Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

21 червня 2023 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Дашко Максим Володимирович звернувся від імені та в інтересах позивачки [PERSON] до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося, виникали часті суперечки, зникло почуття любові та взаємної поваги, що спричиняло позивачці моральне та психологічне страждання, шлюбні відносини між подружжям припинені майже рік, весь цей час вони проживають окремо. Зазначав, що від шлюбних відносин у позивачки та відповідача є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою, яких вона самостійно виховує, та просив визначити їх місце проживання разом з матір`ю. Також, просив суд після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] », та судові витрати, які складаються з судового збору, покласти на позивачку. Ухвалою суду від 26 червня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення виявлених судом недоліків. Позивачкою у встановлений судом строк недоліки усунуто. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 19 липня 2023 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду. Представник позивачки - адвокат Дашко М.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розірвання шлюбу, справу просив розглянути без його участі. Зазначав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей разом з їх матір`ю [PERSON] та підтвердив, що діти дійсно проживають з позивачкою. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 21 грудня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1000, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб від 21.12.2013 серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбних відносин у позивачки та відповідача є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтва про народження від 28 липня 2014 року серії [NUMBER] , від 28 липня 2014 року серії [NUMBER] , від 15 червня 2022 року №0464011/00/AU/2022/329699-/- (бланк AF 4308417) (а.с. 14-16). За ствердженням позивачки діти проживають разом з нею. Відповідач такий факт визнав та не заперечував. Спір між сторонами про визначення місця проживання дітей відсутній. Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивачки та відповідача, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивачки суд уважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей разом з позивачкою, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 19 СК України під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (дітей). Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами станом на час ухвалення рішення. Разом з тим, позивачка стверджує, що на даний час діти проживають разом з нею. Доказів на спростування наведеного відповідач не надав, навпаки, у клопотанні, наданому суду зазначав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей разом з їх матір`ю [PERSON] , та підтвердив, що діти дійсно проживають з позивачкою. Отже, судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду даної справи відсутній спір про місце проживання дітей. За згодою батьків місце проживання трьох малолітніх дітей визначено за місцем проживання матері. Ураховуючи, відсутність спору між батьками про місце проживання їхніх спільних дітей, суд, ураховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, у межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю, встановивши, що діти до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживають разом з матір`ю, приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом залишення дітей разом з матір`ю, не визначаючи місце проживання дітей. Схожі висновки зробив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у сумі 2147,20 (1073,60 + 1073,60 = 2147,20), про що свідчать квитанції про сплату судового збору (а.с. 2, 25). З врахуванням того, що позивачка просила суд не стягувати з відповідача судові витрати, суд уважає за можливе не стягувати судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial