Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання непрацездатного батька та просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку/доходів, щомісячно до зміни його матеріального становища. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є інвалідом 3 групи, проживає один, одержує мінімальну пенсію за віком, що є нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідач - [PERSON] , [INFO] є його сином. Вказав, що стан його здоров`я значно погіршився, у зв`язку з цим виникла потреба у ліках та додатковому харчуванні. Зауважив, що відповідач має достатньо коштів для надання йому матеріальної допомоги на утримання, водночас ухиляється від своїх обов`язків. Зазначив, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі частини заробітку/доходу. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 16). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, заяв про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 09.08.2023 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що згідно з пенсійним посвідченням виданим Пенсійним фондом України № 2470817051, серія [NUMBER] від 15.07.2009 [PERSON] , [INFO] , отримує пенсію як інвалід 3 групи, підстава - загальне захворювання, термін дії зазначений - довічно. Відповідно до довідки серії МСЕ № 0330360 від 22.05.2009, [PERSON] має третю групу інвалідності, підстава - загальне захворювання. Надаючи оцінку доказам у справі та вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України), повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи, відтак він є непрацездатною особою. За змістом ст. 12, ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані суду докази та пояснення, суд також враховує й поведінку сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Тому, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Водночас доведення потреби в матеріальній допомозі являлося процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Щодо потреби у матеріальній допомозі, то вона має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України. Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги, передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу . Отже, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за прожитковий мінімум. Відповідно до чинного законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Враховуючи вищевикладене, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі наявності складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. У разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Позивач є непрацездатною особою та отримує пенсійне забезпечення. Водночас, посилаючись на наявність у [PERSON] потреби у матеріальній допомозі від сина [PERSON] , позивач не надав інформації про свої доходи, які позбавляють його можливості бути забезпеченим за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму виходячи з приписів ст. 46 Конституції України. В свою чергу, вказуючи на погіршення стану здоров`я та виникнення в зв`язку з цим потреби в отриманні заявленої матеріальної допомоги у визначеному ним розмірі від сина, позивач не надав доказів щодо розміру своїх витрат, при цьому не вказує про наявність та можливість отримання ним матеріальної допомоги від інших працездатних членів сім`ї та їх наявність в цілому. Крім того, до позовної заяви позивачем не надано доказів того, що відповідач [PERSON] є його сином. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сам по собі факт непрацездатності не породжує безумовного обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати своїх батьків, оскільки в даному випадку визначальним є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі. При цьому позивач у разі понесення витрат на лікування, не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат відповідно до ст. 203, 206 СК України. Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги від сина, має потребу у ліках та додатковому харчуванні. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду не надано. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про недоведеність позивачем своєї потреби в матеріальній допомозі, що виключає можливість стягнення аліментів з відповідача.

Outcome: dismissed