Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] \~ про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що сторони з 23 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружжя є батьками трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати. Також, позивач зазначала, що діти, проживають з нею та перебувають на її утриманні. Батько дітей у добровільному порядку матеріального не допомагає, не зважаючи на те, що він працездатний та має можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~ у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 14.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області\~ від 21 березня 2023 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, просила\~ розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не\~ з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Враховуючи те, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Суд встановив, що сторони 23 червня 2006 року уклали шлюб, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місці Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),\~ що підтверджується свідоцтвом\~ про\~ шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Сторони є батьками трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №63, [PERSON] , [INFO] , копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №170, [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дарницьким районним у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою Надрічненським старостинським округом\~ Бородінською селищною радою 15.03.2023 року № 175, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу зареєстрованих входять син [PERSON] [INFO] ,\~ донька [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~ Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства, відновлювати які не бажають. Примирення між подружжям не можливе. Шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача. Суд ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей, суд враховує наступне. Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з викладеного, право на утримання має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з приписами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~ 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~ 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~ 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна,грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~ Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~ Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання Дітей, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також про те, що відповідач має інші аліментні зобов`язання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання Дітей, у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить по 2000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2023 році\~ Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривень, віком від 6 до 18 років 2833 грн. Приймаючи рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved