Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Представником позивача, 24.02.2023 року, подано до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2014 року в розмірі 43139,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 35115,55 грн., заборгованість на відсотками за користування кредитом 8024,34 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 15 жовтня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний картковий рахунок. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 лютого 2023 року виникла заборгованість. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судові засідання призначені на 22.03.2023, 18.04.2023, 19.05.2023, 19.06.2023, 25.07.2023 року, відповідачка не з`явилась, про час та дату про розгляд справи повідомлялась неодноразово за місцем її реєстрації, шляхом надіслання судової повістки, З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вбачається, що судова повістка, повернута на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за зазначеною адресою». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідачка повідомлялась судом про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 жовтня 2014 року відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», відповідно до якої відповідачка ознайомилась та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», виразила свою згоду, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 1054,1055 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачкою анкета-заява була підписана, суд вважає, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено в письмовій формі 15.10.2014 року кредитний договір, за яким було відкрито картковий рахунок, визначено кредитний ліміт та надано кредитну картку № [NUMBER] від 15 жовтня 2014 року (термін дії до 06/18), після чого картка перевипускалася та 04.07.2018 року видано другу картку № [NUMBER] (термін дії до 05/22). З наданої позивачем довідки вбачається, що умови кредитування та обслуговування карткового рахунку за кредитним договором були змінені в частині розміру кредитного ліміту 10 жовтня 2016 року в частині збільшення кредитного ліміту до 1000,00 грн., 04.07.2018 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн, 10.08.2020 до 31000,00 грн., 20.01.2021 року до 33000,00 грн., 26.12.2022 було зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 13 лютого 2023 року становить 43139,89 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 35115,55 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 8024,34 грн. З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачкою було фактично отримано суму кредиту. Виписка по руху коштів по картковому рахунку відповідачки містить інформацію про рух коштів, що знаходяться на балансі зазначених вище кредитних карток, та всі операції за кредитними картками. Тобто, відповідачкою було активовано дію як однієї, так і другої картки, кошти встановленого кредитного ліміту нею використовувались, здійснбвалось погашення отриманого кредиту у вигляді кредитної лінії, що також свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Оцінюючи в сукупності наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку в якості доказу, судом встановлено, що відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, зважаючи на що утворилася заборгованість за кредитним договором. Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на те, що відповдачка належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором, фактично отримані та використані кредитні грошові кошти у добровільному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» не повернула, суд вважає, що є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 35115,35 грн, при цьому відповідачкою відзиву на позовну заяву не подавалось, наданий розрахунок позивачем не спростовувався. Що стосується вимог позову про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 8024,34 грн, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом досліджено зміст анкети-заяви, що містить особистий підпис відповідачки. Також, досліджено додані до позову Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», які не містять підписів відповідачки. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Підписана відповідачкою анкета-заява не містить процентної ставки, що свідчить про те, що сторонами кредитного договору процентна ставка не визначалась та не узгоджувалась. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру заборгованості за відсотками і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», розміщених на офіційному веб-сайті позивача, як на невід`ємну частину кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розміру і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача та посилання на огляд сайту банку, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» у редакціях, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Дана правова позиція узгоджена з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, на які посилається позивач. Відповідно до ст. ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, зважаючи на що, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив. Зважаючи на те, що позивачем не доведено належними доказами факт узгодження з відповідачкою саме тієї редакції «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», яка міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно згідно до задоволених вимог, а саме, при подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00 гривні, за заявлені позовні вимоги на загальну суму 43139,89 гривень, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог на загальну суму 35115,55 гривень, тобто з урахуванням наведеного, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 2184,75 грн, пропорційно задоволеним вимогам (35115,55 х2684/43139,89).

Outcome: partial