Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

31.05.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі продажу № Н8-94 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 10.12.1998 між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" та зареєстрованого у Зміївському МДПП 06.01.1999, запис в книзі 8-739; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, площею 0,1185 га, з кадастровим номером 6321755300:01:005:0093, розташована по [ADDRESS] . Спадкове майно належало на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Померлий [PERSON] є рідним братом батька позивача [PERSON] [PERSON] , а відтак спадкодавець є рідним дядьком позивача. Дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , дітей спадкодавець [PERSON] та його дружина не мали. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Так, 19 травня 2022 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу після померлого [PERSON] за правом представлення після свого померлого батька [PERSON] . 13 квітня 2023 року за реєстровим номером 238 на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, площею 0,1185 га, з кадастровим номером 6321755300:01:005:0093, що розташована по [ADDRESS] . Разом з тим, приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний житловий будинок, який вцілому належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № Н8-944, підписаний та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 10.12.1998, не був нотаріально посвідчений . За посвідченням правочину купівлі-продажу будинку, сторони не зверталися, посилаючись у тексті договору на статтю 15 Закону України "Про товарну біржу". На даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку не є можливим, оскільки [PERSON] померла. Враховуючи вищевикладене позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2023 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.07.2023. 20.07.2023 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули. Представник позивача [PERSON] адвокат Сергієнко С.М. до канцелярії суду подала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за наявними матеріалами у справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо вимог позивача в частині визнання договору купівлі продажу дійсним суд зазначає наступне: Спірною є дійсність договору купівлі-продажу № Н8 944, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , підписаного та зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 10.12.1998 за реєстраційним номером БН-944 112 та в Зміївському МДП технічної інвентаризації 06.01.1999, реєстраційне посвідчення записано у реєстрову пунктів 9, 10 вищезазначеного договору, у відповідності до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Даний договір підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації (а.с. 38) Згідно копії довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області" від 08.05.2023 № 1310 житловий будинок [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 вцілому належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № Н8-944, підписаного і зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 10.12.1998, зареєстрованого в Зміївському МДПТІ 06.01.1999, книга запису реєстру № 8-739 (а.с. 23). Згідно з копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого 29.03.2023, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 354 (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вказаного договору купівлі продажу, щодо якого позивачем заявлено вимогу про визнання його дійсним, діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, повинні застосовуватися норми саме Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про товарну біржу" біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. За змістом статей 128, 153 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 статті 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація в Зміївському МДП технічної інвентаризації, реєстраційне посвідчення записано у реєстрову книгу № 8, реєстровий номер 739 права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі - продажу, посвідчено на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 10.12.1998 за реєстраційним № Н8 944, а не нотаріусом, станом на лютий 1998 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Зміївському МДП технічної інвентаризації, тому [PERSON] на підставі статей 128, 153 Цивільного кодексу Української РСР і статті 49 Закону України "Про власність", який діяв на той час, набула право власності на спірний будинок і правомірно володіла ним. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу № Н8 - 944 від 10 грудня 1998 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , суд зазначає наступне: З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, №00035649592, дата формування: 25.05.2022, копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 10.02.1954, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17). 07 вересня 1974 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ", актовий запис № 152 (а.с. 18). Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 24.03.1967, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2259 (а.с. 37). 21 лютого 1987 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ", актовий запис № 26 (а.с. 19). [INFO] у віці 57 років помер [PERSON] копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 25 травня 2022 року, актовий запис № 10251 (а.с. 20). Згідно з копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 29.03.2022, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 354 (а.с. 14). Відповідно до довідки виданої головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Синицькою О. № 196-М від 24.04.2023, [PERSON] , [INFO] на день своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом на день смерті останньої проживав та був зареєстрований чоловік померлої [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). [INFO] у віці 85 років помер [PERSON] , [INFO] , - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 06.05.2022, актовий запис № 503 (а.с. 13). З довідки виданої головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Синицькою О. № 195-М від 24.04.2023 вбачається, що станом на день смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , разом з померлим за адресою: [ADDRESS] , ніхто крім останнього зареєстрований не був (а.с. 22). 30 квітня 2023 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. було видано Свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого, відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України є його племінниця [PERSON] , батько якої [PERSON] , помер [INFO] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1185 га, з кадастровим номером 6321755300:01:005:0093, що розташована по [ADDRESS] , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 107896, виданого Зідьківською селищною радою народних депутатів Зміївського району Харківської області 03.02.2003 на підставі рішення виконкому Зідьківської селищної ради № 298 від 30.12.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 4, належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не встиг її оформити. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 238, спадкова справа № 22/2022 (а.с. 24, 25). Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільової С.М. "Про відмову у вчиненні нотаріальної дії" [PERSON] , відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , після смерті [INFO] рідного дядька - [PERSON] , з підстав недійсності договору купівлі-продажу. Роз`яснено право на звернення до суду (а.с. 26). Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Статтею 1216 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з положеннями\~статті 1257 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~ статтею 1259 Цивільного кодексу України. Статтею 1261 Цивільного кодексу України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень статті 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною третьою статті 1269 Цивільного кодексу України передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщин. Частиною першою\~статті 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З досліджених судом доказів вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що належав померлій [INFO] [PERSON] та останній прийняв спадщину відповідно до положень частини 3 статті 1269 Цивільного кодексу України, але не оформив своїх спадкових прав. Єдиною спадкоємицею [PERSON] , відповідно до положень статті 1266 Цивільного кодексу України, є його рідна племінниця [PERSON] , яка реалізувала своє право на прийняття спадщини та позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в частині нерухомого майна - житлового будинку. З огляду на викладене, враховуючи, що судом встановлені підстави для визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку № Н8 944 від 10.12.1998, розташованого за адресою Харківська область, Чугуївський район (на день укладення договору купівлі продажу [ADDRESS] , факту того, що [PERSON] , є спадкоємицею після смерті [PERSON] , прийняла спадщину у встановлений законодавством строк, інші спадкоємці відсутні, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] рідного дядька [PERSON] на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті\~141,\~142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved