Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

У квітні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. Спільне життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею. За рішення суду на її користь стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1600 грн., на утримання сина 1200 грн. щомісячно. Незважаючи на стягувані аліменти, відповідач, як батько дітей, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на утримання дітей, повязаних з розвитком певних здібностей. Донька [PERSON] відвідує наступні заняття: художня студія «Petrovaart» з червня 2020 року та продовжує он-лайн заняття у період воєнного стану; школа мистецтв три рази на тиждень з грудня 2022 року по березень 2023 року вартість навчання становила 12\~000 грн. (ФОП [PERSON] ); спортивний клуб [INFO] заняття з кікбоксингу вартість навчання на місяць становить 1000 грн., за лютий і березень 2023 року нею сплачено 2000 грн. (ФОП [PERSON] ); швейна майстерня Button заняття по пошиттю, вартість навчання на місяць 800 грн., за березень 2023 року нею понесені витрати в розмірі 800 грн. (ФОП [PERSON] ); онлайн школа Skilled заняття з програмування з 02 грудня 2021 року, нею сплачені кошти на загальну суму 16\~255 грн. (ФОП [PERSON] ). Син [PERSON] відвідує наступні заняття: спортивна академія майбутнього SAF Chayka, займається футболом з квітня 2021 року, у березні 2023 року нею понесені витрати на загальну суму 5548 грн.; спортивний клуб Kychko Fight Club заняття з бразильське джиуджитсу з лютого 2023 року вартість навчання на місяць становить 1300 грн., за лютий-березень 2023 року нею сплачено 2600 грн. (ФОП [PERSON] ). Крім того, діти займаються додатково англійською мовою та нею сплачено у березні 2023 року 3000 грн. Враховуючи, що за період з грудня 2021 року по березень 2023 року нею понесені додаткові витрати на утримання дітей в загальному розмірі 40\~403 грн., тому відповідач зобов`язаний компенсувати їй такі витрати в розмірі 20\~201,50 грн. У добровільному порядку відповідач не погоджується сплачувати кошти, тому вважає своє право порушеним. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дітей за період з грудня 2022 року по березень 2023 року включно. 30 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позивача, відповідач [PERSON] вказав, що за рішенням суду з нього стягнені аліменти на утримання дітей. Аліменти він сплачує, заборгованість відсутня. Також зважаючи на свої матеріальні можливості, надсилає додаткові кошти на утримання дітей. Всі витрати на дітей, які вказала позивачка (зайняття спорту, малювання, пошиття одягу, програмування, вивчення іноземних мов), не є додатковими та не можуть бути з нього стягнені на підставі ст.185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Такі витрати є добровільним волевиявленням позивача. При стягнені додаткових витрат, має враховуватись і його матеріальне становище та можливість несення таких витрат. Вказав, що він не має постійних сталих і значних доходів, не має у власності вартісного рухомого та нерухомого майна. Просив відмовити у задоволенні позову. 11 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково позивачка вказала, що відповідач не бере участь у додаткових витратах на утримання дітей та лиш нещодавно погасив заборгованість по аліментах. Наголосила, що батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дітей, пов`язаних з розвитком певних здібностей. Донька займається малювання, до якого має талант і на всіх курсах розвиває цей талант. Дитина нагороджується різними відзнаками. Тому всі курси не є її забаганкою, а відповідач постійно намагається приховати свій дохід. Просила врахувати інтереси дітей, яким саме зараз потрібно навчатись та розвивати свої здібності, та задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. У судове засіданні відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення до суду не надходило. Поважних причин неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд вирішив провести розгляд справи у відсутність відповідача на підставі поданих сторонами доказів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Чернігвського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2018 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісячно та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн щомісячно, починаючи з 08 лютого 2018 року та до досягнення повноліття кожною дитиною, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку (справа 748/370/188). Рішення набрало законної сили та відсутні відомості щодо його оскарження. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження № 61-44526св18). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Згідно характеристики від 16 березня 2023 року керівника гуртка малювання [PERSON] , [PERSON] навчається в художній студії Petrovaart з червня 2020 року; [PERSON] має особливу оригінальну уяву, проявляє високу допитливість і дослідницьку активність, вирішує проблеми й завдання унікальними способами, має від природи надзвичайний талант до малювання. За період навчання прийняла участь у багатьох конкурсах: мистецький проект Children Save Ukraine (намалювала картину Lori-дівчинка з України, яка представлена в одному з найвідоміших музеїв Мілану та Італії, та яка увійшла в пятірку найкращих картин і тепер відома на весь світ, за участь у проекті отримала планшет), конкурс «Разом ми непереможні» від імені [PERSON] (намалювала метрову картину маслом «В серці з Україною» та виграла конкурс, отримавши грошову винагороду; конкурс Герой ДСНС (виграла конкурс), тощо. Також [PERSON] займається образотворчим мистецтвом 3 рази на тиждень з грудня 2022 року, вартість абонементу становить 3000 грн. на місяць, що підтверджено довідкою школи мистецтв «Художка» (ФОП [PERSON] ) №1/2023 від 10 березня 2023 року. За дані заняття [PERSON] понесла витрати: 18 березня 2023 року сплачено на рахунок ФОП [PERSON] 3000 грн. (за березень 2023 року). Зважаючи на талант дитини до малювання, досягнення дитини, такі витрати є особливими витратами, пов`язані з розвитком здібностей доньки [PERSON] , та є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України. Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, та те, що останній є працездатною особою, інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку на утриманні не має, отже може надавати фінансову допомогу своїм дітям. Докази протилежного відповідач суду не надав. Тому з відповідача слід стягнути частини таких витрат в розмірі 1500 грн. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка сплачувала кошти за курси з грудня 2022 року по лютий 2023 року, а наявна лише одна квитанція за березень 2023 року. У довідці також не вказано, що позивачка сплачувала за інші періоди. Довідки лише підтверджує факт того, що дитина відвідує курси та вартість абонементу. Тому в іншій частині вимог (загальна сума 12\~000 грн.) в цій частині суд відмовляє за відсутності доказів понесених таких витрат. Інші витрати на дітей, вказаних у позовні заяві (швейні курси, відвідування спортивних секцій, курси англійської мови) не є додатковими витратами на дітей. Більшість курсів по суті діти лиш почали відвідувати, а позивачка не надала доказів того, що ці курси, повязані з розвитком особливих вмінь та навичок дітей. Зокрема, у характеристиці на сина [PERSON] (заняття футболом) не йдеться про винятковий талант дитини, а лише констатується факт того, що дитина старанно займається і приймає участь у змаганнях. Також суд не погоджується, що курси з програмування є курсами, направленими на розвиток таланту дитини до малювання, оскільки довідка Skilled IT School таких даних не містить. Крім того, більшість квитанцій за дані заняття не містять цільового призначення, невідома особа отримувач коштів та платником є інша особа. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховуватиме, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання про стягнення додаткових витрат, суд враховує подані докази, відповідач не довів при розгляді справи неможливість сплачувати додаткові витрати, які понесені фактично матір`ю дитини на курси з малювання в розмірі 3000 грн., половина яких має бути стягнена з відповідача, а саме в розмірі 1500 грн. В частині інших витрат суд відмовляє, оскільки позивачка не надала відповідних квитанцій щодо їх сплати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial