Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилися син [PERSON] ,\~ [INFO] та\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] . Упродовж останніх\~років відповідач\~самоусунувся від\~обов?язку батька\~навіть на\~харчування.\~Син навчається\~у школі,\~займається додатково\~з репетитором,\~витрати на\~утримання дітей\~збільшуються з\~урахуванням їх\~вікових потреб. Відповідач є\~власником \~частини трьохкімнатної\~квартири загальною\~площею 57,5\~кв.м\~в [ADDRESS] ,\~земельної ділянки\~для ведення\~садівництва площею\~0,1001\~га\~,\~що розташована\~в СТ\~«Радуга» Городищенської\~сільської ради,\~автомобіля Citroen\~Berlingo,\~2007\~р.в.,\~які потребують\~витрат на\~утримання майна,\~що вказує\~на його\~високу платоспроможність. [PERSON] \~ зареєстрований як\~фізична особа-підприємець\~та здійснює\~підприємницьку діяльність\~з роздрібної\~торгівлі з\~лотків і\~на ринках\~харчовими продуктами,\~напоями та\~тютюновими виробами\~(КВЕД\~47.81),\~має свої\~торгові кіоски\~на території\~ППІ «Торговий\~центр-Д»\~(ринок\~«Дикий»).\~Згідно податкової\~декларації платника\~єдиного податку\~-\~фізичної особи\~-\~підприємця за\~2022\~рік\~дохід відповідача\~за\~2022\~рік\~складає\~548\~700\~грн. Вона працювала менеджером ФОП згідно трудового договору № 2 від 01.08.2019, який було розірвано 28 жовтня\~2022\~року за згодою сторін через виховання малолітньої дочки,\~2019\~р.н. На даний час вона не працює, доходів не має. 14 липня 2023 року відповідач подав до суду відзив, в якому вважає прийнятним стягнення з нього аліментів, однак в розмірі 2 300 грн, щомісячно на кожну дитину. Зазначає, що розмір заявлених позивачкою аліментів є явно завищеним. В обґрунтування такого розміру аліментів позивачка покликається на дані його податкової декларації, у якій зазначено обсяг річного доходу, що підлягає оподаткуванню і становить більше 548\~000 грн., а насправді ця сума є показником валових надходжень від його підприємницької діяльності і включає в себе усі затрати на придбання товару та забезпечення його реалізації, а чистий дохід складає не більше 20\~000 грн. Також вказав, що на даний час проживає в орендованій квартирі, про що надав договір оренди житлового приміщення (квартири) від 17 червня 2023 року. Ухвалою суду від 21 червня 2023 року позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити, з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині стягнення аліментів на утрамання дітей в розмірі 2 300 грн. на кожну дитину. Зазначив, що зараз добровільно сплачує на дітей аліменти, про що надав суду квитанції. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 2012 року, який рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2022 року розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується свідоцтвом\~про народження\~серія [NUMBER] \~від\~04.09.2012,\~виданим Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Рівненського\~міського управління\~юстиції та\~дочку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серія\~ [NUMBER] \~від\~30.10.2019,\~виданим Рівненським\~міськрайонним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Рівненській області. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, донька [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З долученого відповідачем до відзиву договору оренди житлового приміщення (квартири) від 17 червня 2023 року вбачається, що останній орендує житло, що свідчить проте, що відповідач проживає окремо від дітей. Таким чином, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що діти проживають з матір`ю. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2019 року №181021179, відповідачу на праві спільної часткової власності належить частини трьохкімнатної квартири загальною площею 57,5 кв.м в [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181021179 від 14.09.2019 відповідачу належить земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,1001\~га, що розташована в СТ «Радуга» Городищенської сільської ради, що також стверджується державним актом на право власності серія ЯЛ № 430564\~від 29.12.2010 р. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.03.2023 відповідачу належить автомобіль Citroen Berlingo,\~2007\~р.в. Відповідно до\~виписки з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських формувань відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.81). Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно на кожну дитину, мотивуючи це тим, що батько зобов`язаний дбати про належні умови проживання дітей, що відповідач у справі є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів. Однак, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Належних та допустимих доказів того, що позивачка на утримання дітей витрачає по 5000, 00 грн. на місяць на кожного, суду не надано. Разом з тим, посилання позивача на те, що син додатково займається з репетитором виходить за межі поняття аліментів. До того ж, участь батьків у додаткових витратах на дитину передбачена\~ст. 185 СК України, проте, таких вимог у даній справі не заявлено і вони не є предметом судового розгляду, а ототожнення аліментів та додаткових витратах на дитину суперечить чинному сімейному законодавству. Тому, вирішуючи питання про стягнення аліментів, аналізуючи наявні у справі докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 5000,00 грн., щомісячно на кожну дитину, є завищеним. При цьому, суд зазначає, що недоведеними є припущення позивача про задовільний матеріальний стан відповідача. Згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2272 грн., від 6 до 18 років в розмірі 2833 гривні. Суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на викладене вище, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а також виходить з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дітей, в тому числі і по їх утриманню, а тому, враховуючи інтереси дітей й для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - 2 833 грн. щомісячно, а на малолітню дочку [PERSON] - 2 272 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 20 червня 2023 року та до повноліття дітей. Щодо тверджень відповідача про виконання ним своїх обов`язків по утриманню дітей, суд зазначає, що долучені до відзиву на позовну заяву копії квитанцій щодо сплати аліментів, не є переконливими доказами на підтвердження участі батька в утриманні та вихованні дітей, оскільки були здійснені за короткий проміжок часу та в тому числі після відкриття провадження у цій справі. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України, збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Так, ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 20 червня 2023 року. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial