Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Овсепян К.А., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №143022 від 11.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн та 10 000, 00 грн витрат на правову допомогу. Позовні вимоги мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням вимог законодавства України про нотаріат. Кредитний договір з відповідачем позивач не укладала. Безспірність заборгованості відсутня. Виконавчий напис вчинено на окремому листі, а не на оригіналі документа, що посвідчує заборгованість. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" Назаренко В.Г. надіслав до суду заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.Також представник відповідача надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, за яким вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. Сторони (їх представники) та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представник позивача Овсепян К.А. надіслала до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача. Представник відповідача [PERSON] згідно прохальної частини заяви про визнання позову просив суд розглядати справу у відсутність сторони відповідача. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відтак, у відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи суд, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Суд встановив, що 27.12.2006 р. між позивачем [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір №5-12/12-2006. Відповідно до умов, вищезазначеного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10 500 дол. США в порядку і на умовах визначених договором. Відповідно до п. 3.4.4. вищевказаного договору кінцевий термін повернення кредиту 26.12.2011 р. 04.08.2020 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №GL48N718070_А_2 про відступлення права вимоги. Відповідно до додатку №1 до договору №GL48N718070 А 2 про відступлення права вимоги від 04.08.2020р., право вимоги до [PERSON] перейшло новому кредитору - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 20.08.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» було укладено договір №GL48N718070_А102 про відступлення права вимоги. Відповідно до додатку №1 до договору №GL48N718070_A102 про відступлення права вимоги від 20.08.2020р., право вимоги до [PERSON] перейшло новому кредитору - ТОВ «Фінанс проперті групп». 26.08.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26.08.2020р., право вимоги до [PERSON] перейшло новому кредитору - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», (далі по тексту - відповідач). 11.06.2021 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, на підставі заяви ТОВ «ФК «Еліт фінанс» вчинив виконавчий напис №143022. Зокрема, відповідно до вищенаведеного напису, пропонується стягнути з [PERSON] за період з 26.08.2020р. по 03.06.2021р. включно суму у розмірі: - 133 033,68 (сто тридцять три тисячі тридцять три) гривні 68 копійок - заборгованість за тілом кредиту; - 16 966,32 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) гривень 32 копійки - заборгованість за відсотками; - 50,00 (п`ятдесят) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 150 050,00 (сто п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок. 18.02.2022 р. приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Хрипта О.О. відкрито виконавче провадження (ВП №68701963) про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 150 050,00 грн на користь ТОВ «ФК «Еліт фінанс». 23.12.2022 р. між приватним виконавцем Хрипта О.О. та приватним виконавцем Роман P.M. було укладено договір про заміщення приватного виконавця, відповідно до якого Приватний виконавець Хрипта О.О. передає усі виконавчі провадження приватному виконавцю Роману P.M. Відтак, на день звернення позивача до суду виконавцем у ВП №68701963 є Роман P.M. Про існування заборгованості та відкритого виконавчого провадження позивач дізналася випадково, коли у лютому 2023 року звернулася до нотаріуса із метою відчуження належного їй майна. Тоді нотаріус повідомила позивачу, що остання не може вчиняти жодні правочини із належним їй майном, оскільки перебуває у реєстрі боржників. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Діючими нормативними актами встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. У випадку недотримання нотаріусом вимог, щодо надання стягувачем документів на підставі яких можливе вчинення виконавчого напису та інших вимог закону щодо вчинення виконавчого напису, боржник може реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У даному випадку відсутні докази безспірності заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02,.017 у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотваріусів" в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису - 11.06.2021, законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин на підставі п.2 вищенаведеного Переліку, а відтак були відсутні правові підстави для його вчинення. Жодних договорів між [PERSON] та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - не укладалося. Позивачем не отримано жодної вимоги про усунення порушень, що об`єктивно позбавило позивача можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї, або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису, подальшого відкриття виконавчого провадження та стягнення з позивача грошових коштів. Для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення забрргованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Разом з цим суд встановив, що жодної письмової вимоги боржнику (позивачу) ні стягувачем, ні приватним нотаріусом про усунення порушень не надсилалось, що свідчить про відсутність у даній справі безспірності заборгованості. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. У даному випадку позивач про наявність заборгованості повідомлена не була. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення як іпотекодавдя, так і заставодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення, у тому числі заставодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини, Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс 18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706 цс 19). Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018 св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/ 8181/18 (провадження № 61-22164 св 19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, тобто після закінчення встановленого трирічного строку позовної давності, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису як таким, що не відповідає виконанню. За таких встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( частини перша статті 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 1073,60 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини друга статті 133 ЦПК України). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15). Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду надано: Витяг з договору про надання правової допомоги від 03.03.2023, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 15.03.2023, акт виконаних робіт та розрахункову квитанцію КЕТФ РК-1 № 000829 ВІД 15.03.2023 про фактичну оплату адвокатові 10 000 гривень\~. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Представник відповідача надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, за яким вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. Разом з цим наведені в клопотанні аргументи, як підставу для зменшення витрат на правову допомогу суд відхиляє та приймає рішення, про задоволення заявленої для стягнення суми вказаних витрат. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved