Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~В провадженні\~Шевченківського районного\~суду м.\~Львова перебуває\~цивільна справа\~за позовною\~заявою[PERSON] \~до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 03.06.2021 року [PERSON] звернувся до\~Шевченківського районного\~суду м.\~Львова із\~позовною заявою\~до[PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] надав [PERSON] 2500,0 Євро у позику свої особисті грошові кошти що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.04.2012 року становить - 26 597,75 гривень, строк повернення коштів визначено 01.05.2012 року. Оригінал написаної відповідачем розписки і надалі знаходиться в позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~розписки від\~23.03.2015\~року з\~метою покращення фінансового становища [PERSON] та поверненням попередньо позичених коштів, сторонами погоджено повторну позику у розмірі 2 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.03.2015 р. становить - 57 874,75 грн, строк повернення\~коштів визначено\~травнем 2015\~року. Надалі, пояснюючи важку ситуацію в бізнесі, 11.07.2016 р. [PERSON] надав іншу розписку про розтермінування повернення грошових коштів (2500 доларів США) - шляхом їх поетапної виплати протягом липня-грудня поточного календарного року по 500 доларів США щомісячно. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~розписки від 04.11.2016 року, не бажаючи\~вступати в\~конфлікт з\~відповідачем,\~враховуючи перспективу\~повернення попередніх\~позик,позивачем було надано [PERSON] додаткову позику в розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 04.11.2016 р. становить - 25 594,80 гривень терміном до\~шести місяців\~під 10\~(десять)\~відсотків річних. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. Лише при зустрічі 26.09.2020 року відповідач повернув позивачу 100 доларів США і запевнив про повернення заборгованості, що підтверджується розпискою. На думку позивача 26.09.2020 року починається строк позовної давності до вимог Позивача. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 107 242, 43 грн., суму за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 224 704, 27 грн., що складається із інфляційних нарахувань, 3% річних, та 10\~(десять)\~відсотків річних за розпискою 04.11.2016, а всього разом: 331 946,70 грн. (триста тридцять одна тисяча дев`ятсот сорок шість грн., 70 коп.). Відповідачем подано відзив на позовну заяву, а також представником відповідача подано пояснення в порядку п. 3. ч.1 ст. 43 ЦПК України, з яких вбачається, що у розписках від 03.04.2012\~року,\~ 23.03.2015\~року,\~ 04.11.2016\~року,\~ 11.07.2016\~року \~відсутнє прізвище [PERSON] як Позикодавця. В усіх розписках зазначено, що кошти бралися в іноземній валюті (Євро та доларах США), а не у гривні, що у відповідності до норм законодавства та сталої судової практики унеможливлює стягнення інфляційних нарахувань, так як індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. По розписці від 04.11.2016 Позичальник дає розписку в тім, що позичає гроші в сумі 1000,0 доларів США терміном до шести місяців під 10 % в місяць, таким чином Позичальник зобов`язався сплачувати незазначеному у розписці. Позикодавцю10 % в місяць терміном до шести місяців, тобто у період дії договору з 04.11.2016 року по 04.05.2017 року, а не після закінчення терміну договору. Позовні вимоги про стягнення 120\~процентів річних\~за період\~з 04.06.2017\~року по\~01.06.2021\~рік (після\~закінчення погодженого сторонами договору строку надання позики) задоволенню не підлягають. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 зроблено такі висновки про те, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, стягнення з Відповідача суми за прострочення виконання зобов`язання в 2,095 рази більше за суму основного боргу буде повністю суперечити принципам розумності, справедливості та пропорційності. Також вказує, що по усіх трьох розписках позивачем пропущено строк позовної давності та просить суд її застосувати у відзиві на позовну заяву від 02.03.2022 року та у поясненні в порядку п. 3. ч.1 ст. 43 ЦПК України від 09.11.2022 року. Вказує, що перебіг позовної давності починається після невиконання кожного окремого зобов`язання (у випадку кожної з розписок), так само перебіг позовної давності переривається щодо кожного окремого зобов`язання (кожної з розписки), а не щодо усіх боргів разом. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 30-31). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.08.2022 року\~закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 81-82). Ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова від 16.02.2023 року та повторно від 19.06.2023 року\~задоволено клопотання позивача та витребувано з ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області (Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області) пояснення [PERSON] №ЖЄО 14641 від 26.06.2020 року, відібрані старшим ДОП ВППП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції Воробель І. М. В судове засідання учасники процесу\~не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. На адресу суду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що: У матеріалах справи знаходяться копії розписок від імені [PERSON] датовані 03.04.2012; 23.03.2015; 04.11.2016; 11.07.2016, у яких прізвище позикодавця не вказано. У розписці від 03.04.2012 зазначено, що [PERSON] позичив у незазначеного Позикодавця 2500,0 Євро, строк повернення коштів визначено 01.05.2012 року. У розписці від 23.03.2015 зазначено, що [PERSON] позичив у незазначеного Позикодавця 2 500 доларів США, строк повернення коштів визначено травнем 2015 року. У розписці\~від 04.11.2016\~зазначено,\~що [PERSON] \~позичив у\~незазначеного Позикодавця\~1000 доларів США, терміном до\~шести місяців\~під 10\~(десять)\~відсотків річних. У розписці від 11.07.2016 зазначено, що [PERSON] бере на себе зобов`язання перед незазначеним Позикодавцем розрахуватись по кредиту в сумі 2 500 доларів США шляхом його поетапної виплати протягом липня-грудня. 26.09.2020 року [PERSON] написано, що [PERSON] віддав [PERSON] в рахунок боргу 100 (сто) доларів США, що слідуючих 500 доларів США можуть бути віддані при умові, що [PERSON] віддасть йому розписку. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13\~ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 509 Цивільного кодексу України\~(ЦК України\~далі по\~тексту)\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України\~сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. На підставі ст. 1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.\~1047\~ЦК України\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з\~ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст.\~256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). [PERSON] вважає, що наявність у нього оригіналів розписок [PERSON] навіть без вказання у зазначених розписках прізвища Позикодавця (кредитора) підтверджує наявність боргу відповідача перед позивачем за вказаними розписками. За змістом ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На виконання ухвал суду від 16.02.2023 та повторно від 19.06.2023 року\~задоволено клопотання позивача та витребувано з ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області (Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області) пояснення [PERSON] від 26.06.2020 року. У вказаному\~поясненні від\~26.06.2020\~року[PERSON] підтверджує факт отримання від [PERSON] 2500,0 доларів США. Таким чином, незважаючи на відсутність у розписці від 23.03.2015 прізвища [PERSON] як Позикодавця, на думку суду можливо встановити наявність факту отримання [PERSON] 2500,0 доларів США у Позивача саме з огляду на наявність вищевказаного доказу - пояснення [PERSON] від 26.06.2020\~року. Відповідно до ч. 5 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. У розписці від 23.03.2015 на 2500,0 доларів США строк повернення коштів визначено травнем 2015 року без вказання дня, тобто до 31.05.2015 року. Тому трьох річний строк позовної давності за цією розпискою у відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України мав сплинути 31.05.2018 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 у справі № 752/10864/19: «У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) вказано, що «тлумачення\~статті 264 ЦК України\~свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності». Таким чином, оскільки сплата 26.09.2020 року [PERSON] [PERSON] 100 доларів США не перериває позовну давність за розпискою від 23.03.2015 року, так як ця сплата вчинена уже за межами позовної давності, після 31.05.2018 року. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, оскільки Відповідачем заявлено про застосування до вимог Позивача позовної давності, суд застосовує позовну давність та відмовляє\~у задоволенні\~позову стосовно вимоги за розпискою від 23.03.2015 року. По розписці від 03.04.2012 на 2500,0 Євро та від 04.11.2016 на 1000,0 доларів США. У вказаних розписках відсутнє прізвище [PERSON] як Позикодавця. Отримання коштів за вказаними розписками [PERSON] у [PERSON] жодними іншими доказами також не підтверджується. Отже,\~з огляду\~на бездоказовість,\~суд відмовляє\~у задоволенні\~позову стосовно вимог за вказаними розписками від 03.04.2012 на 2500,0 Євро та від 04.11.2016 на 1000,0 доларів США. Окрім цього, суд констатує пропуск Позивачем позовної давності і стосовно вимог за вказаними розписками від 03.04.2012 на 2500,0 Євро та від 04.11.2016 на 1000,0 доларів США. Стосовно інфляційних нарахувань, 3% річних, та 10\~(десять)\~відсотків річних за розпискою 04.11.2016 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом\~позовної давності\~до основної\~вимоги вважається,\~що позовна\~давність спливла\~і до\~додаткової вимоги\~(стягнення\~неустойки,\~накладення стягнення\~на заставлене\~майно тощо). Оскільки судом застосовано позовну давність та відмовлено\~у задоволенні\~позову стосовно вимоги за розпискою від 23.03.2015 року, то відповідно суд відмовляє і у задоволенні додаткових вимог за розпискою від 23.03.2015 року. Оскільки судом\~відмовлено у\~задоволенні позову стосовно вимог за розписками від 03.04.2012 на 2500,0 Євро та від 04.11.2016 на 1000,0 доларів США з огляду на їх бездоказовість, то відповідно суд відмовляє і у задоволенні додаткових вимог за вказаними розписками. Окрім цього, в усіх розписках зазначено, що кошти бралися в іноземній валюті (Євро та доларах США), а не у гривні. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, викладених позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, такі доводи в частині доведеності позовних вимог не підтверджені письмовими доказами, та викликають сумнів суду. Тому на думку суду доводи викладені у позовній заяві не доведені та спростовуються обставинами викладеними у відзиві. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed