Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 16.02.2006 року приблизно о 5 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом "ПАЗ-4243", реєстр. номер [NUMBER] , що належав ВАТ "ХАТП-16330", рухався по пр-кту 50-річчя СРСР зі сторони вул. Киргизької в напрямку вул. Ньютона в м. Харкові зі швидкістю близько 60 км/год. В цей же час, [PERSON] керуючи технічно справним тролейбусом "ЮМЗТ", реєстр. номер ЮЗМТ р.н. [NUMBER] , що належав тролейбусному депо № 2 ГПК "МЕТ", рухався по пр-кту Героїв Сталінграда з боку вул. Морозова в напрямку пр. 50-річчя СРСР в м. Харкові. Під час руху в районі перетину пр-кту 50-річчя СРСР і пр-кту Героїв Сталінграда, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаних водіїв з подальшим наїздом автобуса "ПАЗ" на світлофор, яким вона була травмована. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми, з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яної-скроневої області, крововилив над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку,з вогнищами коркових контузій лівої лобової скроневої долі і тім`яної правої скроневої долі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водіїв [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла операцію по видаленню гематоми черепу, була в комі, згідно висновку МСЕК № 013735 від 20.06.2007 року визнана інвалідом II групи безстроково та понесла значні витрати на лікування. [PERSON] та ПАТ "ХАТП № 16330" під час її перебування на лікуванні та протягом реабілітаційного періоду надавали їй необхідну матеріальну допомогу і частково відшкодували завдану моральну шкоду. Проте водій [PERSON] , який на час вчинення ДТП працював в КП "Тролейбусне депо № 2", жодним чином не відшкодували їй ні матеріальну, ні моральну шкоду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченні строків давності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2018 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2020 року по справі № 641/7683/19 за позовом [PERSON] до КП "Тролейбусне депо № 2", ПАТ "Харківське автотранспортне підприємство №16330" про відшкодування моральної шкоди позовні вимоги з посиланням на ст. 1187 ЦК України залишено без задоволення, а постановою Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 її апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07.07.2020 року - без змін. На час вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ХКП "Міськелектротранс" та працював у структурному підрозділі вказаного підприємства "Тролейбусне депо № 2". Постановою Господарського суду Харківської області від 11.06.2013 року по справі № 5023/5435/12 Харківське комунальне підприємство "Міськелектротранс" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 23.03.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи. На підставі рішення Харківської міської ради від 6.04.2011 року створене КП "Тролейбусне депо № 2", є новоствореним підприємством та не є правонаступником ХКП "Міськелектротранс". Внаслідок винних дій [PERSON] та [PERSON] порушився її устрій життя, вимушена докладати більше зусиль для організації свого життя, втратила душевний спокій, оскільки вимушена багато часу витрачати на лікування та оформлення необхідних документів. Порушені її стосунки з близькими та знайомими людьми, дані обставини також причиняють душевні страждання. Після ДТП з`явилося почуття страху, яке спричиняє їй душевні страждання. Для відновлення фізичного стану їй необхідні було купувати ліки, додаткове харчування, в зв`язку з відсутністю коштів вимушена була позичати гроші у близьких та знайомих людей. Дані обставини також причинили душевні страждання. Фізична біль та почуття тривоги, страху привело до нервового стану, який спричиняє душевні страждання. Вона вимушена приймати препарати для відновлення свого стану здоров`я, звертатися до різних фахівців - лікарів за медичною допомогою. Оскільки [PERSON] після скоєння ДТП надавав матеріальну допомогу, морально підтримував, тому вона звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди саме до [PERSON] , який повинен нести відповідальність за спричинену моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1534464 грн., що підтверджується висновком судово-психологічної експертизі № 565 від 2.04.2011 року, за висновками якої обставини ДТП 16.02.2006 року, отримані травми та поведінка підозрюваного [PERSON] суттєвим чином вплинули на емоційне-психологічний стан [PERSON] , це виражається у тому, що вона почуває себе ізольованою, одинокою, ошуканою, її стан характеризується хронічним стресом, який викликаний небажаними обмеженнями та заборонами, пов`язаними зі станом її здоров`я, розчаруванням та страхом подальших невдач, невиправданих надій та сподівань, невпевненістю у майбутньому та тривожною настороженістю, [PERSON] відчуває глибокі фізичні та моральні страждання. При умові встановлення судом ступеня вини особи, що спричинила моральну шкоду [PERSON] в результаті ДТП 16.02.2006 року, орієнтовний розмір її грошової компенсації може складати: 432 МЗП- в грошовому еквіваленті 383616 грн., або 864 МЗП - 767232 грн., або 1296 МЗП-1150848 грн., або 1728 МЗП -1543464 грн. Просить стягнути [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 1534464 грн. 00 коп. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.06.2021 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Справа перебувала в провадженні судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, призначалася до розгляду, проте по суті не розглянута. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року та востаннє Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022 року справу передано на розгляд судді Парахіній Є.В. Ухвалою суду від 16.11.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.05.2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.02.2021 року відповідач [PERSON] надав до Комінтернівського районного суду м. Харкова відзив, в якому вказав, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілою як особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше майнове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з ним укладено цивільно-правової договір. Така особа, з огляду на характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності тільки роботодавцем і тільки в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і заподіяла шкоду життю чи здоров`ю в зв`язку з використанням транспортного засобу, який належить роботодавцю, відповідальність за заподіяння шкоди може бути накладена лише в разі, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно. 16.02.2006 р в районі перетину пр-кту 50-річчя СРСР та пр-кту Героїв Сталінграда сталася ДТП між автобусом ПАЗ під керуванням [PERSON] і тролейбусом ЮМЗТ під керуванням водія [PERSON] . Водій автобуса [PERSON] грубо порушив п.п. 8.7.3-є. 8.10 ПДР, допустивши проїзд на червоний сигнал світлофора, перетинав перехрестя на великій швидкості., його вина повністю доведена і була визнана ним в судовому засіданні 22.12.2017 року. Водій тролейбуса [PERSON] почав рух на зелений сигнал світлофора, при виявленні небезпеки справа застосував негайне гальмування, про що свідчить гальмівний слід тролейбуса на дорожньому покритті, зафіксований на первинній схемі огляду місця події. Крім того згідно висновків двох автотехнічних експертиз № 326/11 від 20.07.2011 року і № м5831/6400 ХНД1СЄ водій [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткненню і в його діях відсутні невідповідності вимогам ПДР України. Він як водій тролейбуса ужив усіх необхідних заходів для уникнення зіткнення і за 14 років судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями водія [PERSON] та нанесенням фізичної і моральної шкоди потерпілій [PERSON] , тобто не вказано які конкретно його дії або бездіяльність як водія тролейбуса призвело до отримання потерпілою [PERSON] фізичного і морального збитку. Два обвинувальних вироки щодо [PERSON] , постановлені Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.06.2011 року і 12.02.2016 року, були скасовані Апеляційним судом Харківської області, на даний момент вирок суду, який би доводив його провину, відсутній. Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинною доки її провина не доведена в законному порядку і не встановлена вироком суду. Особою, яка винна у ДТП, є водій автобуса [PERSON], який повністю компенсував потерпілої [PERSON] матеріальні і моральні витрати, що підтверджується її заявою від 30.10.2006 року слідчому СО по ДТП МВД України у Харківської області Люленко П.В. Він не визнаючи своєї провини з гуманних міркувань відвідував потерпілу в лікарні, а також вдома після виписки і пропонував матеріальну допомогу, але потерпіла [PERSON] від допомоги [PERSON] відмовилася. У 2011 році при винесенні вироку позов потерпілої до [PERSON] був відхилений, оскільки відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових/трудових обов`язків. Судом було встановлено, що 16.02.2006 року під час ДТП, внаслідок якого була травмована [PERSON] , [PERSON] виконував свої трудові обов`язки, керуючи тролейбусом ЮМЗТ № 2011, що належить тролейбусному депо № 2 ХКП MET, позивачці роз`яснено, що вона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства до належного відповідача ХКП "Міськелектротранс". Проте з 2006 року до 2018 року - часу зникнення належного відповідача - юридичної особи власника джерела підвищеної небезпеки ХКП "Міськелектротранс" пройшло 12 років. Просив визнати [PERSON] неналежним відповідачем у даній справі з причин відсутності правових підстав для стягнення моральної шкоди; відмовити в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди [PERSON] щодо [PERSON] в повному обсязі. 15.02.2021 року позивач [PERSON] надала до Комінтернівського районного суду м. Харкова відповідь на відзив, в якій додатково зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яної-скроневої області, крововилив над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, з вогнищами коркових контузій лівої лобної скроневої долі і тім`яної правої скроневої долі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водіїв [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок отриманих під час ДТП тяжких тілесних ушкоджень тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла операцію по видаленню гематоми черепу, була в комі, згідно висновку МСЕК № 013735 від 20 червня 2007 року визнана інвалідом ІІ групи безстроково та понесла значні витрати на лікування. [PERSON] та ПАТ "ХАТП № 16330" під час її перебування на лікуванні та протягом реабілітаційного періоду надавали необхідну матеріальну допомогу і частково відшкодували завдану моральну шкоду. Проте водій [PERSON] , який на час вчинення ДТП працював в КП "Тролейбусне депо № 2", жодним чином не відшкодували їй ні матеріальну, ні моральну шкоду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, його звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючими обставинами, вина [PERSON] доведена, і він як особа, з вини якого їй заподіяна шкода, повинен її відшкодувати. Потерпілий у ДТП має право стягувати шкоду безпосередньо з особи, яка її завдала, навіть якщо цивільно-правова відповідальність цієї особи застрахована. Просила задовольнити позов та стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 1534464 грн. 00 коп. 18.02.2021 року відповідач [PERSON] до Комінтернівського районного суду м. Харкова подав заперечення до відповіді на відзив, зазначив, що 12.02.2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив вирок, яким визнано [PERSON] та [PERSON] винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 України, але 12.05.2016 року Апеляційний суд Харківської області цей вирок скасував. 13.07.2018 року ним було заявлене клопотання про закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки вже пройшли усі можливі, розумні строки людської витривалості. В цьому клопотанні вказано, що він свою провину не визнає. Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки вину не доведено в законному порядку і не встановлено вироком суду. Вирок суду, який би доводив його вину, відсутній, фактичні об`єктивні докази його невинуватості існують й неодноразово були представлені суду. На схемі до протоколу огляду ДТП зафіксована інформація, яка чітко вказує, що тролейбус до моменту зіткнення гальмував, тобто звинувачення згідно п.п. 1.5, 12.3 ПДР України є безпідставними. Водій [PERSON] прийняв усі необхідні заходи щоб уникнути зіткнення з автобусом, який рухався на червоний сигнал світлофора і не гальмував. Згідно висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ім. Бокаріуса № 326/11 від 20.07.2011 року у ситуації, яка склалася, [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткненню і в його діях не вбачається невідповідності вимог ПДР України, які з технічної точки зору знаходились би у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. 19.06.2012 року був складений висновок судової комісійної комплексної транспортно-трасологічної та авготехнічної експертизи № 5831/6400 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно якого [PERSON] в даній дорожньо-транспортний ситуації не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України і в його відсутня невідповідність вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою. У справі зафіксовані показання свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які свідчать, що тролейбус під керуванням [PERSON] розпочав рух на зелений сигнал світлофора, в цій момент автобус під керуванням [PERSON] виїхав на перехрестя на великій швидкості та проігнорував забороняючий для нього сигнал світлофора, продовжив рух, допустив зіткнення с тролейбусом. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше майнове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з ним укладено цивільно-правової договір. Така особа, з огляду на характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнуто до відповідальності тільки роботодавцем тільки в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦК України. Вказав, що позовні вимоги потерпілої [PERSON] до нього є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Сілко В.В. не з`явилися, адвокат Сілко В.В. надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, вказав, що позов підтримують. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягав на тому, що є неналежним відповідачем у даній справі, стверджував, що його вина у вчиненні ДТП, внаслідок якого позивач отримала тілесні ушкодження, є недоведеною. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2006 року приблизно о 5 годині 20 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом "ПАЗ-4243", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав ВАТ "ХАТП-16330", рухався по пр. 50-річчя СРСР зі сторони вул. Киргизької в напрямку вул. Ньютона в м. Харкові зі швидкістю близько 60 км на годину. В цей же час [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом "ЮМЗТ", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав тролейбусному депо № 2 ГПК "МЕТ", слідував по пр-кту Героїв Сталінграда з боку вул. Морозова в напрямку пр-кту 50 років СРСР в Харкові. Під час руху в районі перетину пр. 50-річчя СРСР і пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаних водіїв з подальшим наїздом автобуса "ПАЗ" на світлофор, яким була травмована пішохід [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яно-скроневої області, крововиливів над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, з вогнищами коркових контузій лівої лобової скроневої і тім`яної долі в правої скроневої долі які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Відповідач [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження, керував тролейбусом, виконуючи свої трудові обов`язки, працював водієм тролейбуса у Харківському КП "Міськелектротранс". Як вбачається з виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 4325 від 31.03.2006 року, виданої Комунальною установою охорони здоров`я "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова", [PERSON] в період з 16.02.2006 року по 31.03.2006 року перебувала на лікування з діагнозом: важка поєднана травма, гостра, закрита, черепно-мозкова травма, здавлення речовини головного мозку, обширна епідуральна гематома лівої височної і тім`яної долі; забій головного мозку з очагами контузій лівої лобної, скроневої та тім`яної долей, правої скроневої долі; лінійний перелом лівої лобно-тім`яної скроневої кісток; субарахноїдальний крововилив; закритий перелом лонної та сідничної кісток; множинні забої м`яких тканин голови та кінцівок. Наявні у справі документи свідчать про те, що позивач [PERSON] проходила тривалий курс лікування внаслідок отриманих під час ДТП травм, перенесла ряд операцій та 20.06.2007 року Медико-соціальною експертною комісією їй встановлена друга група інвалідності безстроково. Той факт, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням з 01.01.2007 року довічно, підтверджується посвідченням № [NUMBER] , виданим Управлінням Пенсійного фонду у Комінтернівському районі м. Харкова. По факту ДТП, під час якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, було відкрите кримінальне провадження № 12013220140000193 за ч. 2 ст. 286 КК України щодо [PERSON] та [PERSON] , яке в подальшому перебувало на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова. В процесі досудового розслідування у рамках даного кримінального провадження проведено ряд судових експертиз, копії висновків деяких з яких приєднані відповідачем до даної судової справи. Згідно висновку судової комісійної комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5831/6400, складеного 19.06.2012 року експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, місце зіткнення транспортних засобів розміщувалося в місці зміни слідів гальмування тролейбуса вправо, тобто на відстані 6,6 м від краю проїзної частини пр-кт 50 років СРСР відносно направлення руху автобуса ПАЗ. Покази водіїв [PERSON] та [PERSON] про розміщення місця зіткнення транспортних засобів не позбавленні технічної можливості. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автобуса ПАЗ [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 "е", 8.12, 16.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення для водія автомобіля ПАЗ [PERSON] визначалась виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 "е", 8.12, 16.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перепон технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автобуса ПЗ [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 "е", 8.12, 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникнення подій даної пригоди. В даній дорожньо-транспортній пригоді водій тролейбуса [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. По причині, вказаній у дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, чи мав водій тролейбуса [PERSON] можливість запобігти зіткнення транспортних засобів та чи вбачаються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились в причинному зв`язку з ДТП, відповідно показань водія автобуса ПАЗ [PERSON] , показань потерпілої [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , експертним шляхом не вбачається можливим. Якщо виходити із показань водія [PERSON] , то в даній дорожньо-транспортній ситуації, водій тролейбуса [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Якщо виходити із показань водія тролейбуса [PERSON] , не убачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даного ДТП. Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Харківській області № 326/11 від 20.07.2011 року, у даній дорожній ситуації водій тролейбуса [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення. В даній дорожній ситуації в діях водія тролейбуса [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з подіями пригоди. Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2015 року за участю підозрюваного [PERSON] , під час даної слідчої дії останній вказав, що 16.02.2006 року близько 05 год. 20 хв. він рухався за кермом службового тролейбуса "ЮМЗТ", реєстраційний номер 2011 року, по автодорозі в м. Харкові пр-кт Героїв Сталінграду, зі сторони вул. Морозова в напрямку пр-кту 50 років СРСР. Під`їжджаючи до перехрестя пр-кту Героїв Сталінграду та пр-кту 50 років СРСР зупинився на червоний сигнал світлофору, який горів для руху його тролейбусу. Після того, як загорівся зелений сигнал світлофору, він впевнився у відсутності транспортних засобів на перехресті та почав рух тролейбусу. Коли виїхав на перехрестя, помітив автобус марки ПАЗ, який рухався ліворуч від нього по пр-кту 50 річчя СРСР, почав гальмувати, коли автобус виїхав на перехрестя. Зіткнення з автобусом відбулося в процесі гальмування. Після чого, автобус розвернуло і він своєю задньою частиною здійснив наїзд на опору світлофора, розташовану на острівку безпеки, від чого опора зламалась і впала. Після цього він помітив, що поруч із зламаною опорою світлофору лежала жінка. В рамках кримінального провадження потерпілою [PERSON] був пред`явлений цивільний позов до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] були визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене покарання кожному з них. Вказаним вироком [PERSON] призначено покарання у виді 5 роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, з випробовуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. В задоволенні цивільного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.05.2016 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 року відносно [PERSON] та [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. В процесі судового розгляду [PERSON] звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Полтави від 13.07.2018 року, яка набрала законної сили 21.07.2018 року, кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Відповідно до змісту вказаної ухвали, згідно з обвинувальним актом 16 лютого 2006 року, приблизно о 05 год. 20 хв., [PERSON] керуючи технічно справним тролейбусом "ЮМЗТ", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав тролейбусному депо № 2 ГПК "МЕТ", слідував по пр-кту Героїв Сталінграда з боку вул. Морозова в напрямку пр-кту 50 років СРСР в Харкові. На шляху прямування, в районі перетину пр-кту 50 років СРСР та пр-кту Героїв Сталінграду, водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів для усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, інформувати підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган; п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і допустив зіткнення з рухавшимся по пр-кту 50 річчя СРСР з боку вул. Киргизької в напрямку вул. Ньютона автобусом "ПАЗ -4234", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав ВАТ "ХАТП-16330" під керуванням [PERSON] ( кримінальне провадження відносно якого було закрито в зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до відповідальності), який слідував зліва направо по ходу руху тролейбуса, з подальшим наїздом автобуса "ПАЗ" на перешкоду - світлофорний об`єкт, яким була травмована пішохід [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яно-скроневої області, крововиливів над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, з вогнищами коркових контузій лівої лобової скроневої і тім`яної долі в правої скроневої долі які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм [PERSON] виразилося в тому, що він не переконався в безпеці своїх дій і при виникненні небезпеки для руху у виді виїхавшого на перехрестя автобуса "ПАЗ" не застосував своєчасне гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого сталося зіткнення з автобусом під керуванням водія [PERSON] , з подальшим наїздом автобуса "ПАЗ" на перешкоду - світлофорний об`єкт, розташований на острівці безпеки, яким при падінні була травмована пішохід [PERSON] , що спричинило тяжкі наслідки. Органом досудового слідства дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, якими він заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до КП "Тролейбусне депо № 2" про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 16.02.2016 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2020 року в справі № 641/7683/19, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 року, за позовом [PERSON] до КП "Тролейбусне депо № 2", треті особи: [PERSON] , ПАТ "Харківське автотранспортне підприємство № 16330", [PERSON] про відшкодування моральної шкоди позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Вищевказаним рішенням встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.02.2006 року приблизно о 05 год. 20 хв. в районі перетину пр-кту 50-річчя СРСР і пр-кту Героїв Сталінграда за участю транспортних засобів: автобус "ПАЗ-4243", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав ВАТ "ХАТП-16330", тролейбус "ЮМЗТ", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав тролейбусному депо № 2 ГПК "МЕТ", - пішоходу [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. На час вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ХКП "Міськелектротранс" та працював у структурному підрозділі вказаного підприємства "Тролейбусне депо № 2", що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] . Постановою господарського суду Харківської області від 11 червня 2013 року по справі № 5023/5435/12 Харківське комунальне підприємство "Міськелектротранс" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 23 березня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи. КП "Тролейбусне депо № 2" створене на підставі рішення Харківської міської ради від 6 квітня 2011 року, є новоствореним підприємством та не є правонаступником ХКП "Міськелектротранс", а тому не є належним відповідачем за вказаним позовом. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом положень ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку Кримінальний кодекс виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не є реабілітуючими. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] на продовженні кримінального провадження щодо нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою. Виходячи з положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обов`язковими у даному провадженні для суду є встановлені ухвалою Комінтернівського районного суду м. Полтави від 13.07.2018 року, якою кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, обставини щодо факту дорожньої-транспортної пригоди, під час якої позивач отримала тілесні ушкодження та причетності до цієї ДТП відповідача [PERSON] . Наявні у справі докази безперечно свідчать про те, що 16.02.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, в тому числі тролейбуса "ЮМЗТ", реєстраційний номер [NUMBER] , що належав тролейбусному депо № 2 ГПК "МЕТ", під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП пішоходу [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За вказаних обставин, [PERSON] має право на відшкодування шкоди, завданої їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а з урахуванням того факту, що Харківське комунальне підприємство "Міськелектротранс", зі структурним підрозділом якого перебував [PERSON] на час ДТП, визнано банкрутом та припинене в установленому законом порядку, КП "Тролейбусне депо № 2" є новоствореним підприємством та не є правонаступником ХКП "Міськелектротранс", позивач обґрунтовано звернулась з позовом до [PERSON] як особи, що керувала транспортним засобом, причетним до ДТП, внаслідок якого позивач зазнала ушкодження здоров`я. Згідно норми ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано тяжкі тілесні ушкодження, вона тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла операцію по видаленню гематоми черепу, була в комі, згідно висновку МСЕК № 013735 від 20.06.2007 року визнана інвалідом II групи безстроково. Внаслідок винних дій [PERSON] порушився її устрій життя, вимушена докладати більше зусиль для організації свого життя, втратила душевний спокій, оскільки вимушена багато часу витрачати на лікування та оформлення необхідних документів. Порушені її стосунки з близькими та знайомими людьми, дані обставини також причиняють душевні страждання. Після ДТП з`явилося почуття страху, яке спричиняє їй душевні страждання. Для відновлення фізичного стану їй необхідні було купувати ліки, додаткове харчування, в зв`язку з відсутністю коштів вимушена була позичати гроші у близьких та знайомих людей. Фізична біль та почуття тривоги, страху привело до нервового стану, який спричиняє душевні страждання. Вона вимушена приймати препарати для відновлення свого стану здоров`я, звертатися до різних фахівців - лікарів за медичною допомогою. Встановлені судом обставини свідчать, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим відчувала фізичний біль, тривалий час лікувалась, зазнала непоправної втрати здоров`я, у зв`язку з чим їй безстроково присвоєно другу групу інвалідності, об`єктивно це викликало у неї переживання та душевні страждання, порушення звичного способу життя. А тому суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння їй моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування. Наявні у справі докази безперечно свідчать про те, що відповідач як водій транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, є особою, яка має відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду. Як підставу для відшкодування моральної шкоди у розмірі у сумі 1534464 грн. позивач надала суду висновок судово-психологічної експертизи № 565 по кримінальній справі № 1-28/10, складений 12.04.2011 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Згідно підсумків, зроблених судовим експертом, події ДТП 16.02.2006 року, отримані травми та поведінка обвинуваченого [PERSON] суттєвим чином вплинули на емоційно-психологічний стан потерпілої [PERSON] . Це виражається в тому, що вона відчуває себе ізольованою, одинокою, обдуреною. Її стан характеризується хронічним стресом, який викликаний небажаними обмеженнями та заборонами, пов`язаними зі станом її здоров`я, розчаруванням та страхом подальших невдач, несправджених сподівань та очікувань, невпевненістю у майбутньому та тривожною настороженістю. [PERSON] відчуває глибокі фізичні та моральні страждання. При умові встановлення судом ступеню вини завдавача моральної шкоди [PERSON] в результаті ДТП 16.02.2006 року орієнтовний розмір її грошової компенсації "D" може складати 432 МЗП (в грошовому еквіваленті - 383616 грн.), або 864 МЗП (в грошовому еквіваленті - 767232 грн.), або 1296 МЗП (в грошовому еквіваленті - 1150848 грн.), або 1728 МЗП (в грошовому еквіваленті - 1534464 грн). При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що висновок судово-психологічної експертизи, наданий суду позивачем, виконувався у іншій судовій справі, більше 10 років тому, з клопотанням про призначення аналогічної експертизи у даному провадженні позивач не зверталась, підсумки судового експерта викладені у висновку № 565 від 12.04.2011 року неконкретно, оцінити які критерії враховувались судовим експертом при визначенні кожного з запропонованих варіантів розміру відшкодування моральної шкоди та співставити їх з тими обставинами, якими позивач обґрунтовує підстави відшкодування моральної шкоди у позовній заяві, що вирішується в даному провадженні, не представляється можливим, при цьому, позивачем необґрунтовано у позовній заяві, з яких підстав вона просить застосувати максимальний показник, визначений судовим експертом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про неможливість покласти висновок судово-психологічної експертизи № 565 від 12.04.2011 року в основу рішення у даній справі в частині визначення розміру моральної шкоди. Відтак, з урахуванням наявних у справі доказів, конкретних обставин справи, встановлених судом, обставин дорожньо-транспортної пригоди, того факту, що вона відбулась за участі двох транспортних засобів, а відповідно причиною негативних наслідків для позивача у виді ушкодження здоров`я стали дії як відповідача, так і водія іншого транспортного засобу, оцінюючи доводи позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та з огляду на ступінь вини відповідача, характер, обсягу та тривалості моральних страждань позивача, ступінь тяжкості негативних наслідків, фізичного білю, який в свою чергу викликав стрес, порушення звичного ритму та способу її життя, з урахуванням принципу співмірності та розумності, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 700000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial