Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - Крюкова М.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 23.08.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікацйної системи, був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту, згідно якого сотанній отримав суму кредиту у розмірі 15\~000 гривень, строком на 30 днів. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилася заборгованість, яку ТзОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №17.01/23-Ф від 17.01.2023 року відступило ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за ним рахується заборгованість у розмірі 49\~200 гривень. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути із відповідача суму заборгованості, а також суму 3% річних, що становить 2\~013,83 гривні, інфляційні витрати у розмірі 12\~693,60 гривень, а всього 63\~907,43 гривні. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.08.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір №4663203 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15\~000 гривень, строком на 30 днів (а.с. 8-10). Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с. 6, 7). Підписавши договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Також судом встановлено, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 15\~000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (а.с. 12). Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору становить 49 200 гривень, інфляційні витрати 12\~693,60 гривень, 3% річних 2\~013,83 гривні. Крім того, судом також встановлено, що 17.01.2023 року ТзОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №17.01/23-Ф, за плату відступило, а ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги на суму за кредитним договором №4663203, боржником якого є [PERSON] . Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України\~передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем [PERSON] у передбачений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а отже не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували заявлені вимоги представником позивача. Приписи ч.2 ст.625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання\~статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні\~статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, укладений із адвокатом Крюковою М.В., Звіт про надання правової допомоги від 31.05.2023 року, рахунок на оплату по замовленню №397/31/05 від 31.05.2023 року, платіжне доручення №495 від 01.06.2023 року на суму 8\~000 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в заявленому розмірі, а саме у розмірі 8\~000 гривень.

Outcome: approved