Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки вона безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, є заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.03.2022 р., згідно якого за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 319597476 від 05.01.2023 р., відповідно до якого 30.12.2022 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , самочинних споруд, не має; звіт про проведення незалежної оцінки житлового будинку [ADDRESS] ; паспорт громадянки України [PERSON] , серія [NUMBER] , паспорт громадянки України [PERSON] , серії [NUMBER] . Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що у 2010 р. позивач домовилась із відповідачем про купівлю житлового будинку [ADDRESS] . Однак, на момент обговорення угоди купівлі продажу будинку [PERSON] не була власником цього будинку, так як не оформила юридично прийняття спадщини після свого чоловіка, але [PERSON] дозволила позивачці проживати у даному житловому будинку, пообіцявши в майбутньому оформити угоду. Таким чином з 2010 року позивачка користується будинком [ADDRESS] , проживає з сім`єю в цьому будинку, доглядає за будинком, утримує будинок в придатному для проживання стані, обробляє земельну ділянку. 12.03.2022 р. на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 30.12.2022 р. відповідачка зареєструвала своє право власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 319597476 від 05.01.2023 р.. Отож, з 2010 р. позивачка відкрито, постійно та безперервно володіє та користується даним житловим будинком, ці обставини відомі сусідам, родичам та іншим оточуючим, що свідчить про відкритість володіння та користування житловим будинком. Оскільки позивачка більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, вона вважає що за нею може бути визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом позивачка з 2010 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами [ADDRESS] У зв`язку з тим, що відповідач не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, в матеріалах справи є заява про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала. Тобто на протязі більш ніж 10 років позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved