Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 1992 року посвідченого головою (секретарем) виконавчого комітету сільської ради народних депутатів в с. Цибулеве, реєстраційний запис на документі про право особистої власності вчинено 5 квітня 1994 року за №29, записано в реєстрову книгу 173/2. У вказаному будинку зареєстрована, але з 2013 року не проживає донька позивача [PERSON] . Відповідач на зв`язок взагалі не виходить, місце її перебування не відоме, тому позивач вважає, що вона добровільно знятися з реєстрації не бажає. Відповідач таким чином створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном. Останній не має змоги отримати субсидію за користування комунальними послугами. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі, відзив та заяви про відкладення розгляду справи не подавала. Розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21 квітня 1992 року посвідченого головою (секретарем) виконавчого комітету сільської ради народних депутатів в с. Цибулеве, реєстраційний запис на документі про право особистої власності вчинено 5 квітня 1994 року за №29, записано в реєстрову книгу 173/2, [PERSON] набув право власності на житловий будинок, в якому проживає до сих пір в с. Цибулеве Кропивницького району Кіровоградської області. Будинок належав колгоспу «Заповіт Леніна». З наданих пояснень Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та копій погосподарських книг встановлено, що [PERSON] з 1992 року по теперішній час проживає в будинку [ADDRESS] . Придбаний [PERSON] будинок, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого головою (секретарем) виконавчого комітету сільської ради народних депутатів в с. Цибулеве, реєстраційний запис на документі про право особистої власності вчинено 5 квітня 1994 року за №29, записано в реєстрову книгу 173/2, є саме будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована, але не проживає його донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №149 від 13.04.2023. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше року, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved