Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача (1) грошові кошти у сумі 28848,46 грн., що складаються з 27262,46 грн в якості недоплаченого страхового відшкодування та 1586,00 грн. у відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів (2) та (3) грошові кошти в сумі 60738,11 грн, що складаються з 40738,11 грн матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП та 20000,00 грн моральної шкоди. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування шкоди пов`язаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки AUDI A4, державний номерний знак [NUMBER] (надалі - Автомобіль), внаслідок ДТП, яка мала місце 22.07.2022 року біля 10.50 год. в м.Мукачево по вул. Автомобілістів, 24 А за участю водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА». Згідно з страховим актом №20349/1 по справі №20349 та розпорядженням №20349/1/1, відповідачем (1) вирішено виплатити позивачу 54281,98 грн у відшкодування шкоди, завданої ДТП. Разом з тим, позивач вважає, що розрахунок страхового відшкодування є заниженим та проведений оцінювачем ФОП [PERSON] , який не оглядав транспортний засіб та не має відповідного кваліфікаційного свідоцтва для визначення вартості матеріального збитку страхового відшкодування. Оскільки у відповідь на претензію позивача, відповідач (1) відмовив у перегляді та здійсненні доплати страхового відшкодування, позивач звернувся до Закарпатського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС із заявою для виготовлення відповідного висновку з метою визначення розміру матеріального збитку. За наслідками розгляду заяви позивача, судовим експертом підготовлено висновок №СЕ-19/107-22/7622АВ від 02.11.2022. Позовні вимоги до відповідачів (2) та (3) обґрунтовуються доводами про те, що з винного водія підлягає до стягнення сума спричиненого матеріального збитку потерпілому в ДТП, як різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком. До моменту підтвердження чи спростування даних, що відповідач (3), тобто винуватець ДТП є найманим працівником відповідача (2), позивач наполягає на солідарному стягненні майнової та моральної шкоди. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.ст. 988, 1166, 1172,1187, 1191, 1192, 1194 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду\~від 25\~листопада 2022\~року відкрито\~провадження у\~справі. Уповноважений представник відповідача (3) подав відзив на позовну заяву в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, на час здійснення ДТП відповідач (3) перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та працював на посаді водія, що підтверджується копією наказу №11 «Про прийняття на роботу» від 18.11.2019 року. Оскільки відповідач (3) керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, то за правилами ст. 1172 Цивільного кодексу України, стягнення коштів з нього є безпідставним, будь - які відомості про незаконне заволодіння ним автомобілем відсутні. Відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП повинен нести страховик, саме він є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а в окремих випадках винна особа. Позивач на час вчинення ДТП та звернення до суду не був власником транспортного засобу, за таких обставин представник відповідача (3) вважає, що у позивача не має підстав звертатись з позовом про стягнення матеріальної шкоди, оскільки не підтверджено перехід до позивача від власника транспортного засобу ( [PERSON] ) права такої вимоги. За таких обставин, не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди, адже її відшкодування обґрунтовується пошкодженням майна позивача, в свою чергу право власності позивача на це майно (транспортний засіб) не підтверджується жодними відомостями. Уповноважений представник відповідача (2) також подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. За умовами договору страхування з ПАТ СК «ПЗУ Україна», страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000 тис. грн. Розмір франшизи 2600,00 грн. Покладання обов`язку відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. \~ \~ \~ \~Уповноважений представник відповідача (2) зазначив, що розмір заявлених до відповідачів майнових претензій за шкоду заподіяну майну не перевищує застрахованої відповідальності відповідача (2) перед третіми особами та звертає увагу на те, що вартість відновлювального ремонту в розмірі 122282,55 грн. позивачем не підтверджена, факт використання нових деталей та вузлів не може бути доведено виключно висновком та рахунком автоцентру. \~ \~ \~ \~Крім того, зверненням з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди наділений власник майна, а не його володілець, оскільки таким є [PERSON] , вказані обставини виключають відшкодування такої шкоди позивачу за даним позовом у будь - якому розмірі. В свою чергу, вимога про відшкодування моральної шкоди повинна бути заявлена до відповідача (1) як страховика відповідача (2). Також уповноважений представник відповідача (2) долучив до відзиву клопотання про проведення експертизи, оскільки про проведення експертизи 24.10.2022 року відповідач (2) не був належним чином сповіщений через те, що таке повідомлення було надіслано не на його електронну адресу. Ухвалою суду від 29.12.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача (2) про призначення експертизи відмовлено. Представником позивача подано відповідь на відзив відповідача (2) та (3) в якому зазначається, що твердження відповідачів стосовно не підтвердження позивачем права на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП ґрунтується на хибному розумінні норм права. Відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 Цивільного кодексу України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном в тому числі на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і позивач, який керував транспортним засобом за наявності документів передбачених п. 2.2 Правил дорожнього руху (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб). Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно для звернення за захистом цього права. Крім того, у позивача є Генеральне доручення від власника транспортного засобу на повне розпорядження транспортним засобом та отримання всіх виплат пов`язаних з його експлуатацією, копію якого представник позивача додала до відповіді на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що заявлені вимоги до відповідачів є сумою шкоди, яка підлягає до стягнення спричиненого матеріального збитку потерпілому в ДТП, як різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком. \~ \~ \~ \~Разом з тим, представник позивача не вважає наказ про прийняття на роботу відповідача (3) таким, що підтверджує в достатній мірі факт його перебування у трудових відносинах з відповідачем (2) без відповідного повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке подається роботодавцем до Держаної податкової служби та її територіальних органів. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що відповідач (2) не спростовує і не підтверджує дану обставину, представник позивача зазначає, що повні вимоги залишаються до відповідачів (1) та (2) незмінними. \~ \~ \~ \~Уповноваженим представником відповідача (1) через систему «Електронний суд» також було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги вважає безпідставними. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру завданої шкоди страховик залучив оцінювача, який склав звіт №10-D/11/98 про визначення вартості матеріального збитку. На підставі проведеної оцінки страховик визначив суму страхового відшкодування та в подальшому виплатив його позивачу. \~ \~ \~ \~Разом з тим, уповноважений представник відповідача (1) зауважує, що позивачем не було надано рецензію на звіт, а тому його незгода із висновками викладеними у звіті не є підставою стверджувати, що він виготовлений з порушеннями. \~ \~ \~ \~Наданий позивачем висновок на підтвердження розміру заявлених вимог, на думку представника відповідача (1), не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, оскільки згідно з інформацією зазначеною у висновку довідкові дані про ціну нового колісного транспортного засобу Audi A4 відсутні. Для її визначення експертом використовувались дані про вартість Audi А6, а саме ціна продажу. Тому представник відповідача (1) звертає увагу, що марки зазначених автомобілів не є аналогічними як і власне поняття «ціна продажу» і «ціна нового колісного транспортного засобу». \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевказане та те, що у матеріалах справи наявні два документи, які визначають різну вартість матеріального збитку, представником відповідача (1) подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. \~ \~ \~ \~Також представником відповідача (1) заявлено клопотання про зменшення судових витрат по справі, так як заявлений розмір (20000,00 гривень) не відповідає вимогам співмірності та розумної необхідності, оскільки предмет спору в цій справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а практика вирішення страхових спорів є усталеною. \~ \~ \~ \~10 січня 2023 року представником відповідача (1) було подано заяву про залишення позову без розгляду. \~ \~ \~ \~На підставі ухвали суду від 13.01.2023 року суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 січня 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача (1), в якій були викладені заперечення щодо задоволення клопотання про призначення експертизи, з огляду на наявність в матеріалах справи висновку експерта від 02.11.2022 №СЕ-19/107-22/7622-АВ. Представником відповідача (1) не наведено достатніх аргументів для визнання вказаного висновку необґрунтованим чи таким, що викликає сумніви у його правильності. Призначення експертизи може призвести до затягування строків розгляду справи. Ухвалами суду від 24 січня 2023 року представнику відповідача (1) було відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, натомість задоволено клопотання щодо призначення по справі транспортно-товарознавчої експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року провадження у справі відновлено, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18 травня 2023 року. 27 квітня 2023 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про збільшення/зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 30.05.2023 заяву представника позивача про збільшення/зменшення позовних вимог від 27 квітня 2023 року залишено без розгляду. 18.07.2023 року суд дослідив наявні в матеріалах справи докази та задоволив клопотання представника позивача та представника відповідачів (2) та (3) про оголошення перерви у судовому засіданні з метою врегулювання спору в позасудовому порядку до 25.07.2023 року. У судове засідання 25.07.2023 року з`явилися уповноважений представник позивача та представник відповідачів (2), (3). Уповноважений представник відповідача (1) до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо врегулювання спору у позасудовому порядку. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі\~постанови Мукачівського\~міськрайонного суду\~Закарпатської області\~від 28.07.2022 \~ [PERSON] \~визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Фактичні обставини скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення, мали місце 22.07.2022 о 10.50 год. в м. Мукачево по вул. Автомобілістів, 24 А, керуючи транспортним засобом марки «DAF XF460» д/н [NUMBER] , він не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «AUDI A4» д/н знак [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив пункти 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 22-23, зворот) Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В межах розгляду даної судової справи, представник позивача просить стягнути з відповідача (1) суму недоплаченого страхового відшкодування та суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, з відповідачів (2), (3) матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу та моральну шкоду. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України . За змістом\~п.\~8\~та п.\~9\~частини другої\~ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України,\~способами захисту\~порушеного права\~є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди). Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними та поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 1194 Цивільного кодексу України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(надалі - Закон) порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у\~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 754/1108/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 287/463/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 200/12295/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 369/11812/18. Уклавши договір\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності,\~страховик (в\~даному випадку\~приватне акціонерне\~товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА») на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяло на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника (в даному випадку [PERSON] , поліс №ЕР.206227792, а.с. 73, том 1). Фактичні дані\~по справі\~свідчать про\~те,\~що на\~момент вчинення\~ДТП у\~винної особи\~був у\~наявності дійсний\~страховий поліс\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №ЕР.206227792,\~виданий приватним\~акціонерним товариством\~«СТРАХОВА КОМПАНІЯ\~«ПЗУ УКРАЇНА» (а.с. 73, том 1). Приймаючи до уваги такі фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно з приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,\~покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, ст. 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, відповідач (1) як страховик, на підставі спеціальної норми\~статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~повинен здійснити відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі\~статтею 1194\~Цивільного Кодексу\~України \~повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків. Згідно з п. 36.1. статті 36 страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed