Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), [PERSON] , третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилаючись на те, що він є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , йому стало відомо про те, що його власність має обтяження - арешт 1/5 частки квартири [ADDRESS] . За таких обставин, позивач просив суд зняти арешт з 1/5 частки квартири [ADDRESS] , належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1997 виданого за розпорядженням №П-856, який був накладений 25.08.2006 за №3648557 реєстратором Другої дніпровської державної нотаріальної контори на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його на відчуження від 15.01.2004, винесеною державним виконавцем Носовою І.С. Ленінського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа 1\~228 виданого 14.10.2003 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, виключивши відомості про арешт майна з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2023 прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №511/2022, відкритої після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2023 витребувано з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, у разі наявності, інформацію про анкетні дані (місце проживання, дата народження) [PERSON] та [PERSON] , які були потерпілими під час розгляду кримінальної справи №1-228/2003 стосовно [PERSON] , [INFO] (вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2003). Протокольною ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2023 закрито підготовче провадження. 02 серпня 2023 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) до суду надав відзив на позов, в якому просили відмовити у задоволенні позову, оскільки не вірно визначено круг учасників судового розгляду, пропущено строк звернення до суду, оскільки арешт накладено у 2006 році. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , сином якого є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією спадкової справи №511/2022 відкритої після [PERSON] . При оформленні спадщини, позивач з`ясував, що на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, накладено арешт. Судом також встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала на розгляді кримінальна справа №1-228/2003 відносно [PERSON] , [INFO] . Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2003 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , визнано винним за ч.2 ст.190 КК України. Під час отримання спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] його сином, позивачем по справі [PERSON] , [INFO] , з`ясувалося про наявність арешту на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , належну [PERSON] на підставі постанови Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська б/н від 15.01.2004. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача, оскільки відношення до вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2003 року по кримінальній справі №1-228/2003 відносно [PERSON] , [INFO] , на виконання якого і накладено арешт, позивач та його майно не мають відношення, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). Водночас, суд вважає, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) не є належним відповідачем по даній справі, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України клопотання позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: partial