Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 23.01.2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що 23.01.2023 року Біляївським районним судом Одеської області винесено судовий наказ № 496/6264/22 про стягнення з позивача на користь відповідачки, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2022 року до досягнення повноліття дитини. Однак, при винесені вищевказаного судового наказу судом не взято до уваги обставин, які зазначені вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, що передбачають зменшення розміру аліментів. У позивача на утриманні перебуває його друга дитина: [PERSON] , [INFO] , його мати, [PERSON] , з 2021 року перебуває за межами України, куди вона виїхала зі своїм співмешканцем, шлюб було розірвано на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/1119/22 від 14.04.2022 року. Крім цього, судом не враховано матеріальне становище позивача. Згідно Довідки за формою ОК-5 від 15.02.2023р., середній розмір моєї заробітної плати за останні 6 місяців складає 29 274,83 на місяць та середній заробіток за 2022 рік у позивача склав 23873,82 на місяць, що становить суму, більш наближену до його середньомісячної зарплати, оскільки в кінці 2022 року Іноземне підприємство «КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД», в якому позивач працює, надавало матеріальну допомогу співробітникам з України у зв`язку із військовою агресією російської федерації. Вказана допомога носить нерегулярний характер та не може розглядатися як частина стабільного доходу, оклад складає 18 600 грн. на місяць. Також позивач посилається, що працює у м. Одесі, вимушений орендувати житло, оскільки не має власного помешкання в м. Одесі. Розмір орендної плати за користування житловим приміщенням - квартирою, у якій він проживає із сином, складає 6000,00 грн. на місяць без врахування витрат на комунальні платежі. Розмір плати за орендоване житло разом із вартістю комунальних послуг в опалювальний сезон складає 9900.00 грн. У зв`язку із чим, вважає, що для забезпечення потреб його дітей доцільним є зменшити розмір аліментів, що мають стягуватись з нього на користь відповідачки, - до 1/6\~частки від\~усіх його\~доходів,\~що становитиме\~приблизно 4879,14\~грн.,\~що,\~в свою\~чергу,\~є значно\~більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач на позові наполягав та просив його задовольнити, пояснив, що на його утриманні перебуває друга дитина, тому просив зменшити розмір аліментів. В судовому засіданні представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позивачем обставин викладених у позові, також надав до суду відзив на позовну заяву з викладеним обставинами по справі (а.с. 45-47). 27.04.2023 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла письмова відповідь на відзив (а.с. 62-63). Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2023 року, по цивільній справі № 496/6264/22 з [PERSON] , позивача по справі, стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2022 року і до повноліття дитини (а.с. 11). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області №2905 від 02.12.2021 року, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , син [PERSON] , зі слів заявника дружина [PERSON] з сім`єю не проживає, дитина проживає разом з батьком та знаходяться на його утриманні (а.с. 13). Крім того, позивачем надано розрахунок фактично виплаченої заробітної плати (доходу) та довідку Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 15.02.2023 року (а.с. 6-8, 14-16). Згідно договору оренди приміщення від 01.09.2022 року, позивач орендує житло за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181\~СК України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Статтею 192 СК України\~ви значено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192\~СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184\~цього Кодексу (ч. 2\~ст. 182 СК України). На підставі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилався на те, що на утриманні перебуває друга дитина [PERSON] , [INFO] , його мати [PERSON] перебуває за межами України, шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 14.04.2022 року, тому змінився сімейний стан позивача. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або покращився майновий стан відповідача, оскільки зміна сімейного стану позивача не є підставою щодо зміни розміру аліментів. Крім того, до позовної не долучено свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , що позбавляє суд перевірити обставини викладені у позові. Щодо довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області №2905 від 02.12.2021 року, що надана позивачем на підтвердження перебування на його утриманні дитини [PERSON] , [INFO] , вказана довідка не є належним доказом, оскільки вказана довідка видана зі слів заявника та видана ще 02.12.2021 року, а позов подано позивачем до суду 21.02.2023 року, тобто довідка видана не на момент звернення позивачем до суду з відповідним позовом, тобто викладена іннервація в довідці не підтверджена на час звернення позивача до суду. Щодо посилання позивача на матеріальне становище, згідно довідок за формою ОК-5 від 15.02.2023 року, суд зазначає, що вказані довідки не є належним доказом підтвердження зміни матеріального або сімейного стану позивача, оскільки довідки містять інформацію щодо виплаченої та отриманої заробітної плати позивачем станом на 2022 рік, судовий наказ про стягнення аліментів виданий судом 23.01.2023 року. Тобто зазначені довідки містять інформацію щодо виплаченої заробітної плати (доходу) позивача та відсутні належні докази того, що з моменту постановлення судового наказу про стягнення аліментів матеріальний стан позивача суттєво змінився, також відсутні інші обставини, відповідно до вимог ст.192 СК України. Та, обставина, що у позивача на утриманні дитина [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Враховуючи те, що позивач працездатний, не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed