Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1 086,90 гривень. Позов обґрунтовує тим, що до 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про користування електричною енергією від 23.11.2012 та відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Позивач свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі, поставляючи електроенергію відповідачці. Відповідачкою за період з 01.11.2018 по 01.01.2019 спожито 825 кВт./год., вартістю 1 230 гривень. За вказаний період відповідачкою здійснено оплату в сумі 143,10 гривні. Таким чином відповідачка свої обов`язки по оплаті поставленої електроенергії виконала не в повному обсязі, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 1 086,90 гривень. Відповідачка [PERSON] відзив на позов не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи, оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.11.2012 між сторонами укладено договір про користування електричною енергією № [NUMBER], відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання постачати відповідачці електричну енергію у необхідному їй обсягах, відповідно до потужності 1,3 кВт її електроустановок, а відповідачка зобов`язалася оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами у терміни, передбаченими цим договором. Відповідно до Детального стану розрахунків за спожиту електроенергію по особовому рахунку № [NUMBER] , за період з 01.11.2018 по 01.01.2019 відповідачка спожила електричну енергію, яка надавалась позивачем на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 825 кВт/годин на загальну суму 1 230 гривень. За вказаний період відповідачка частково здійснила оплату за комунальну послугу - в сумі 143,10 гривні, а тому загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 1 086,90 гривень, що не було спростовано відповідачкою. Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до частин першої, другої, третьої, шостої статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з електропостачання. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання з постачання електричної енергії виконав належним чином. Відповідачка свій обов`язок по оплаті послуги виконувала не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 1 086,90 гривень за період з 01.11.2018 по 01.01.2019, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволений повністю, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 2 684 гривні.

Outcome: approved