Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Адвокат Шаповалов М.В., який діє в інтересах [PERSON] , у травні 2021 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом та з уточненим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, пені та додаткових витрат на утримання дитини, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь її матері [PERSON] , [INFO] , у розмірі 53\~701,75 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , пеню за несплату аліментів в період з 01.10.2018 року по 04.05.2021 року у розмірі 53\~701,75 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , понесені нею додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 51\~588 грн. В обгрунтування вимог адвокат зазначив, що в період часу з 05.10.2007 року по 28.08.2018 року [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. 28.08.2018 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2018 року до досянення нею повноліття. Станом на 05.05.2021 року за період часу з 01.10.2018 року по 01.02.2021 року заборгованість по аліментам складає 53\~701,75 грн. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем [PERSON] у судовому порядку не оскаржено. Пеню за несплату аліментів позивач розрахувала наступним чином: (1994,5 х 1% х 947) + (2002 х 1% х 916) + (2268 х1% х 886) + (2007,25 х 1% х 855) = 74\~473,53 грн. (за жовтень, листопад, грудень 2018 року, січень 2019 року, інші місяці немає потреби вираховувати, оскільки сума пені вже перевищує 100% суми боргу, яка дорівнює 53\~701,75 грн., відповідно до ч.1 ст.196 СК України). З приводу стягнення додаткових витрат на дитину позивач зазначає, що відповідно до довідки з Харківської гімназії №14 [PERSON] , [INFO] , навчається в цьому закладі у 2-Б класі. При чому, вже з 1 класу мати кожного року сплачує до благодійного фонду гімназії, де навчається її донька [PERSON] , по 1000 грн. на рік. На теперішній час витрачено вже 2000 грн. Також, на фонд класу батьки сплачують ще по 150 грн. на місяць, тобто мати витратила додатково 2550 грн. Крім того, на комплект книжок для навчання, батьки у класі кожного місяця сплачують по 240 грн., тобто за 2 роки позивач витратила 4080 грн. 06.07.2020 року [PERSON] отримала відпустку, щоб її донька мала можливість для оздоровлення на Азовському морі з 08.07.2020 року по 11.07.2020 року. За цей час вона витратила на доньку 5000 грн. Відповідно до довідки з комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка №7» Харківської міської ради, [PERSON] знаходиться в процесі лікування у лікаря ортодонта з 15.01.2021 року . За цей час позивач витратила вже 3500 грн. Для навчання у гімназії [PERSON] знадобився планшет, тому 31.01.2020 року мати його купила, вартістю 5847 грн. Крім цього, 23.03.2019 року позивач витратила 5270 грн. на нові вікна у кімнаті доньки, а 14.05.2019 року витратила ще 8841 грн. на нові меблі у її кімнату. [PERSON] щомісяця з 1 класу відвідує гурток «Театр естрадного танцю «Карнавал», який знаходиться в комунальному закладі «Харківський палац дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області», вартістю 500 грн. у місяць. Тобто, мати витратила на ці заняття 8500 грн. Крім того, додатково щомісяця [PERSON] витрачає протягом вже 2-х років на свою доньку приблизно по 3000 грн. на одяг та інші необхідні їй речі, оскільки дівчинка завжди має бути доглянутою. За цей час було витрачено вже 6000 грн. Таким чином, на теперішній час позивач витратила на свою доньку вже 51\~588 грн., при цьому відповідач жодним чином не бере участі в її вихованні та ніяким чином не компенсує витрати матері. Відповідач в добровільнму порядку відмовляється відшкодовувати витрати на дитину, чим порушує її права, а тому позивач змушена звернутись за захистом порушених прав до суду. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02.05.2023 року прийнято до провадження цивільну справу, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 11.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, в наданій заяві просила про розгляд справи без її участі, з підтриманням вимог позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав відзив. Суд вважає можливим, у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України). Судом встановлено, що з 05.10.2007 року по 28.08.2018 року [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28.08.2018 року (а.с.4-6). Від вказаного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). 28.08.2018 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2018 року до досягнення нею повноліття (а.с.4-6). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), боржник [PERSON] станом на 01.01.2021 року має заборгованість по аліментам у розмірі 53\~701,75 грн. (а.с.9). Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 53\~701,75 грн. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 180\~СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 53\~701,75 грн. суд зазначає наступне. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору обчислюється судом. Отже, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Враховуючи відсутність спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, суд приходить до висновку про відмову у стягненні такої заборгованості з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь пені, суд приходить до наступного. При вирішенні даної позовної вимоги суд враховує подоження ст. 179 СК України, згідно якої аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч.1\~ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому\~стаття 196 СК України, змінена\~Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої\~статті 58 Конституції України\~має зворотну дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Відповідно до ч.2\~ст.196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування обмежується виключно розміром, який становить 100 відсотків заборгованості. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем у позовній заяві розрахована загальна сума пені за прострочення сплати аліментів 53\~701,75 гривень, в силу ч. 1\~ст. 196 СК України\~вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). За приписами\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів звільнення від обов`язку утримувати дитину, відсутності вини у простроченні сплати аліментів, наявності підстав для зменшення розміру пені відповідачем суду не надано. Боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 53 701,75 грн. пені. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання доньки, суд зазначає наступне. Судом встановлено,\~що сторони\~ перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~який було\~розірвано 28.08.2018\~року,\~та є\~батьками неповнолітньоїдоньки [PERSON] , [INFO] . Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір`ю (а.с.8). Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28.08.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у рзмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2018 року до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки з Харківської гімназії №14, [PERSON] , [INFO] , навчається в цьому закладі у 2-Б класі (а.с.10). Позивач вказала, що вона сплачує значні грошові кошти на навчання, розивиток здібностей дитини, лікування, оздоровлення дитини, купівлю планшету, одягу та речей, забезпечення дозвілля. Таким чином, позивач вважає, що слід стягнути із відповідача 51 588 грн. додаткових витрат на дитину. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі № 761/27222/20. З матеріалів справи вбачається, що додаткові витрати, які здійснюються позивачкою на неповнолітню дочку, направлені на здобуття освіти та розвиток здібностей дитини. Як зазначає позивач до благодійного фонду гімназії нею витрачено в загальному 4550 грн., однак жодних документів на підтвердження цих обставин [PERSON] до суду не надано. Позивач наполягає на стягненні з відповідача вартості комплекту книжок для навчання за 2 роки в сумі 4080 грн., однак доказів на підтвердження такого до суду не надано. Замість цього до позовної заяви долучено ряд видаткових накладних за 2019-2020 роки про оплату навчальних посібників для 1 та 2 класів, постачальником яких є ФОП [PERSON] , а покупцем - [PERSON] (а.с.11-24). Тому, є незрозумілим яке відношення вони мають до витрат та їх розміру, що несе позивач на свою дитину. Крім того, вимоги про витрати на оздоровлення дитини на Азовському морі у розмірі 5000 грн. також є необґрунтованими та доказово не підтвердженими, а долучений до матеріалів справи наказ про надання відпустки позивачці жодним чином не підтверджує витрати на оздоровлення доньки. Посилання позивача на те, що доньці для навчання знадобився планшет, який вона придбала за 5847 грн., не підтверджені документально. В наданій гарантії та чеку відомості про позивача відсутні (а.с.27). Витрати на заняття у гуртку танців в сумі 8500 грн. також [PERSON] документально не підтверджено. Витрати на лікування у ортодонта в сумі 3500 грн. позивач обгрунтовує лише довідкою лікаря (а.с.36). Проте, дані про призначення та вартість лікування в матеріалах справи відсутні. Що стосується витрат на нові вікна в кімнаті доньки на суму 5270 грн. та нові меблі у її кімнаті на суму 8841 грн., суд вважає ці вимоги не обгрунтованими та такими, що не підлягають стягненню, оскільки надання їх саме неповнолітній [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з купівлею одягу та інших необхідних речей для дівчинки, також не підлягають до задоволення, оскільки зазначена категорія витрат, на думку суду, входить у витрати, які повинні покриватись на утримання неповнолітньої дитини за рахунок визначених судом аліментів, які стягуються із відповідача, а тому не належать до витрат, пов`язаних із особливими обставинами. У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені обставини, надавши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги по стягнення додаткових витрат на утримання доньки задоволенню не підлягають з-за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Судові витрати підлягають розподілу в порядку\~ст.141 ЦПК України. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону № 3674-VI\~звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial