Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

28 вересня 2021 р. [PERSON] (далі: позивач) звернулась з позовом до Харківської міської ради (далі: відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] , в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON] . В обґрунтування заявленої вимоги посилається на те, що [INFO] помер її чоловік, після якого залишилась спадщина у вигляді 1/9 частки квартири [ADDRESS] та яку вона прийняла фактично, оскільки перебувала у шлюбі та проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Харківська міська рада просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на те, що на даний час відсутні підставі для визнання об`єкту нерухомості, а саме 1/9 частки квартири [ADDRESS] відумерлою спадщиною, та вона не оспорює право позивача на спадщину та не має претензій на спадкове майно. Також зазначила, що вона є неналежним відповідачем управі. 01.10.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 10.02.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова замінено первісного позивача на правонаступника (спадкоємця) [PERSON] . 01.03.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду о суті. До судового засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про тату, час та місце цього засідання, не з`явились. Представник позивача та відповідача подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, третя особа причину неявки суду не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Як вбачається зі свідоцтва про народження № [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . 27.03.1993 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 27.03.1993 року завідуючим відділом (бюро) запису актів громадянського акту. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 07.04.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/9 частки квартири [ADDRESS] . На час свої смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 07.09.2021 р. постановою П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Хургіній Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , за відсутності документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належала на праві власності по 1/3 частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить Договір міни від 20.05.2003 р., Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається зі спадкової справи № 645/2017 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась тільки [PERSON] . Також зі спадкової справи вбачається, що [PERSON] за життя заповіт не склав. [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем після [PERSON] . Встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує: Предметом спору у цій справі є визнання права власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування, оскільки неможливо набути права на спадкове майно у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на це нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 , ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Судом встановлено, що заповіт спадкодавцем не складався. Частинами 1 та 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з п. 4.15, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (частки квартири), спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (частки квартири). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Як установлено судом, 07.09.2021 р. постановою П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Хургіній Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , за відсутності документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів (визнання права власності), який узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України та є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 у справі № 6-318цс15, та підтримана Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 332/3923/18, провадження № 61-4683 св 20. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19. Враховуючи вищезазначене, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, [PERSON] , яка прийняла спадщину, не мала можливості реалізувати своє право на спадщину в іншому, ніж судовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги посилання Харківської міської про те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки із заявою про прийняття спадщини, у встановлений закон строк, окрім позивача, до нотаріальної контори ніхто не звернувся та згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне: Ціна позову - 50 000, 00 грн. При подачі позову позивачем, як особою з інвалідністю, судовий збір не сплачувався. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved