Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) через представника адвоката Щавінського К.С. звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), підставність якого обґрунтувала тим, що з 27.07.1986 вона, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який є спільною сумісною власністю їх як подружжя. 13.03.2019 [PERSON] здійснив крадіжку вищевказаного алюмінієвого човна ТМ «ЕРШ», вартість якого становила 8\~300 гривень. За заявою її чоловіка [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №12020025200000005. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого спадщину за законом прийняла вона, [PERSON] . 19.05.2022 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області (справа №136/1116/21), вищевказане кримінальне провадження №12020025200000005 було закрито, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, цивільний позов при розгляді кримінального провадження суд залишив без розгляду. Ураховуючи те, що майно, яке було предметом крадіжки, належало до спільної сумісної власності їх із чоловіком як подружжя, а також те, що спадщину після смерті чоловіка прийняла саме вона, отож вона є одноосібним власником майна, яке викрав відповідач, протиправними діями якого їй було заподіяно шкоду, тому просила стягнути із [PERSON] на її, [PERSON] , користь у відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення у вигляді матеріальних збитків - 8 300,00 грн. та моральної шкоди - 5 000 грн. У визначений судом строк відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів належності майна у вигляді алюмінієвого човна до спільної сумісної власності їх як подружжя [PERSON] . Вказаний алюмінієвий човен був власністю любителів - рибалок та придбаний саме за їх кошти у [PERSON] за 8300 грн. Крім того, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022 його, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, його винуватість не доведена в установленому законом порядку, а він вину не визнавав у інкримінованому злочині, доказів належності майна а ні її чоловікові, а ні позивачеві не надано, а письмові свідчення [PERSON] не можуть братись судом до уваги, оскільки вони були були з останніми кумами. Інші заяви по суті учасниками цивільного процесу не подавались. Ухвалою суду від 13.12.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Протокольною ухвалою від 04.05.2023 було задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків. 14.06.2023 протокольною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про долучення додаткових матеріалів до справи. У судовому засіданні 14.06.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені у позові. Суду додав, що винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального проступку по факту крадіжки майна належного [PERSON] є доведеною, тоді як на підтвердження належності майна до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] є протокол допиту свідка [PERSON] , який був доданий до матеріалів кримінального провадження, свідоцтво про укладення шлюбу, інші докази відсутні, факт заподіяння шкоди позивачеві як єдиному власнику майна призюмується, тому вважав, що наявні правові підстави для задоволення позову. 09.08.2023 у судове засідання позивач та її представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, останній надав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд за їх із позивачем відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, аргументуючи свою позицію обставинами наведеними у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що майно у вигляді алюмінієвого човна, який відповідно до кримінального провадження був об`єктом крадіжки є власністю спілки громадян, які об`єднались добровільно для того щоб доглядати за громадським ставком та здійснювати вилов риби. До спілки входило більше 80 людей, у тому числі [PERSON] , громадяни здавали грошові кошти як на вказаний човен, так і для зариблення ставу, купівлі корму для риби, тощо. Деякий час за згодою членів спілки [PERSON] очолював спілку та збирав кошти на вищевказані потреби від членів, за наявності у нього транспортного засобу пристосованого для перевезення човна певного розміру, доставив його до ставу, однак у подальшому, у зв`язку із невдоволенням членів спілки був усунутий від виконання таких обов`язків, ще й у зв`язку із тим, що саме цим човном в "тіхаря" здійснював крадіжку риби. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 19.05.2022 Липовецьким районним судом Вінницької області від постановлено ухвалу, якою [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020025200000005 від 10.07.2020 закрито (а.с. 17, 18). Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення залишено без розгляду. Згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.07.2022 ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022, було змінено, у зв`язку з істотним порушенням норм кримінально процесуального закону в частині вирішення питання про стягнення процесуальних витрат із [PERSON] в розмірі 343, 22 грн. в решті ухвалу залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно з обвинувальним актом [PERSON] обвинувачувався в тому, що 12.03.2019 біля 22:00 год., перебуваючи на березі ставу, який розташований в с. Троща Липовецького р-ну Вінницької обл., помітив, як [PERSON] спільно із [PERSON] плавали на човні ТМ «ЕРШ», який виготовлений із алюмінієво-магнієвого сплаву та належить останньому. У подальшому після того, яка вказані особи припливли до берега та залишили вказаний човен на суші, у [PERSON] раптово виник умисел на таємне викрадення вказаного човна. Пересвідчившись у тому, що [PERSON] та [PERSON] покинули дане місце події та те, що за його діями ніхто не спостерігає, [PERSON] діючи умисно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав човен ТМ «ЕРШ» шляхом його волочіння по землі, після чого залишив вказану територію, а викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на суму 8300,00 грн. Такі умисні дії [PERSON] органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого мана (крадіжка). Ухвала суду набрала законної сили після постановлення судового рішення апеляційною інстанцією 06.07.2022. Зважаючи на презумпцію невинуватості, що визначено статтею 62 Конституції України та ст..17 КПК України, факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження. Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення. Верховний Суд колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідача закрито на підставі ст.\~49\~КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати у справі № 204/2626/21 від 23.06.2022 у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі\~ст.49 КК\~та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2\~ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Отже, вищевказані обставини, подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження були встановлені та мали місце, а кримінальне провадження закрито не є реабілітуючих підстав та не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, разом з цим інші обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду цивільної справи. Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. З письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінального провадження цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. [PERSON] в порядку цивільного судочинства звернувсь до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вважає, що їй була заподіяна шкода, внаслідок протиправних дій відповідача. Відповідно до ч.1\~ст.1177 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини першої\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 97/1330/14-ц від 20.02.2021 причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Обставини щодо події, місця, які зазначені у судовому рішенні від 19.05.2022 відповідачем не оспорювались, разом з цим відповідач заперечував факт крадіжки майна належного як подружжю [PERSON] так і позивачеві особисто. Суд вважає, що обставини щодо події, а також причетності [PERSON] до кримінального провадження були встановлені та мали місце, оскільки закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, згоду на закриття якого він надав добровільно, висловивши таким чином своє волевиявлення не доводити своєї невинуватості у спосіб визначений діючим законодавством шляхом очікування виправдувального вироку. На підтвердження належності майна у вигляді алюмінієвого човна до спільної сумісної власності позивач надала Протокол опитування адвокатом особи за її згодою від 06.01.2021 (а.с.13), відповідно до якого гр. [PERSON] надав пояснення, що в 2018 році до нього приїхав [PERSON] разом із сином [PERSON] і придбали у нього алюмінієву лотку з кріпленням для мотора за 10 000 грн., розрахунок проводив [PERSON] та домовленості були з ним; свідоцтво про укладення нею шлюбу із [PERSON] (а.с.5). Як убачається із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.6), [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020025200000005 від 10.07.2020 та постанови ст. дізнавача СД відділу поліції №4 ВРУН ГУНП у Вінницькій області (а.с.67), [PERSON] є потерпілою у даному кримінальному провадженні, а [PERSON] було залучено до участі у справі як представника потерпілої [PERSON] . Тобто [PERSON] набула статусу потерпілого у вказаному криимінальному провадженні, будучи залученою до участі у справі як близький родич [PERSON] , який помер. Відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 13.04.2021 за №244/21-21 (а.с. 8-12), ринкова вартість, з урахуванням зносу човна ТМ «ЕРШ», який виготовлений з алюмінієвого сплаву, станом на 13.03.2019 становить 8 300,00 грн. при відсутності клепок та відсутності деформації корпусу. У порядку ст..230 ЦПК України судом було допитано свідків за клопотанням відповідача. Так, свідок [PERSON] пояснив, що з перших днів перебував у спілці громадян рибалок, які об`єднались щодо задоволення своїх інтересів по любительському вилову риби та утриманню громадського ставу, якою керував на той час [PERSON] . Громадян бажаючих було багато, тому вирішили приймати у спілку лише тих хто здає грошові кошти, які у подальшому за згодою усіх членів використовувались за цільовим призначенням, зокрема на придбання човна, зарибку, їжі для риби, тощо. Він добре пам`ятає, що [PERSON] придбав алюмінієвого човна саме у гр.. [PERSON] , однак не для себе, а для спілки за 8500 гривень, решту грошових коштів, які було зібрано членами спілки вони витратили на зарибок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є наразі пенсіонером та також виявив намір увійти до спілки об`єднання громадян сіл Троща, Гордіївка, куди входили також жителі м. Липовець з можливістю ловити рибу у ставку села, тому також здавав грошові кошти [PERSON] , на зборах членів обговорювалось питання придбання човна, а в подальшому [PERSON] звітував, що його придбав для спілки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приходиться тещею відповідача, після роз`яснення їй приписів ст..63 Конституції України, остання виявила намір давати свідчення. Суду пояснила, що працювала бухгалтером в сільській раді в с. Троща, тому їй достовірно відомо, що сільський став перебував в оренді гр.. Сліпчика, по закінченню строку оренди, вирішувалось питання щодо передачі ставу громадянам, які добровільно об`єднались, такими питаннями займався [PERSON] та його син, утім їй не відомо чому не завершили оформлення громадського об`єднання, питання про яке неодноразово піднімалось на сесіях органу місцевого самоврядування. У спілку входили обидва її зяті, у тому числі відповідач. Достовірно пам`ятає, що люди здавали грошові кошти [PERSON] , якого ніби то обрали головою спілки на той час, про те, що човна придбали для спілки за кошти громадян, які об`єднались, знали всі у селі та про це звітував [PERSON] на зборах, куди використовував решту коштів. Після того як [PERSON] приховано став виловлювати рибу у ставу тим же човном, його усунуто було від його обов`язків, оскільки це викликало невдоволення інших громадян, які здавали кошти на рибу та зарибок. Обставини щодо придбання алюмінієвого човна [PERSON] для спілки громадян-рибалок сіл Троща, Ганівка, Липовець, які об`єднались, за їх кошти підтвердили в ході судового засідання також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд зауважує, що розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Порядок допиту свідків, встановлений статтею 230 ЦПК України і передбачає безпосередню дачу пояснень свідками в суді з попередженням їх про відповідальність за дачу неправдивих показань. За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених міркувань, письмові пояснення [PERSON] , що оформлені протоколом від 06.01.2021 та додані до справи на підтвердження відчуження майна на користь [PERSON] не є свідченням наданими в порядку ЦПК України. Суд звертає увагу, що для переважної частини рухомих майнових об`єктів законодавець не передбачає певних правовстановлювальних документів. У такому разі право власності може підтверджуватися різноманітними доказами, зокрема договорами, свідоцтвом про право власності на спадщину, актами передачі-приймання майна, розписками, тощо. В роздрібній торгівлі, у сфері побутових послуг певне доказове значення для виявлення власника придбаного товару можуть мати квитанції, чеки, накладні, технічні паспорти, замовлення, тощо. При цьому юридична сила щодо підтвердження належності рухомого майна може бути різною, що залежить від багатьох обставин. Тому у разі спору щодо належності рухомого майна з родовими ознаками суд має встановити усю сукупність доказів, щоб виявити його законного власника. З огляду на викладене, суд зазначає, що протокол опитування адвокатом від 06.01.2021 гр. [PERSON] не є належним доказом на підтвердження придбання майна [PERSON] у приватну власність, не підтверджує належності майна у вигляді алюмінієвого човна ТМ «ЕРШ» як [PERSON] , так і до спільної сумісної власності їх із позивачем, не здобуто в ході судового розгляду доказів, які б підтверджували перебування майна у володінні позивача на іншій правовій підставі, передбаченій законом чи договором, за наявності яких особа вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної крадіжкою такого майна. Тоді як на противагу вказаним висновкам суду відповідач довів, що алюмінієвий човен ТМ «ЕРШ» придбаний був за спільні кошти громадян, що об`єднались у спілку рибалок любителів. Зібрані у справі докази є належними та допустимими і вказують на те, що відсутні правові підстави відносити майно у вигляді алюмінієвого човна як до майна належного [PERSON] , так і до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , чи до майна належного в цілому позивачеві, після успадкування частки по смерті чоловіка чи володіння ним позивачем на іншій правовій підставі. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено причинний зв`язок між протиправним діянням [PERSON] та шкодою, завданою їй як потерпілій від кримінального правопорушення, тобто не доведено обов`язкової умови за наявності якої настає деліктна відповідальність щодо відшкодування шкоди як майнової так і моральної. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує приписи Глави 8 ЦПК України та ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" Приймаючи до\~уваги те,\~що в\~задоволенні позову\~відмовлено у\~повному обсязі,\~тому понесені\~позивачем витрати\~відносяться на\~рахунок позивача,\~а оскільки\~при пред`явленні\~даного позову\~позивач була\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~тому суд\~вважає за\~необхідне компенсувати їх у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed