Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по частині всіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON] повноліття, а потім по 1/3 частці доходів до досягнення сином [PERSON] повноліття, або в частці, визначеній судом. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 15 листопада 2013 року уклала шлюб з [PERSON] . Від спільного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося. За період спільного проживання із-за різних характерів та різних поглядів на сімейне життя почали виникати непорозуміння, суперечки та с варки, які в кінцевому результаті привели до розпаду сім`ї. В жовтні 2022 року відповідач залишив сім`ю та переїхав на інше місце проживання. З власної ініціативи коштів на утримання дітей не надає, систематично ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та піклування дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток та не забезпечує їх матеріально. Діти проживаю з матір`ю та знаходяться на її утриманні. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 05 липня 2023 року справа надійшла на адресу Оболонського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року відкрито провадження по справі, вирішено, що спір підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 03 серпня 2023 року надала до суду заяву, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення та просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судові засідання, призначені на 19 липня 2023 року та 03 серпня 2023 року не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Копія позовної заяви, ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження та повістки про виклик до суду надсилалась відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач повідомлявся про день та час судового засідання за допомогою надіслання повідомлення у додаток «Viber». Разом з цим, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Від спільного шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 810033, [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства по слуху (а.с. 10). Відповідно до довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фора» № 386 від 03 квітня 2023 року, [PERSON] працює в ТОВ «Фора» на посаді касира торговельного залу, магазин № 66 [ADDRESS] , з 1 квітня 2021 року (наказ № 446-к/тр від 26 березня 2021 року) по теперішній час (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільних з позивачем дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 СК України передбачено, що, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. При цьому, законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на двох дітей - 1/3 від доходу платника аліментів. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі частки доходів відповідача та можливість відступлення від законодавчо встановленої частки аліментів на утримання двох дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів. Законом України «Про бюджет на 2023 рік» визначений прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 2 833,00 грн. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] та [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Підсумовуючи вищезазначене, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у вигляді 1/3 частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 травня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Згідно п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, у зв`язку з чим суд вважає правильним звернути увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави у розмірі 1073,60 грн, оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial