Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

03 липня 2023 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на статті 104-105,110,112 СК України, просив розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 19 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 127. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 19 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 127. За час шлюбу в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачкою виявилось невдалим. Шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинені, оскільки в них зовсім різні погляди на життя. За вказаних обставин збереження сім`ї та подальше спільне життя з відповідачкою неможливе. Ураховуючи стосунки, які склалися між ним і відповідачкою, її небажання змінювати ставлення до їхньої сім`ї, він налаштований на розірвання шлюбу, тому просив не вживати заходів щодо їхнього примирення. Він не має наміру поновлювати сімейні стосунки з відповідачкою, тому що їхні відносини негативно впливають як на нього, так і на їхніх дітей. Діти залишаються проживати з відповідачкою. Майновий спір відсутній. Ухвалою судді від 11 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 03 серпня 2023 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що діти залишаються проживати разом з нею. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 19 вересня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 127. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . За час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є позивач, матір`ю-відповідачка, що підтверджується їх свідоцтвами про народження, копії яких долучено до матеріалів справи. Як убачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя. За вказаних обставин збереження сім`ї та подальше спільне життя позивача з відповідачкою неможливе. Ураховуючи стосунки, які склалися між сторонами, небажання відповідачки змінювати ставлення до їхньої сім`ї, позивач налаштований на розірвання шлюбу, тому просив не вживати заходів щодо їхнього примирення. Позивач не має наміру поновлювати сімейні стосунки з відповідачкою, тому що їхні відносини негативно впливають як на нього, так і на їхніх дітей. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їхніх дітей. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви, спільні діти сторін: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з відповідачкою. Майновий спір між сторонами відсутній. Вказані обставини відповідачка не заперечує. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з платіжними інструкціями АТ «ПриватБанк» № 0.0.3077691338.1 від 03.07.2023 на суму 1050 гривень, № 0.0.3077751932.1 від 03.07.2023 на суму 23,60 гривень, позивач при поданні позову сплатив судовий збір у загальному розмірі 1073 гривні 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1-4). У позовній заяві позивач просив витрати по справі покласти на нього, а отже, не стягувати з відповідачки на його користь. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536 гривень 80 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, за його заявою, з відповідачки не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved