Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про відшкодування сплачених грошових коштів, за правом зворотної вимоги (регресу), в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції 1402620,34 грн. та судовий збір у розмірі 21039,31 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.12.2015 по вул. Рішельєвській у м. Одесі, на якій організовано односторонній рух, в напрямку її хрестоподібного перехрестя з вул. Успенською відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота Пріус», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Порше Каєн» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка здійснювала рух на зелений сигнал світлофора. В наслідок нанесених механічних пошкоджень, було завдано матеріальних збитків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016160000000163 від 10.03.2016, відносно [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, виділено в окреме провадження та розглядати в порядку ЦПК України. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 у справі № 522/15269/19 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1402620,34 грн., моральну шкоду у розмірі 180000 грн. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 10510,00 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1402620,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Також зазначено, що після відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] зобов`язана передати частини агрегатів автомобіля «Порше Каєн» реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до копій платіжних доручень від 14.05.2021 № 607 та 614 на суми 559691,00 грн. та 842929,34 грн. Головне управління державної казначейської служби України у Київській області провело безспірне списання коштів з реєстраційного рахунку Департаменту патрульної поліції. Отже, право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, а саме безспірного списання коштів з реєстраційного рахунку Департаменту. Зазначив, що поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України. При цьому порядок проходження служби у Національній поліції України урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Враховуючи, що в даному випадку шкода завдана відповідачем не в наслідок неналежного виконання службових (трудових) обов`язків, дана обставина є ще однією підставою, з якої до виниклих між сторонами відносин не можуть бути застосовані норми КЗпП України. Крім того, наявність трудових правовідносин не виключає можливість задоволення даної позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу. Чинне законодавство України не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, нанесену третій особі, а не органу, в якому такий поліцейський проходить службу. Отже, відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача грошову суму виплаченого відшкодування в розмірі 1402620,34 грн. Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с. 51 - 52). 23.11.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що Департамент Патрульної Поліції здійснює діяльність, яка сама по собі є джерелом підвищеної небезпеки, а отже позивач і має нести матеріальну відповідальність, пов`язану з відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, отже пред`явлення регресної вимоги до [PERSON] , як до водія автомобіля на момент ДТП є незаконним, оскільки на момент ДТП [PERSON] виконував свої службові обов`язки, пов`язані з несенням служби, в тому числі патрулюванням. Вказана позиція викладена в п 5. Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідач не є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність, оскільки не підписував такого договору та не входить до переліку осіб та посад, на яких передбачено таку відповідальність, а тому на правовідносини, які виникли при виконанні службових обов`язків поширюються норми законодавства про працю. За правилами, встановленими в п.1-3, 5, 10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної Ради України 25.06.1995 №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Час протягом якого винну особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством. За пошкодження, псування або \~ \~ \~ \~втрату \~ \~ \~ \~через необережність майна, виданого в особисте користування настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Також зазначив, що Законом України «Про страхування» серед іншого передбачене добровільне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності до 1 млн грн. В ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль «Порше» ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування складав 100000 грн., інші договори страхування відсутні, що свідчить про легковажну недбалість Департаменту Патрульної Поліції в частині забезпечення договором страхування службові автомобілі поліції. Крім того зазначив, що при наявності вимоги про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] , останній залишає за собою право вимоги отримати залишки пошкодженого автомобіля від позивача (а.с. 54 - 56). 30.11.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що Департамент має встановлені функції та основні завдання направлені на служіння суспільству шляхом забезпечення публічної безпеки та порядку. Саме дії відповідача призвели до негативних наслідків та Департамент вимушений був сплатити за відшкодування шкоди нанесеної співробітником. Оскільки Департамент патрульної поліції виконав обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України ДПП отримав право зворотньої вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Враховуючи, що шкода завдана відповідачем не в наслідок неналежного виконання службових (трудових) обов`язків, дана обставина є ще однією підставою, з якої до виниклих між сторонами відносин не можуть бути застосовані норми КЗпПУ. Також послався на те, що відповідач посилається на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, проте Постанова Верховної Ради України від 29.06.1995 № 243/95-ВР, якою затверджений вищевказаний Порядок втратила чинність 03.10.2019. Крім того, посилання відповідача на «необережну поведінку позивача» має на меті спотворити інформацію по подію, змінюючи акценти зі своєї відповідальності за вчинену ДТП на Департамент патрульної поліції. Також зазначив, що Департаменту не відомо де зараз можуть зберігатися відповідні агрегати пошкодженого автомобіля. Вказані агрегати позивачу не передавалися (а.с. 65 - 70). Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі №522/17446/21. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до [PERSON] про відшкодування сплачених грошових коштів, за правом зворотної вимоги (регресу) до остаточного вирішення Верховним судом цивільної справи № 522/15269/19 (а.с. 78 79). Ухвалою суду від 13 липня 2022 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції та\~призначено підготовче засідання по справі (а.с. 98). Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 176 177). Ухвалою суду від 02 березня 2023 року було закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року залишено без розгляду клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Сафронюка П.В. про призначення додаткової судової автотоварознавчої експертизи. У судових засіданнях представника позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сафронюк П.В. позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, та не оспорюється сторонами, що 18.12.2015 в 00 год 59 хв. на регульованому перехресті вулиць Успенської та Пушкінської в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Prius, р/н [NUMBER] , під керуванням інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції - Кірова С.С. та автомобіля марки «Porsche Cayenne», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті зіткнення водій [PERSON] отримала тілесні ушкодження та автомобіля марки «Porsche Cayenne» отримав механічні пошкодження. ДТП сталася з вини водія автомобіля марки «Toyota Prius» [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016160000000163 від 10.03.2016, відносно [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2020 року\~у справі №522/15269/19 позов [PERSON] до [PERSON] , Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -\~задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1402620,34 грн. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 180000 грн. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 10510,00 грн. (а.с. 18 23) Постановою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Хілініченка А.Х. задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 червня 2020 року в частині стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди змінено. Доповнено резолютивну частину рішення абзацом третім щодо зобов`язання [PERSON] після отримання повного відшкодування матеріальної шкоди передати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України пошкоджені та замінені запчастини автомобіля «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер - [NUMBER] . Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. В решті рішення - залишено без змін (а.с. 24 32). Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року закрито касаційне провадження у справі № 522/15269/19 за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яка підписана представником Хілініченком А.Х., на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про стягнення шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 86 96). Згідно платіжного\~доручення №\~607\~від 14\~травня 2021\~року та\~платіжного доручення\~№ 614\~від 17\~травня 2021\~року відбулося\~стягнення з\~Департаменту патрульної\~поліції згідно\~з виконавчим\~листом Приморського\~районного суду\~м.Одеси\~від 10.08.2020\~№ 522/15269/19\~на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі відповідно 559691,00 гривень та 842929,34 гривень (а.с.33, 34). Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію»(даліЗакон №580-VIII) поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з частиною 1статті 59 зазначеного Законуслужба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1статті 19 Закону №580-VIII). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК). Згідно із частиною першою статті 1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. В Законі України «Про Національну поліцію» відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським. Суд зазначає, що до даних правовідносин не може бути застосована постанова Верховної Ради України N 243/95-ВР від 23 червня 1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», оскільки вона втратила чинність з моменту набрання чинності 31.10.2019 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ. Вказаний Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи) (ст. 1 Закону). Відповідно до частини 5 статті 3\~Закону України\~«Про матеріальну\~відповідальність військовослужбовців\~та прирівняних\~до них\~осіб за\~шкоду,\~завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Частиною 4 статті 6\~Закону України\~«Про матеріальну\~відповідальність військовослужбовців\~та прирівняних\~до них\~осіб за\~шкоду,\~завдану державі» визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення. Кримінальне провадження відносно [PERSON] по факту ДТП, яка мала місце 18.12.2015 року, за його участі як водія закрите судом у зв`язку із закінченням строків давності. З цієї ж підстави [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Враховуючи наведене, а також те, що Департамент патрульної поліції виконав обов`язок перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України Департамент патрульної поліції отримав право вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Щодо посилань сторони відповідача стосовно необережної поведінки позивача, яка призвела до необхідності відшкодування шкоди за рахунок Департаменту патрульної поліції, а не за рахунок страхової компанії враховуючи визначений у полісі ліміт відповідальності, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 ст.\~1\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування". Згідно з ст.\~22\~Закону №\~1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як свідчать матеріали справи, автомобіль під керуванням водія [PERSON] був застрахований в АТ «УОСК», що підтверджується полісом №АІ /8203493 виданий 08.04.2015р., з якого слідує, що ліміт відповідальності завдану життю і здоров`ю становить 100 000 грн., а за заподіяну майнову шкоду становить 50 000 грн., франшиза 1000 грн. З огляду на діяльність Департаменту патрульної поліції та враховуючи, що згідно вказаного полісу №АІ /8203493 ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду становить лише 50 000 грн., суд знаходить слушними відповідні аргументи сторони відповідача, однак невагомими для висновку про звільнення останнього від відповідальності за встановлених судом обставин. Разом з тим, частиною 4 статті 13\~Закону України\~«Про матеріальну\~відповідальність військовослужбовців\~та прирівняних\~до них\~осіб за\~шкоду,\~завдану державі» визначено, що сума стягнень завданої шкоди може бути зменшена судом залежно від обставин, за яких завдано шкоди, ступеня вини та матеріального стану винної особи (крім випадків завдання шкоди умисними злочинними чи вчиненими з особистих корисливих мотивів діяннями). Враховуючи матеріальний стан винної особи суд вважає, що повне відшкодування грошових коштів у сумі 1\~402 620,34 грн. суперечило б принципам розумності і справедливості, і таке рішення поклало б на [PERSON] надмірний тягар, тому вважає доцільним зменшити суму відшкодування стягнувши з [PERSON] завдану шкоду у розмірі 467 540,11 (чотириста шістдесят сім тисяч п`ятсот сорок грн. 11 коп.) гривень., тобто 30% суми, яка заявлена до стягнення позивачем. Щодо тверджень сторони відповідача в частині права вимоги [PERSON] на отримання залишків пошкодженого автомобіля від позивача, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів передачі Департаменту патрульної поліції Радчук В.О. залишків автомобіля Porsche Cayenne державний номер [NUMBER] на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18.02.2021, тому такі доводи є неспроможними. Відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial