Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, про встановлення факту проживання на території України станом на 13.11.1991 року. В обґрунтуванні вказала, що вона народилася [INFO] в с. Миколаївка, Лозівського району, Харківської області, Україна. Вона постійно проживала на території України з моменту народження і по теперішній час, без виїзду. З 1986 року по січень 1992 року, проживала в [ADDRESS] . З січня 1992 року по теперішній час, проживає в [ADDRESS] . Паспорт громадянина України вона не отримувала, оскільки не мала на це потреби. Також зазначила, що вона звернулася до міграційної служби за місцем проживання з метою отримання паспорта громадянина України. Однак, належність її до громадянства України потребувало встановлення і їй було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник зазначає, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення, так як вона має намір отримати паспорт громадянина України, а встановити даний факт іншим шляхом а ніж через суд, вона не має можливості. Ухвалою суду від 19.06.2023 року відкрито провадження по справі. Станом на 12.07.2023 року, від імені заінтересованої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення на заяву заявника. В даних письмових поясненнях зазначено, що 02.08.2022 року, заявник звернулася до них з приводу отримання роз"яснень щодо отримання паспорту громадянина Україна, у зв"язку із втратою паспорта зразка колишнього СРСР. На її звернення було надано відповідь про необхідність звернення до суду для отримання судового рішення про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Документи, які б підтверджували факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, відсутні. В судовому засіданні заявник вказала, що прохає її заяву задовольнити на підставі тих обгрунтувань, які вказано в заяві. Зазначила, що вона постійно проживала на території України з моменту народження і по теперішній час, без виїзду. З 1986 року по січень 1992 року, вона проживала в [ADDRESS] . З січня 1992 року по теперішній час, проживає в [ADDRESS] . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували її факт проживання на території України станом на листопад 1991 року, в неї немає. Заяв чи клопотань по справі вона не має. Встановити даний факт їй потрібно, щоб отримати паспорт громадянина України. До цього часу, в неї не було такої потреби в його отриманні. В судових засіданнях інтереси зацікавленої особи на підставі довіреності №95 від 18.01.2023 року представляла Малєжик Тетяна Анатоліївна . Представник Малєжик Т.А. , зазначила, що з приводу поданої заявником заяви, ними було підготовлено письмові пояснення з зазначенням відповідних обгрунтувань їх позиції, які містяться в матеріалах цивільної справи. З урахуванням їх позиції, матеріалів цивільної справи, прохає суд відмовити в задоволенні даної заяви, оскільки заявником не надано жодного доказу в підтвердження обгрунтування заявлених нею вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, зазначає наступне. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається із матеріалів справи, згідно до свідоцтва про народження, виданого Миколаївським ЗАЦС Лозівського району Харківської області від 15.08.1961 року (а.с№3), [PERSON] , народилася [INFO] , про що вчинено в книзі записів актів громадянського стану про народження актовий запис №17. В даному свідоцтві в графі батько - запис відсутній, - а в графі мати- вказано [PERSON] . Згідно до довідки про реєстрацію місця проживання надану старостою Вербуватівського старостинського округу Юр"ївської селищної ради, вказано, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає [ADDRESS] (а.с.с№4). Оцінюючи дану довідку, як доказ по справі, суд не визнає її такою, оскільки, вона не містить відповідних вимог, яким має відповідати офіційний документ, виданий повноваженою на те, особою чи органом. Адже, дана довідка не містить ні дати її видачі, ні номеру вихідної кореспонденції, ні підпису особи, яка її видала. Згідно до Відомостей Вербуватівськогго старостинського округу, під номером 93 мається запис про те, що [PERSON] , [INFO] прибула до даного населеного пункту для проживання з м. Павлоград (а.с.с№7-8). 02.08.2022 року [PERSON] , звернулася до Павлоградського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорта громадянина України. На дану заяву отримала відповідь від 18.06.2022 року щодо роз"яснення порядку отримання паспорту громадянина України (а.с№5). Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Особи, зазначені в п.1 ч.1 даної статті є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п.2 з 13.11.1991 року, а у п.3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Для встановлення належності до громадянства України необхідно встановити одночасно наявність двох факторів: - особа була громадянином колишнього СРСР, особа постійно проживала на території України (станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року). Щодо поняття "постійне проживання" слід зазначити, що станом на 24 серпня 1991 року діяла система прописки і постійне проживання визначалося за наявністю прописки в паспорті. Якщо стосовно особи встановлено лише один з фактів, особа не є громадянином України за змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону або за змістом п.2 ч.1 ст.3 Закону. Відповідно до п.7 "Порядку провадженяя за заявами і поданнями питань громадянства України від 27.03.2001 року №215 "Питання організації виконання Законом України "Про громадянство України" процедура встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мавють у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку на вказані дати. За відсутності такої відмітки факт постійного проживання може бути встановлений лише судом. Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують проживання особи на території України. Про те, документи, які б підтверджували факт постійного проживання заявника [PERSON] , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року, в матеріалах справи, відсутні. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності та у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України не дає підстав вважати підтвердженим факт проживання [PERSON] на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 76 ЦПК України визначено, що Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Заявник [PERSON] , скористалася на власний розсуд своїми правами щодо заявлених нею вимог. Суд, приймаючи до уваги те, що для заявника встановлення її факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року року має юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи відстутність доказів на підтвердження її проживання на території України на вказаний період, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed