Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми 3 % річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків. Позовні вимоги мотивовані тим, що між 30 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404, згідно яким та на підставі кредитної заявки позивачем було видано відповідачу кредит у розмірі 153 000 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95% річних та строком повернення до 10 жовтня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки. Оскільки, відповідачами були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У травні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30.10.2007 року у розмірі 93 033 Доларів США. 08 грудня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва, яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року встановлено, що у зв`язку із невиконням позичальницею [PERSON] умов кредитного договору по поверненню кредиту банк відповідно до п.5.2.5 кредитного договору 14 квітня 2016 року направив відповідачці повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке настає у випадку неусунення порушень на 31 день із дня отримання вимоги. Отже, банк відповідно до вимог закону та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши строк повернення кредитних коштів. Відповідно до розрахунку виписки по рахунку прострочена заборгованість за тілом кредиту вважається вся сума кредиту та складає 148 273,58 швейцарських франків. Невиконання умов договору є підставою для відповідальності встановленої законом, а відтак позивач вказує, що нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 13 344,62 швейцарських франків. В судове засідання представник позивача не зв`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, з підстав викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404, згідно яким та на підставі кредитної заявки позивачем було видано відповідачу кредит у розмірі 153 000 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95% річних та строком повернення до 10 жовтня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки. Оскільки, відповідачами були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У травні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30.10.2007 року у розмірі 93 033 Доларів США. 08 грудня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва, яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з пропуском позовної давності. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити за безпідставністю. Таким чином, вказані в оскаржених рішеннях правові підстави для відмови в позові в частині стягнення 3 % річних є помилковими, у зв`язку з чим судові рішення в цій частині необхідно змінити та викласти їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови». Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідачів три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 13 344,62 швейцарських франків, при цьому в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості. З наданого позивачем розрахунку не можливо встановити, чи дійсно загальна заборгованість становить 148 273,58 швейцарських франків та як саме розраховувалася сума несплачених платежів та на як саме формувалася зазначена заборгованість. При цьому, АТ «Універсал Банк» до позовної заяви не додано доказів розміру загальної заборгованості, який суд міг би взяти до уваги для розрахунку трьох відсотків річних. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та стст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 282, 284, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed