Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Поділ-Нерухомість» (далі - КП «Поділ-Нерухомість») про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі. Зазначав, що з 14.02.2018 його прийнято на посаду заступника генерального директора КП «Поділ-Нерухомість». Згідно з наказом № 7/1-К від 03.07.2018 його звільнено з займаної посади, у зв`язку з відсутністю на робочому місці (прогул) за п.4 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказав, що наказ про звільнення, йому для ознайомлення не надавався, акт про відсутність на робочому місці не складався, він не отримав розрахунку по заробітній платі, трудова книжка не видавалась та жодного запису в журналі обліку трудових книжок він не робив. Вважає, що наказ № 7/1-К від 03.07.2018 є незаконним, прийнятим з порушенням норм трудового законодавства України, та є таким, що порушує його права та законні інтереси. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати незаконним та скасувати наказ від 03.07.2018 № 7/1-К, поновити його на роботі на посаді заступника генерального директора КП «Поділ-Нерухомість». У подальшому, позивачем було подано уточнену позовну заяву, у якій він просив визнати незаконним та скасувати наказ КП «Поділ-Нерухомість» від 03.07.2018 № 7/1-К «Про звільнення заступника генерального директора [PERSON] », зобов`язати КП «Поділ-Нерухомість» скасувати запис у трудовій книжці [PERSON] про його звільнення на підставі зазначеного наказу, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.07.2018 по 20.11.2018 у сумі 39 060 грн. та стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На адресу суду 14.06.2019 надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача вказав на те, що підтримує позов у повному обсязі. 13.03.2020 представник відповідача Біньковький Б.І. подав до суду заяву (а.с. 98), у якій зазначив, що відзив за підписом виконувача обов`язків генерального директора КП «Поділ-нерухомість» Кузьменка В.Г. до суду не надавався. У зв`язку з вищевикладеним, суд ухвалив не брати до уваги зазначений відзив. У подальшому на адресу суду письмових заперечень щодо позову від відповідача не надходило. Представник Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав до суду пояснення, у яких підтримав вимоги позивача. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) разом з поясненням подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутністю учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, 14.02.2018 [PERSON] був прийнятий на посаду заступника генерального директора КП «Поділ-Нерухомість» (а.с.63-64). Відповідно до наказу генерального директора КП «Поділ-Нерухомість» Матеїча П.В. від 03.07.2018 №_7/1-к_ [PERSON] звільнено з роботи з посади заступника генерального директора на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7). Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що акт про порушення умов праці не складався, з наказом про звільнення він не ознайомлювався, розрахунків по заробітній платі та компенсацій за невикористану відпустку не проводилось, трудова книжка йому не видавалась, а тому звільнення відбулось з порушенням вимог КЗпП. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 24 постанови №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 18 Постанови суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. З матеріалів справи установлено, що відповідно до наказу в.о. генерального директора Стволова В.Л. №_12-к_ від 19.11.2018 «Про прийняття на роботу» [PERSON] прийнято на роботу на посаду заступника генерального директора з організаційно-фінансових питань з 20.11.2018 (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б вказували на те, що [PERSON] був відсутній на роботі 09.07.2018 у період з 13 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. відповідачем суду не надано, як не надано акту про відмову та акту про відсутність працівника на робочому місці, а тому установлено, що фіксація прогулу, з`ясування причин та оформлення прогулу не було дотримано відповідно до вимог законодавства.

Outcome: partial