Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої заяви зазначив, що з 05 червня 2019 року по 08 вересня 2021 року він працював сторожем Тунельного загону № 14 АТ «Київметробуд». При звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01.02.2021 року по 08.09.2021 року, а також компенсацію за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період з 05.06.2021 року по 08.09.2021 року. Сума нарахованої та невиплаченої заробітної плати складає 52\~027, 38 грн. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку 329 грн. 90 коп., компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку, а також моральну шкоду в розмірі 7\~000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року позивача було звільнено від сплати судового збору за подання даного позову. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року у справі було відкрите загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження за клопотанням позивача судом була винесена ухвала про витребування у АТ «Київметробуд» довідки про розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] , довідки про розмір заробітку [PERSON] за період з 01.01.2020 по 08.09.2021 (помісячно), довідки про середню заробітну плату [PERSON] , розраховану згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (за останні два повні відпрацьовані календарні місяці), довідки про розмір компенсації, яка нарахована [PERSON] за невикористані дні відпустки, із зазначенням розміру заборгованості по виплаті вказаної компенсації, а також копії положення про Тунельний загін № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд». Відповідача було зобов`язано надати суду вищевказані документи. Однак ухвала суду відповідачем не була виконана, причини невиконання ухвали не повідомлені. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з?явилися. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без його участі. В свою чергу, відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення\~розгляду\~справи\~чи про розгляд\~справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів,наданих позивачем. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що 05 червня 2019 року позивача було прийнято на роботу сторожем на дільницю в м. Дніпро Тунельного загону № 14 Публічного акціонерного товариства «Київметробуд», яке у подальшому перейменовано в Акціонерне товариство «Київметробуд». Наказом № 26 о/с від 08.09.2021 позивача було звільнено 08 вересня 2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 05.06.2020 року по 08.09.2021 року. Посилаючись на непроведення розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи спір\~між сторонами,\~суд враховує,\~що відповідно\~до статті\~43\~Конституції України\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Держава\~створює умови\~для повного\~здійснення громадянами\~права на\~працю. Кожен\~має право\~на належні,\~безпечні і\~здорові умови\~праці,\~на заробітну\~плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Частиною першою\~статті 83 КЗпП України, частиною першою\~статті 24 Закону України «Про відпустки»\~також передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Як убачається з наданих позивачем даних про нараховану заробітну плату індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, роботодавцем Тунельним загоном № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд» було нараховано позивачу: за лютий 2021 6289,49 грн., за березень 2021 6310,69 грн., за квітень 2021 6310,66 грн., за травень 2021 6310,69 грн., за червень 2021 6294,76 грн., за липень 2021 6327,45 грн., за серпень 2021 6310,69 грн., за вересень 2021 7872,95 грн., а всього 52 027 грн. 38 коп. Водночас надана позивачем виписка по банківському рахунку, відкритому в АТ «Альфа-Банк» (правонаступник - АТ «Сенс Банк»), не містить відомостей про зарахування вказаних сум на рахунок позивача, тобто фактичну виплату позивачу нарахованих сум та проведення остаточного розрахунку при звільненні. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідачем протягом усього часу розгляду справи не було надано доказів проведення повного розрахунку з позивачем. Доказів виплати позивачу заробітної плати за період з 01 лютого 2021 року по 08 вересня 2021 року, в тому числі компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, суду не надано. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення з АТ «Київметробуд» заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в загальній сумі 52 027 грн. 38 коп. є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, статтею 117 КЗпП України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, за змістом статті 117 КЗпП України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352, яким внесено ряд змін до діючого законодавства про працю, в тому числі до статті 117 КЗпП. Так, відповідно статті 117 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, нова редакція ст.117 КЗпП України встановлює часові межі, за які може бути нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, . Тобто вказаною нормою права встановлено обмеження відповідальності роботодавця щодо періоду виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 по справі № 1-7/99\~ положення частини першої статті 58\~Конституції\~України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Суд бере\~до уваги,\~що в\~даному випадку\~внесені до\~ст.\~117\~КЗпП України\~зміни шляхом\~встановлення певного\~періоду,\~за який\~може бути\~нарахований та\~виплачений середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~звужують право позивача на захист від порушень з боку роботодавця в порівняні з тим, що він мав на час звільнення, так як право позивача на отримання середнього заробітку не було обмежено жодними часовими межами у разі порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні. Відтак, оскільки порушення права позивача щодо повного та остаточного розрахунку у день звільнення було допущено відповідачем 08 вересня 2021 року, то застосування положень ст. 117 КЗпП України в редакції, яка діє з 19.07.2022, до правовідносин сторін за період з 09.09.2021 по 19.07.2022 буде суперечити Основному закону. Суд вважає, що оскільки у день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних йому сум заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, це є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати позивачу його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2021 по 19.01.2023 року. Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з\~пунктом 2\~розділу ІІ\~цього Порядку\~обчисленнясередньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. Виходячи з зазначеного нормативно-правового акта, суд обчислює середньоденну заробітну плату позивача, виходячи з нарахувань за останні два відпрацьовані місяці - липень та серпень 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата позивача склала: у липні 2021 року 6327,45 грн., у серпні 2021 року 6310,69 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 287,23 грн., яка визначена судом шляхом ділення заробітної плати на число робочих днів (/6327,45 + 6310,60/ : 44 роб. дні). Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку позивача, який дорівнює 287,23 грн. на число робочих днів (за винятком вихідних та святкових днів) за період з 09.09.2021 року по 19.01.2023 року (350 робочих днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 100 530 грн. 50 коп. (287,23 грн. х 350). Суд вважає,\~що такий\~розмір середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненнібуде\~достатньою компенсацію\~позивачу як\~працівнику майнових\~втрат,\~яких він\~зазнав внаслідок\~несвоєчасного здійснення\~з ним\~розрахунку з\~боку роботодавця,\~а також\~ відповідає справедливому і розумному балансу між інтересами працівника і роботодавця, оскільки позивач вчасно звернувся до суду та діяв добросовісно щодо реалізації своїх прав, натомість затягування розгляду справи пов`язано саме з неотримання судових повісток відповідачем, неодноразовою неявкою представника відповідача до суду та невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів, які позивач як слабша сторона у трудових відносинах був позбавлений можливості самостійно подати суду. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що за змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин 3-5 статті 23 ЦК України\~якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд вважає доведеним, що неправомірними діями відповідача, які полягають у невиплаті позивачу заробітної плати та непроведенні розрахунку при звільненні, були порушені трудові права позивача, чим йому спричинена моральна шкода, а тому він має право на її відшкодування відповідачем. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, завданих позивачу, ступінь вини відповідача, тривалість неправомірних дій та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу слід визначити у межах заявлених вимог у сумі 7000 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану щорічну відпустку в загальній сумі 52 027 грн. 38 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 530 грн. 50 коп., моральна шкода 7\~000 грн., а всього 159\~557 грн. 88 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень\~статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6\~статті 141 ЦПК України). Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, у зв?язку з частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1595 грн. 58 коп.

Outcome: partial