Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , визначений мировою угодою, затверджених ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2012 року з 1/4 частини його доходів на 1/6 частину. Позивач [PERSON] мотивує необхідність зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки тим, що змінився його сімейний і матеріальний стан. А саме, у повторному шлюбі у нього народилося ще двоє дітей 2013 року народження та 2018 року народження. Також, на думку позивача, покращилось матеріальне становище і отримувача аліментів [PERSON] , у зв`язку із досягненням повноліття старшим сином [PERSON] . Також, сплата аліментів в розмірі 1/4 доходів позивача, позбавляє його можливості належно обслуговувати його особисті потреби. Крім того, позивач вказує на те, що до 03.02.2023 року проходив службу в Збройних Силах України в зоні бойових дій та, відповідно, отримував винагороду за виконання бойових завдань. На даний час він переведений на службу інструктором навчального взводу, його доходи значно зменшилися. Таким чином, позивач вважає, що виплата аліментів відповідачці на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходів ущемляє інтереси його менших дітей у другому шлюбі і позбавляє його належно обслуговувати його особисті інтереси. 19.05.2023 року судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23). 09.06.2023 року, у відповідності до норм ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), від представника відповідачки [PERSON] адвоката Конечного М.Г. надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідачки у своєму відзиві зазначає, що відповідачка [PERSON] позовну заяву [PERSON] про зменшення розміру аліментів не визнає. Зазначає, що доводи позивача про те що її матеріальний стан покращився є невірними. Так, вона вимушена була покинути територію України у зв`язку із військовою агресією російської федерації, її матеріальний стан не покращився, а навпаки погіршився. Відповідачка перебуває в чужій країні, без роботи, в таборі для біженців. На даний час [PERSON] навчається стаціонарно в магістратурі в Польщі, старший син [PERSON] завершує стаціонарно другий рік навчання на бакалавраті, син [PERSON] є учнем першого року спеціалізованого технікуму, де навчається на програміста. Внаслідок пережитого стресу на початку війни в Україні, стан здоров`я сина [PERSON] значно погіршився. Він перебуває під постійним медичним наглядом. Витрати на ліки, оздоровлення та медичне обслуговування для сина [PERSON] стали значною частиною родинного бюджету, що додатково утруднює матеріальний стан відповідачки. Також, сторона відповідачки вважає, що матеріальне становище позивача залишається на рівні 2021 року і не погіршилося (а.с.43). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Конечний М.Г. звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, просять відмовити у задоволенні позову. Крім цього, представник позивачки зазначив, що у 2022 році позивач [PERSON] звертався із ідентичною заявою до суду, але в подальшому ініціював залишення її без розгляду (а.с. 91-92). Вважаючи на норми ч.3 ст. 211 ЦПК України, які надають право особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Представник позивача [PERSON] адвокат Спічек Г.В. у вступному слові під час розгляду справи по суті позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Представник позивача вважає, що надані стороною відповідача письмові докази (медичні документи польською мовою) не є належними доказами, так як відсутній їх переклад українською мовою. Крім того, представник позивача адвокат Спічек Г.В. заявила, що в разі задоволення позовних вимог сторона позивача просить не стягувати із відповідачки понесені судові витрати по справі. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] . Норми ч.1 ст.81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до рішення Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 07.04.2011 року шлюб між відповідачкою [PERSON] та позивачем [PERSON] розірвано (а.с.8). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . 20.02.2022 року позивач [PERSON] надав нотаріально засвідчену згоду на виїзд свого сина [PERSON] за кордон в супроводі матері [PERSON] (а.с.12,50). Ухвалою Рівненського міського суду від 20.06.2012 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] . Згідно мирової угоди, із позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх його доходів (а.с.6). Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України (далі СК України)розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] 17.01.2013 року одружився із [PERSON] (а.с.9). Із досліджених судом копій свідоцтв про народження, позивач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Із досліджених судом письмових доказів, суд робить висновок, що після встановлення в судовому порядку(20.06.2012 року) обов`язку стягнення із позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі частини всіх його доходів змінився його сімейний стан. Так, позивач [PERSON] , як батько , у відповідності до ч.1 ст.180 СК України, набув обов`язки утримувати до повноліття також дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно медичних довідок, лікарських обстежень та довідки військово лікарської комісії [PERSON] хворіє на дисциркуляторну енцефалопатію першої стадії, стійкий цефалічний синдром. Виявлені у позивача захворювання пов`язані з проходженням військової служби та потребують лікування та медичної реабілітації (а.с.76-79). Дослідивши епікриз карти стаціонарного хворого № 1354 вбачається, що [PERSON] з 26.05.2023 року по 16.06.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні клінічної неврології та нейрореабілітації «Міської лікарні № 2» міста Рівне (а.с.80). Дослідженні судом як докази медичні документи підтверджують обставини зміни стану здоров`я позивача [PERSON] з моменту визначення його платником аліментів ухвалою Рівненського міського суду від 20.06.2012 року. Як вбачається із досліджених судом довідок про доходи та витягу із наказу [PERSON] є військовослужбовцем, станом на квітень 2023 року його заробітна плата становить 25 132,19 гривень. Також встановлено, що в період з березня 2022 року по лютий 2023 року його заробітна плата визначалася в межах від 56 653 гривень до 126105 гривень(а.с.13-16). Приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги не оспорювані сторонами обставини про те, що з моменту встановлення в судовому порядку(20.06.2012 року) обов`язку стягнення із позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] і на час прийняття рішення по даній справі спільний син позивача та відповідачки [PERSON] досяг повноліття. Таким чином, як позивач так і відповідачка, позбавлені обов`язку утримувати його у розумінні норм ч.1 ст.180 СК України. На момент прийняття судом рішення за позовною заявою [PERSON] щодо зміни розміру аліментів, їх спільна з відповідачкою [PERSON] дитина (син [PERSON] , [INFO] ) досяг чотирнадцятирічного віку. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум для дитини цього віку з 01.01.2023 року і на даний час становить 2 833 гривні. Норми ч.2 ст.182 СК України вказують про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, зменшення розміру аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] до розміру 1/6 частини від його доходу щомісячно, вважаючи на його заробітну плату станом на квітень 2023 року в розмірі 25 132,19 гривень, буде відповідати нормам чинного законодавства України. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов`язок по здійсненню таких витрат лягає на обох батьків, у зв`язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах. Суд визнає недостовірними письмові докази, надані відповідачкою [PERSON] та виконані іноземною мовою (а.с.51-70). На підставі даних доказів суд не може встановити дійсні обставини справи, без належного перекладу їх українською мовою. Так, у відповідності до ст.9 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а саме українською. (а.с.51-70). Також, у своїй заяві з процесуальних питань від 29.06.2023 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Наконечний М.Г. проінформував суд про те, що у 2022 році позивач [PERSON] звертався із ідентичною позовною заявою до суду, але в подальшому ініціював залишення її без розгляду. Норми ч.2 ст.257 ЦПК України вказують на те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Сторона позивача просить не стягувати з відповідача понесені судові витрати по справі. Вважаючи на норми ст. 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved