Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») про визнання виконавчого напису №6485, вчиненого 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості загальному розмірі 25 848,50 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що в жовтні 2022 року позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецким З.В. №64730919 від 04.03.2021 на підставі виконавчого напису №6485, вчиненого 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. З метою з`ясування обставин справи щодо заборгованості позивача, представником останнього надіслано ряд адвокатських запитів щодо надання документів, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис та відкрито виконавче провадження. Встановлено, що 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №6485, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №003-13562-130613-130613 від 13.06.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору №2242/К про відступлення права вимоги від 07.05.2020, заборгованості у загальному розмірі 25 198,50 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату у розмірі 650 грн. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказану постанову ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишено без змін. Приватний нотаріус не врахував, що на момент вчинення виконавчого напису був діючим Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 №622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 17.02.2021 законодавча підстава для його вчинення, а саме, п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не була чинною, а відтак така нотаріальна дія є незаконною. Окрім цього, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню. Так, 13.06.2013 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір №003-13562-130613 на суму 15000 грн. строком на 364 дні. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила такий задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує та вважає вимоги позивача необґрунтованими. Зазначив, що 07.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення прав вимоги №2242/к, відповідно до умов якого правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» є ТОВ «ЄАПБ», в тому числі і за кредитним договором №003-13562-130613 від 13.06.2013. 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6485, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості у розмірі 25 848,50 грн. Вважає, що при вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «ЄАПБ» було виконано вимоги п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29.06.1999 №172 та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є не співмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, у зв`язку з чим просив відмовити у їх стягненні. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 17.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6485, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №003-13562-130613-130613 від 13.06.2013, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перешило до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору №2242/К про відступлення прав вимоги від 07.05.2020, на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості у загальному розмірі 25 198,50 грн. Також за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто відповідну плату. Загальна заборгованість боржника становить 25 848,50 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом врегульовано статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 3.1., 3.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишено без змін, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Постановою Великої Палати Верховного Суду №11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14 (постанова Великої Палати Верховного Суду 21.09.2021 в справі №910/10374/17). У зв`язку з цим, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, як така, що визначена імперативною нормою закону - ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснюється за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який також має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими він звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» судом перевіряються доводи боржника в повному обсязі з метою встановлення того, чи на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи не встановлено, що при вчиненні напису нотаріус отримав від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери тощо), у зв`язку з чим в у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, сума відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Також приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченого пунктом 2.3 глави 16 Порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №6485 від 17.02.2021, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №003-13562-130613-130613 від 13.06.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору №2242/К про відступлення права вимоги від 07.05.2020, на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості у загальному розмірі 25 848,50 грн., таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. представником позивача надано ордер про надання правої допомоги [PERSON] від 19.05.2023, договір про надання правової допомоги №01/11 від 01.11.2022, укладений між [PERSON] та адвокатом Маркович А.М., додатковий договір №1 до договору про надання правової допомоги №01/11 від 01.11.2022, звіт про виконану роботу (розрахунок витрат на правову допомогу) від 19.05.2023, акт наданих послуг від 19.05.2023, рахунок-фактуру. Відповідно до принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з реальності та розумності розміру таких. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат позивача [PERSON] на професійну правничу допомогу до 3000 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, встановленим ЦПК України. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved