Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат Телегазій В.І. в інтересах [PERSON] звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає наступне, що з 15.09.2001 року по жовтень 2020 року сторони фактично проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі. За час проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , котрий станом на день подачі позову до суду проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. З 05.09.2020 року по даний час син сторін [PERSON] навчається за денною формою навчання у групі КІ-31 за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» Інституту комп`ютерних технологій, автоматики та метрології Національного університету «Львівська політехніка», з терміном навчання бакалаврату до 30.06.2024 року. Відповідачка працює вчителем у одній із шкіл у м. Рахів, має певний стабільний достатній розмір заробітку. Крім того має у власності частину житлового будинку та присадибної земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що за відсутності на утриманні у відповідача інших утриманців, наявності постійного, стабільного достатнього заробітку, наявності нерухомого майна, відповідачка має фактичну можливість сплачувати аліменти на користь позивача на ктримання повнолітнього сина у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років (до 29.07.2026 року) за умови продовження ним навчання. Позивач та його представник у судове засідання призначене на 26.07.2023 року не з`явились, від представника позивача до суду надійшла письмова заява, в якій останній просив розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась надала до суду письмові пояснення, в яких просила зменшити розмір заявлених позивачем аліментів, посилаючись на свій матеріальний стан, на підтвердження свого матеріального стану позивачка надала до суду відповідні письмові докази. Крім того суд звертає увагу, що за клопотаннями відповідачки, неодноразово було відкладено судові засідання, в якій відповідачка жодного разу не з`явилась, отже суд з метою недопущення затягування розгляду справу, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачки, врахувавши надані нею письмові пояснення та письмові докази. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] (син), в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, та надав пояснення, згідно яких останній фактично проживає з позивачем (батьком [PERSON] ), перебуває на його утриманні, щодо позовних вимог [PERSON] залишив на розсуд суду. Враховуючи, що у судове засідання призначене на 26.07.2023 року сторони не з`явились, фіксування судового процесу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] є студентом денної форми навчання у групі КІ-31 за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» Інституту комп`ютерних технологій, автоматики та метрології Національного університету «Львівська політехніка»" зі строком навчання до 30.06.2024, що підтверджується довідкою виданою проректором з науково-педагогічної роботи Національного університету «Львівська політехніка» № 68-01-1644 від 21.12.2022 року. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи надані сторонами матеріали та докази, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що відповідачка здатний надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання. При визначенні суми, яку потребує син відповідачки на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує надані відповідачкою письмові пояснення з письмовими доказами, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, ту обставину, що син відповідачки, як повнолітня особа, повинен і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх у розмірі 1/6 части з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 06.02.2023 року і до 29.07.2026 року, тобто дня досягнення [PERSON] 23 річного віку, за умови продовження останнім навчання. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: partial