Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

19.04.2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 26 червня 2020 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого подружжя має спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, на ведення домашнього господарства, виховання сина. Відповідач живе своїми інтересами, а не інтересами сім`ї. В сім`ї почали виникати непорозуміння, внаслідок чого сторони почали проживати окремо. Відповідач не надає кошти на утриманні сина та не допомагає у його вихованні. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, тобто є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір допомоги, що виплачується державою, є незначним. Відповідач є працездатним, за станом здоров`я та матеріальним становищем має змогу надавати матеріальну допомогу, інших стягнень за виконавчими документами немає, офіційно працює у Відділенні поліції № 1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, тому позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі частки усіх доходів, але не менша 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 20.04.2023 провадження у справі відкрито та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 18.05.2023, про що належним чином повідомлено учасників справи. 18.05.2023 розгляд справи було відкладено на 05.06.2023 у зв`язку із неявкою відповідача до суду. 05.06.2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Стецюка М.Ю. - для ознайомлення із матеріалами справи. 30.06.2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Стецюка М.Ю. - у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні. 21.07.2023 учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , та його представник Стецюк М.Ю. до суду не з`явилися. Відзив на позов не подано. Будь які докази на спростування обставин, які вказані позивачем відповідачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2020 року (а.с. 6, 3). Малолітній [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , про що свідчить довідка Виконавчого комітету Славутської міської ради від 11.04.2023 № 1454/26-13 (а.с. 7). До матеріалів справи позивачкою додано довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/семи виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.04.2023 відносно [PERSON] , згідно із якою остання отримує соціальну виплату щомісячно у розмірі 860 грн. (а.с. 8). Згідно вимог ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача, її майновий стан, а також те, що відповідач достовірно знаючи про наявність позову до нього, заперечень щодо позовних вимог не висловив, факт його працевлаштування не спростував, про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі не повідомив. Стягнення аліментів в даному розмірі, заявленому позивачкою, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Окрім того, цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання судом враховується, що згідно ч.1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Дані положення сімейного законодавства України визначають право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, беручи до уваги спроможність відповідача сплачувати аліменти в межах заявленого позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі, встановленому Законом, - 1073 грн. 60 коп. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved