Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05.11.2010р. в розмірі 36 501,35 грн. станом на 02.06.2020р., яка складається з 31 603,49 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 2 683,51 грн. заборгованості за простроченими відсотками, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1 714,35 грн. штрафу (процентна складова), а також просить стягнути з відповідача судові витрати 2 102,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до позивача та підписав заяву б/н від 05.11.2010р., згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З огляду на те, що відповідачем не виконуються зобов`язання щодо погашення кредитного боргу, у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 02.06.2020р. складає 36 501,35 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2020р. відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2020р. справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2022р. прийнято до провадження вказану справу та постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Позовну заяву та ухвалу суду отримав 04.07.2023р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 05 листопада 2010р. [PERSON] підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 15 000,00 грн. Дана заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Також в ній зазначено, що відповідач приєднується до Умов і правил надання банківських послуг Приватбанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг б/н від 05.11.2010р., позивачем надавалися в межах встановленого ліміту відповідачу в кредит грошові кошти. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, з огляду на що в нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 02.06.2020р. складає суму 31 603,49 грн. за тілом кредиту. Відповідач контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту суду не надав. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 31 603,49 грн. За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обгрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача стягується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31 603,49 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 683,51 грн. Так, частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядку їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 03.07.2019р. Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Судом встановлено, що 02.12.2010р. сторони підписали довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, визначили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) становить 2,5% річних. Між тим, із розрахунку позивача вбачається, що проценти ним нараховані, виходячи з їх розміру 30%, 34,8%, 43,20%, 42%, 2,9%, 3,5%, тому цей розрахунок не може бути прийнятий судом, так як заборгованість за процентами нарахована на умовах, які сторонами узгоджені не були, а, отже, слід відмовити в задоволенні вимог про стягнення відсотків. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 714,35 грн. (процентна складова). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦПК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що за довідкою про умови кредитування сторонами було погоджено про сплату штрафу за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Згідно розрахунку позивача сума штрафу складає суму 2 214,35 грн. Контррозрахунку суми штрафу відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає правомірними та законними вимоги про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 2 214,35 грн. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 954,86 грн.

Outcome: partial