Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

в листопаді 2022 року на адресу Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в якому просила встановити факт прийняття нею спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2005 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER] . 04.01.2023 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва вказаний позов було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків. Вподальшому, позивач на усунення недоліків надала нову редакцію позову вже до нового відповідача - Київської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2005 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER] в порядку спадкування після померлого [PERSON] , який помер [INFO] в м. Єфрємов Тульської області Російської Федерації, в підготовчому судовому засіданні уточнила, що просить визнати за нею право власності на автомобіль в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.1998 позивачка уклала шлюб із [PERSON] і під час шлюбу вони придбали вказаний автомобіль. Разом із чоловіком вони проживали в [ADDRESS] . Після початку окупації Луганської області, позивачка зазначила в позові, що її чоловік почав працювати далекобійником, займався волонтерством і у черговому відрядженні загинув у віці 46 років. Заповіт не складав, дітей та бітьків, які б його пережили, також не мав, а спільних дітей у позивача з цим чоловіком не було. Оскільки з чоловіком на час смерті позивачка була зареєстрована за однією адресою, вона вважала, що прийняла спадщину у вигляді вказаного транспортного засобу, і фактично користується цим автомобілем з дня смерті чоловіка, але заяву про прийняття спадщини позивач подала вже в Києві, але їй було відмовлено через відсутність доступу до реєстру, крім того, відсутній оригінал документу на підтвердження права власності на вказане майно. Наголошує, що відповідно до ст.1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці відсутні і наразі позивач зазначає, що спадщину вона фактично прийняла. Фактично володіє вказаним автомобілем, однак позбавлена можливості реалізувати своє право розпорядженням майном, а тому за захистом своїх прав звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. 06.03.2023 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.04.2023 до суду надійшов відзив відповідача Київської міської ради в якому представник за довіреністю просив у задоволенні позову відмовити повністю оскільки для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців з часу відкриття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК, однак, сторона позивача протягом вказаного строку не зверталась із відповідною заявою до нотаріуса з 2015 року не зверталась, крім того, ніяких доказів спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини також не долучила до матеріалів справи. 12.04.2023 ухвалою суду витребувано із Першої Київської державної нотаріальної контори інформацію із Спадкового реєстру щодо майна померлого. 22.05.2023 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження по вказаній справі і призначено до її розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову і просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини, надавши оцінку кожному доказу окремо та в їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб, що [PERSON] , [INFO] уклав шлюб 04 вересня 1998 року із [PERSON] , [INFO] , про що складено 04.09.2015 відповідний актовий запис №480 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області (а.с.16). Згідно наявної в матеріалах справи копії виданого повторно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] [INFO] , помер [INFO] у віці 46 років в м. Єфрємов Тульської області Російської Федерації, про що складено відповідний актовий запис №1617 від 04.08.2015 (а.с.17). Відповідно до копії паспорту позивачки та копії довідки від 12.07.2022 №3009-5001862547 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В даному випадку, суд окремо звертає увагу, що позивачем у позовній заяві вказано про ту обставину, що вона, будучи обізнаною в своїх правах, і оскільки вона з чоловіком були зареєстровані за однією адресою, спадщину вона фактично прийняла, заяву до нотаріуса подала вже в Києві, однак їй було відмовлено через відсутність доступу до реєстру, згідно якого можна підтвердити факт спільного проживання на момент смерті, а самостійно добути документ на підтвердження факту спільного проживання позивач не може через окупацію на території на якій вони проживали, крім того, відсутній оригінал документа на підтвердження права власності на автомобіль (а.с.27). Однак, відповідно до відповіді Першої Київської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не відкривалася (а.с.87), вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру зі змісту якого вбачається, що у Спідковому реєстрі інформація щодо майна [PERSON] - відсутня (а.с.88). Таким чином, зазначення в позовній заяві про звернення позивачки [PERSON] нотаріуса із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та відмови нотаріуса у прийняття такої заяви спростовано вищевказаними доказами, будь-яких інших доказів звернення [PERSON] до нотаріуса та наявності спадкової справи та письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва, - матеріали справи не містять. В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А частина п`ята вказаної норми ст. 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому, вимоги ч.1 ст.1269 ЦК України передбачають, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В даному випадку, позивачем не надано доказів свого постійного проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини, оскільки місцем смерті [PERSON] є м. Єфрємов Тульської області, а доказів проживання/реєстрації свого чоловіка за адресою місця реєстрації позивачки та наявності такої адреси реєстрації самого спадкодавця: [ADDRESS] , саме на час відкриття спадщини - матеріали справи не містять, при цьому не було заявлено відповідних клопотань стороною позивача про витребування відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин в разі наявності труднощів у їх самостійному отриманні. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В свою чергу, вимогами ч.1 ст. 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. При цьому, положеннями ч.3 вищевказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вимоги ст.19 Конституції України передбачать, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки позивачем не було надано доказів взагалі звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадкове майно, і, як наслідок, відсутність доказів відмови у вчиненні нотаріальної дії (в разі наявності причин для такої відмови з боку органів нотаріату), суд позбавлений можливості перевірити у судовому порядку причини неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, а тому прийшов до висновку про відмову в позові у зв`язку із передчасністю заявлених позовних вимог та їх недоведеністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову і задоволенні позову повністю. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати в разі відмови в задоволенні позову позивачці не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed