Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Суть спору. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилося двоє дітей, які на даний час є малолітніми. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі судового рішення. Після розірвання шлюбу діти сторін залишилися проживати разом із матір`ю, позивачем у справі. Разом з тим між сторонами виникали непорозуміння з приводу участі батька, відповідача у справі у вихованні дітей, зокрема щодо проведення ним особистого часу, у зв`язку з чим це питання було вирішено службою у справах дітей та визначено відповідний час. Разом з тим, відповідач погрожував позивачу забрати дітей та позбавити її батьківських прав, внаслідок чого остання вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Рух справи. 13.04.2023 автоматизованим розподілом судової справи визначено головуючого суддю. 20.04.2023 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 24.05.2023. 24.05.2023 в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва, для визнання явки позивача обов`язковою на 08.06.2023. 08.06.2023 підготовче провадження закрито, розгляд справи призначено на 26.07.2023. 26.07.2023 ухвалено рішення. Доводи сторін. Позивач та представник останньої в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на те, що з боку відповідача, який перебував на підпитку мав місце випадок, коли останній погрожував позивачу позбавити останню батьківських прав та відібрати дітей. Крім того, діти не завжди бажають зустрічатися із батьком, оскільки після таких зустрічей перебувають у розпачі та пригніченому стані, що підтверджується відповідними висновками психолога. Також позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу негативної поведінки відповідача у присутності малолітньої доньки. Крім того, відповідач коли забирає дітей на прогулянку, проводить час з ними окремо, одна дитина залишається з його батьками, а з іншою дитиною відповідач проводить дозвілля, що обурює дітей, зокрема сина сторін. Позивач зверталась до психолога щодо стану дітей, після зустрічей із батьком за висновками якого було рекомендовано обмежити, а в подальшому припинити спілкування. Відповідач та представник відповідача пояснили, що між сторонами ніколи не виникало спорів щодо проживання дітей із матір`ю, відповідач завжди узгоджував із позивачем час та місце коли можна побачитись із дітьми, в подальшому через систематичні непорозуміння такий час був визначений відповідним органом і встановлений графік з боку відповідача не порушується. Єдиний випадок коли відповідач несвоєчасно повернув дитину до місця її постійного мав місце внаслідок оголошення повітряної тривоги. Одного разу дійсно мав випадок сварки між сторонами з приводу побачень з дітьми, на емоційному ґрунті, проте відповідач ніколи не мав жодних запереченьі навпаки вважає, що діти мають проживати із матір`ю, так само як і жодних дій, які б свідчили про наявність спору щодо визначення місця проживання дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від третьої особи надійшов лист про розгляд справи у відсутності представника та ухвалення рішення з урахуванням наданого висновку. Встановлені судом обставини. 30.11.2013 сторони зареєстрували шлюбу, який був розірваний на підставі судового рішення 13.05.2021 /а.с. 21, 22 - 24/. Від шлюбу у сторін народилися діти син [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] /а.с. 16, 17/. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір`ю та зареєстровані за однією адресою [ADDRESS] /а.с. 18-20/. Відвідування дітей батьком відбувається згідно графіку встановленого третьою особо, що визнано сторонами, проте відповідне розпорядження не надано. Згідно висновку про визначення місця проживання дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. /а.с. 88/ Крім того, у висновку зазначено, що під час засідання відповідач зазначав, що ніколи не заперечував та не заперечує проти проживання дітей з матір`ю. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Надання громадянам права на реалізацію судового захисту їх порушених конституційних прав є невід`ємним елементом законності у державі. Можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що у сторін є домовленість про визначення місця проживання спільних дітей з позивачем. В процесі розгляду справи також встановлено, що сторони відчувають один до одного вкрай неприязні відносини, що відображається і на питанні участі батька у вихованні дітей, зокрема побачень з дітьми і що в свою чергу призводить до сварок, очевидцями якої стали батьки позивача, допитані в суді в якості свідків. Свідки показали, що одного разу відповідач погрожував позивачу, що позбавить останню батьківських прав. Також свідки показали, що одного разу відповідач затримався із поверненням дітей під час повітряної тривоги, проте за таких обставин раніше затримок не було. Крім того, допитана в якості свідка кума сторін показала, що одного разу була присутня при телефонній сварці сторін, приводом якої стало те, що відповідач був незадоволений, що позивач з дітьми поїхала на дачу куми без його відома та дозволу на термін, який він вважав тривалим. Суд вважає вказані покази свідків, такими що не підтверджують обставини про наявність спору сторін щодо визначення місця проживання дітей, а підтверджують доводи суду щодо неприязних відносин сторін з викладених вище підстав. Зважаючи на відсутність доказів про те, що відповідач наполягав на проживанні дітей з ним, заперечував під час розгляду питань органом опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей із матір`ю та часу визначеного для участі у вихованні дітей, щоб діти проживали із позивачем, вчиняв будь які дії направлені на утримання дітей у себе поза межами домовленостей з позивачем щодо часу зустрічей або визначеному часі розпорядженням органу опіки та піклування, вчиняв інші дії направлені на примусову або добровільну зміну місця проживання дітей, без поважних причин порушував встановлений органом опіки та піклування графік побачень або відповідні домовленості з позивачем, суд вважає, що позов носить виключно емоційний характер і порушених не визнаних або оспорюваних прав позивача, які потребують судового захисту судом не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні вимог слід відмовити. Суд вважає, що у даному випадку суперечки сторін можливо вирішити шляхом укладення угоди про участь батьків у вихованні дітей та виконувати останню з урахуванням думок та побажанням останніх, що в свою чергу усуне негативний вплив відносин сторін на дітей, вразі належного виконання сторонами відповідного договору. Щодо інших доводів позивача, викладених у позові та висловлених у судовому засіданні та наданих нею доказів на їх підтвердження, як і заперечення відповідача щодо таких доводів та доказів, суд вважає не доцільним надавати останнімоцінку, оскільки такі доводи та докази стосуються участі батька у вихованні дитини, аліментних зобов`язань, негативної, на думку позивача поведінки відповідача по відношенню до неї та дітей та не стосується предмету спору.

Outcome: dismissed