Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

28 червня 2023 року керівник Тульчинської окружної прокуратури звернувся до суду із вищевказаним позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Вінницької обласної ради, комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 рокуу у справі № 146/1403/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно інформації директора комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна ліканя ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» від 24 травня 2023 року, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Високоспеціалізованому Центрі ортопедії, ендопротезування та реконструктивної травматалогії в період з 26.08.2021 року по 03.09.2021 року, всього 8 ліжко-днів. Лікарнею обраховано вартість одного ліжко-дня відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», що становить 16159,62 грн. Тульчинська окружна прокуратура просить кошти в сумі 16159,62 грн стягнути на користь Державного бюджету України, а кошти в сумі 1553,58 грн на користь КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР». Ухвалою суду від 29 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Від Вінницької обласної ради надійшла заява, в якій просять справу без участі Вінницької обласної Ради та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства, позов підтримують. Національна служба здоров`я України, КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» в судове засідання не з`явились, хоча належни м чином були повідомлені про слухання справи. В судовому засіданні прокурор Мазур І.А. позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року у справі № 146/1403/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців (а.с.43-48). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Лікарнею обраховано вартість одного ліжко-дня відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», що становить за серпень 2021 року - 1981,31 грн в т.ч. по НСЗУ 1829,17 грн; за вересень 2021 року -2912,67 грн, в т.ч.по НСЗУ 2592,30 грн.Загальні понесені витрати на стаціонаре лікування [PERSON] : за серпень 2021 року - 11887,86 грн. в т.ч. по НСЗУ 10975,092 грн; за вересень 2021 року - 5825,34 грн., в т.ч. по НСЗУ 5184,60 грн. Всього - 17713,20 грн в т.ч. по НСЗУ 16159,62 грн. (а.с.19) Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 ст. 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 № 11, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що позов відповідачем визнано, суд вважає за можливе позов задовольнити. Позивач відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь ос іб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Оскільки відповідач [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача слід стягнути у дохід держави 50 відсотків судового збору, який підлягав би сплаті позивачем за подання позовної заяви. Таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved