Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про визнання виконавчого напису № 7824, вчиненого 13 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. (далі - виконавчий напис № 7824) таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовується тим, що у Рожищенському відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Рожищенський відділ ДВС) перебуває виконавче провадження про стягнення із [PERSON] в користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису № 7824. Цей виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріус не пересвідчився в безспірності заборгованості. Посилається на те, що будь-яких нотаріально посвідчених договорів з відповідачем не укладав, а документи, що підтверджують безспірність заборгованості за договором, відсутні. На цих підставах [PERSON] вважає, що спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач АТ «Ідея Банк» посилаючись на ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вважає позов необгрунтованим і таким, що суперечить фактичним обставинам справи та спрямованим на уникнення боржником виконання грошового зобов`язання за укладеним кредитним договором. Зазначають про те, що позивач перед підписанням кредитного договору з АТ «Ідея банк» ознайомився з усіма умовами кредитування, однак порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. На адресу [PERSON] банком скеровано вимогу про необхідність погашення боргу в тридцятиденний строк, а в іншому випадку АТ «Ідея банк» звернеться до нотаріуса для видачі виконавчого напису. Однак, станом на час вчинення спірного виконавчого напису, позивач не вчиняв жодних дій на оскарження безспірності заборгованості. Виконавчий напис № 7824 вчинено до втрати чинності Постановою № 622 в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а тому кредитний договір не повинен був нотаріально посвідчуватися. Також вважають, що зазначені у позові витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката, не підлягають до задоволення з огляду на те, що [PERSON] не надано суду підтверджуючих такі витрати документів. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності сторони позивача. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. У відзиві на позов АТ «Ідея Банк» вказує про необхідність розгляду справи у відсутність їх представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волинської області Гуревічов О.М., у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Рожищенського відділу ДВС в судове засідання не з`явився. До суду від в.о. начальника відділу надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно із копією виконавчого напису від 13 серпня 2019 року № 7824, вчиненого на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. запропоновано стягнути із [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на загальну суму 19806,71 грн. за угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 6 грудня 2016 року № С08.201.75254, укладеної між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк». Копією постанови начальника відділу Рожищенський відділ ДВС від 10 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження 59998164 підтверджено, що на примусовому виконанні у цьому відділ перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 13 серпня 2019 року № 7824 про стягнення з [PERSON] у користь «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 19806,71 грн. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 1 ст. 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З системного аналізу вказаних норм слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений позивачем [PERSON] виконавчий напис вчинений нотаріусом 13 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. На цій підставі суд відхиляє доводи відповідача, щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом до втрати чинності Постановою № 622 в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». У поданому до суду позові [PERSON] зазначив, що не укладав нотаріально посвідченого кредитного договору, не отримував листів про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором та про видачу виконавчого напису. Посилається позивач [PERSON] й на те, що стягувачем не подано приватному нотаріусу відповідних документів на підтвердження безспірності заборгованості. Такі обставини не спростовано відповідачем АТ «Ідея Банк». У доданій до відзиву копії угоди про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 6 грудня 2016 року № С08.201.75254, укладеної між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», відсутні відомості про нотаріальне посвідчення такого договору. Ці обставини не заперечує й сам відповідач. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису № 7824 таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно із положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду лише ордер про надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2023 року. Разом з тим, будь-яких документів, зокрема, договору про надання правової допомоги, в якому було б обумовлено розмір винагороди, яку просить стягнути із відповідача представник позивача, будь-яких доказів для встановлення дійсності та необхідності вказаних судових витрат, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суду не надано Отже, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу ці витрати.

Outcome: approved