Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] подала заяву про видачу обмежувального припису. У заяві вказано, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] , в якому вона і проживає. У період з 16.12.1999 по 18.11.2008 вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У подружжя народилась дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував проживати у згаданому житлі. Проте, останній не працює, коштів на утримання будинку та на сплату комунальних послуг не надає. Рішенням суду від 25.03.2010 ухвалено виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Протягом останніх 16 років зловживає спиртними напоями, вчиняє домашнє насильство відносно заявниці та їх дочки, тобто, умисні дії психологічного, фізичного та економічного характеру. Вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи з цього приводу. Переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] відносно неї та їх дочки, настання тяжких наслідків для їх здоров`я є дуже високою, а тому просить суд видати обмежувальний припис, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією до кривдника, виявилися неефективними та не захистили її від насильства. Представник заявника - адвокат Вернієвська О.Б. у судовому засіданні вказала, що [PERSON] є власником житла, шлюб між нею та [PERSON] розірвано, винесено судом рішення про виселення останнього зі спірного будинку. Зважаючи на те, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно колишньої дружини та дочки, є побоювання, що він продовжуватиме вчиняти такі дії і надалі. Просить суд задоволити заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволенння заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що не вчиняє домашнього насильства відносно заявника та дочки, бували лише поодинокі випадки незначних конфліктів. Підтвердив також той факт, що дійсно інколи відбувалися сварки з дочкою. У житловому будинку [ADDRESS] прожив 23 роки. Однак, з 12.06.2023 за згаданою адресою не проживає, лише зрідка приходить до гаражного приміщення, де зберігаються його інструменти. Заявник [PERSON] у червні 2023 року виїхала за кордон і він втратив з нею зв`язок. Коли повернеться колишня дружина, він має намір з нею помиритися. На даний час у будинок його не впускає дочка. Додатково звернув увагу на проблеми зі здоров`ям, зокрема, перенесення ним інсульту. Те, що він не вчиняв протиправних дій підтверджується також і постановою суду від 13.07.2023 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Просить відмовити повністю у задоволенні заявлених вимог [PERSON] . Заслухавши представника заявника, заінтересовану особу, враховуючи показання свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2007 у справі №2-1073/2007 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.12.1999 в відділі ЗАГСу Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, актовий запис №4. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №151 від 18.06.2008. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.10.2001, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 04.02.1975 Дрогобицьким міськвідділом комунального господаства, зареєстрованого в реєстрі Дрогобицького МБТІ за №1211. Зареєстровано в реєстрі за №3840. Спадкова справа №875/2001. Відповідно до довідки Відділу-ЦНАП Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.06.2023 за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.03.2010 у справі №2-718/10 ухвалено виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Згідно з терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №306363 від 12.06.2023, [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] , встановлена заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою до 22.06.2023. Відповідно до листів від 15.06.2023, 18.06.2023 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, Н.Крупач повідомлено про проведену перевірку за зверненням про те, що колишній чоловік - [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї та дочки. Вказано, що з [PERSON] проведено профілактичні співбесіди про недопущення протиправних дій. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.07.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення №442/4081/23 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутності події та складу адімінстративного правопорушення. З мотивувальної частини постанови вбачається, що на розгляді суду перебував протокол про адміністративне правопорушення ВАБ №950007 від 12.06.2023, згідно з яким [PERSON] 12.06.2023 за місцем свого проживання ( [ADDRESS] ) вчинив пчихологічне насильство відносно дружини [PERSON] . Проте, аналізуючи докази у їх сукупності, суд у своїй постанові дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення [PERSON] адміністратвиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до витягів з медичної карти [PERSON] , наданих КНП "Дрогобицька міська лікарня №1" ДМР, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.01.2021 по 09.02.2021, зокрема, у зв`язку з гострим ішемічним інсультом, а також з 13.06.2023 по 20.06.2023, з 28.06.2023 по 04.07.2023 у зв`язку із захворюванням. Свідок [PERSON] (дочка заявниці [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] ) у судовому засіданні пояснила, що її мати поїхала в Польщу приблизно у 20-тих числах червня 2023 року, а повернеться, ймовірно, у вересні 2023 року. Після 12.06.2023 батько дійсно не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , лише приходить в господарські приміщення, щоб взяти інструменти. Однак, зазначила, що з батьком [PERSON] проживати неможливо, оскільки він вживає заборонені речовини, після чого поводиться неадекватно, скандалить. У неї є побоювання, що після повернення заявниці він продовжить завдавати шкоди і вчиняти відносно них домашнє насильство. Крім цього, був випадок, коли він погрожував підпалити будинок. Розділом IV глави 13 Цивільного процессуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 вищезгаданого Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Зі змісту вищевказаних норм вбачається, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд надає оцінку всім обставинам та доказам у справі, а також забезпечує недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Відтак, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд з`ясовує, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що її колишній чоловік - [PERSON] є кривдником та вчиняє психологічне, фізичне та економічне насильство над нею. Проте, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Водночас, судом встановлено, що заявниця перебуває тривалий час за кордоном, що, у свою чергу, спростовує доводи останньої про ризики продовження домашнього насильства в майбутньому. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені у заяві про видачу обмежувального припису не підтверджуються у повному обсязі належними та беззаперечними доказами, а тому у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed