`явлення позову у цій справі прокурором в інтересах держави викликано саме захистом інтересів держави, оскільки не було вжито заходів щодо припинення порушень та повернення земельних ділянок в державу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, відповідно до ч.ч. 4-5 ст 56 ЦПК України, абз. 1 ч.3, абз 1 ч.4 ст 23 Закону України «Про прокуратуру», у тексті позовної заяви обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Крім того, прокурором виконані вимоги ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої необхідною умовою для звернення прокурора з позовом є попереднє повідомлення саме тих відповідних компетентних органів, які мали б самостійно захищати інтереси держави. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській наявність підстав для представництва прокурором в суді не оскаржувало, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави не висловлювало. Таким чином під час розгляду справи встановлено, що наявні всі підстави для представництва прокурора в суді. Розглядаючи позовну вимогу про припинення відповідачем - громадянином російської федерації [PERSON] - права власності на належні йому земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом положень ст. 41 Конституції України, статей 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться ,якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна в силу положень ч. 1 ст.181 ЦК України, знаходиться на території України, то на них поширюється дія права України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» і від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності і особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно з ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками, передбаченими ст. 374 ЦК України. Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст. ст. 22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Приписами ст. 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 22, 81, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що громадянин російської федерації [PERSON] протягом року з часу отримання державного акту на землю повинен був відчужити вказану земельну ділянку, однак цей обов`язок не виконав. Натомість, норма п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянином [PERSON] даний час успадкованих земельних ділянок, право власності відповідача на них підлягає припиненню шляхом її конфіскації у власність держави. Враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обґрунтованим й підлягає повному задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в повному обсязі. Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову, на відповідача. Поскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена сума судового збору в сумі 8052 грн, яка документально підтверджена трьома платіжними дорученнями від № 347 від 20.02.2023 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved