Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через свого представника адвоката Приходченко О. О. звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] третя особа Ізяславська державна нотаріальна контора Хмельницької області, про виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, припинення спільної часткової власності та визнання права власності і факту належності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належала квартира [ADDRESS] . 13/50 часток вищевказаної квартири у вигляді однієї кімнати площею 13,7 кв. м. були відчужені відповідачці [PERSON] . При цьому виділ придбаної частки квартири [ADDRESS] здійснений не був. У подальшому фактично утворилась трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 71,3 кв. м., до якої і було приєднано придбану [PERSON] частку квартири [ADDRESS] . Надалі, одноосібним власником квартири [ADDRESS] , став відповідач [PERSON] . Таким чином, придбана невиділена кімната квартири [ADDRESS] на даний час входить до складу двох квартир. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на належну спадкодавцю частку в квартирі [ADDRESS] , однак позивач [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права, оскільки в процедурі поділу (виділу) двох об`єктів нерухомого майна пропущено один етап, а саме: не укладено договір виділу частки квартири. Посилаючись на зазначені обставини, згідно уточнених позовних вимог позивачі просять суд: - виділити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт 37/50 частин квартири [ADDRESS] та складається із коридору площею 10,2 кв. м., кімнати площею 14,9 кв. м., кухні площею 7,0 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванни площею 2,8 кв. м., комори площею 1,3 кв. м., балкону площею 1,0 кв. м., загальною площею 38,4 кв. м., житловою площею 14,9 кв. м.; - скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 35787792, номер запису: 15 в книзі: 11, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 19 січня 2012 року); - визнати право спільної часткової власності на виділений об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] та складається із коридору площею 10,2 кв. м., кімнати площею 14,9 кв. м., кухні площею 7,0 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванни площею 2,8 кв. м., комори площею 1,3 кв. м., балкону площею 1,0 кв. м., загальною площею 38,4 кв. м., житловою площею 14,9 кв. м. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по частці за кожною; - встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , частки виділеного об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та складається із коридору площею 10,2 кв. м., кімнати площею 14,9 кв. м., кухні площею 7,0 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванни площею 2,8 кв. м., комори площею 1,3 кв. м., балкону площею 1,0 кв. м., загальною площею 38,4 кв. м., житловою площею 14,9 кв. м.; - визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на частку виділеного об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та складається із коридору площею 10,2 кв. м., кімнати площею 14,9 кв. м., кухні площею 7,0 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванни площею 2,8 кв. м., комори площею 1,3 кв. м., балкону площею 1,0 кв. м., загальною площею 38,4 кв. м., житловою площею 14,9 кв. м. Ухвалою судді від 17 квітня 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року прийнято до розгляду судом заяву представника позивачів про уточнення позовних вимог. Представник позивачів адвокат Приходченко О. О. у підготовчому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили слухати справу за їх відсутності, вказавши про визнання позову в повному обсязі. Представник третьої особи Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини свого неприбуття суд не повідомив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності відповідачів та представника третьої особи. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, з`ясувавши позиції відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Судом об`єктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 вересня 1997 року відділом приватизації Ізяславської міської ради Хмельницької області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по частині належала квартира [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції 01 червня 2007 року, при реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». За договором купівлі-продажу частини квартири, посвідченим приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В. П. та зареєстрованим у реєстрі за № 106, укладеним 17 січня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , остання набула у власність 13/50 частин двокімнатної квартири, обладнаної двома балконами під № [NUMBER] , а саме: кімнату з балконом загальною площею 13,7 кв. м., розташовану в [ADDRESS] . У подальшому в результаті поданих співвласниками квартири [ADDRESS] , відомостей Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області була видана декларація про готовність об`єкта до експлуатації (ХМ № 14212182777). У результаті утворилася трикімнатна квартира загальною площею 71,3 кв. м. замість двокімнатної квартири загальною площею 53 кв. м., що підтверджується робочим проектом реконструкції квартири з додаванням кімнати по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 71,3 кв. м. зареєстровано 19 березня 2014 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 322962705 від 15 лютого 2023 року (номер об`єкта нерухомого майна: 316993668221). Відповідно до договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 20 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельським Ю. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1856, [PERSON] прийняв безоплатно в дар обладнану балконом трикімнатну квартиру під [ADDRESS] . За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131623762 20 липня 2018 року зареєстровано право приватної власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності: 27135728). Відповідно до довідки КП «Ізяславське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2023 року № 49 згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 17 січня 2012 року відбулися продаж 13/50 частин квартири [ADDRESS] , а саме: кімнати з балконом загальною площею 13,7 кв. м. та приєднання даної кімнати з балконом до квартири [ADDRESS] . У результаті цього утворились: однокімнатна, обладнана балконом квартира [ADDRESS] загальною площею 38,4 кв. м.; трикімнатна, обладнана балконом квартира [ADDRESS] загальною площею 71,3 кв. м. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 19 січня 2021 року. В Ізяславській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 139/2021 на підставі заяви про прийняття спадщини його доньки [PERSON] . Інші спадкоємці спадщину не приймали, а донька спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, подавши відповідну письмову заяву у нотаріальну контору. Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори Довбиш В. П. від 16 лютого 2023 року № 174/02-14 нотаріальна контора не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] . Причиною такої відмови зазначено те, що у процедурі поділу (виділу) двох об`єктів пропущений один етап, а саме: не укладено договір виділу частки квартири кімнати з балконом загальною площею 13,7 кв. м., внаслідок чого і утворилася б однокімнатна, обладнана балконом квартира загальною площею 38,4 кв. м. [ADDRESS] , що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] , що відповідає реальній технічній характеристиці даного об`єкта спадщини та було б підставою для реєстрації прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01 січня 2013 року, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках (по частці). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У частині 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У статті 358 ЦК України вказано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виділ частки зі спільного майна це перехід частини відповідного майна у власність учасника спільної власності пропорційно до його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку в спільному майні. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна. Згідно з п.п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Верховним Судом у справі № 6-12цс13 у постанові від 03 квітня 2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки виділити фактично належну позивачам однокімнатну квартиру у позасудовому порядку неможливо у зв`язку зі смертю одного зі співвласників [PERSON] , позовні вимоги в частині виділення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт 37/50 частин квартири [ADDRESS] та визнання за ними права спільної часткової власності на виділений об`єкт нерухомого майна по частці за кожною підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Оскільки цивільна правосуб`єктність притаманна лише живим особам та припиняється у зв`язку зі смертю особи чи визнання її померлою, визнати за померлим [PERSON] право власності на частину виділеної квартири неможливо. За таких обставин, єдиним можливим способом констатації належності померлому частки у праві власності на нововиділений об`єкт є встановлення факту належності частини нововиділеної квартири. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, факти, що мають юридичне значення, встановлюються у судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника. Тому позовні вимоги у частині встановлення факту належності [PERSON] частини нововиділеної квартири теж підлягають до задоволення. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення. З урахуванням положень ст.ст. 1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. За таких обставин, з урахуванням того, що нотаріусом відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину виділеного об`єкта нерухомого майна, що належало спадкодавцеві [PERSON] , належним способом захисту прав позивачки в даному випадку є також визнання права власності в порядку спадкування на вказану частину спірної квартири. Також підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 35787792, номер запису: 15 в книзі: 11, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 19 січня 2012 року) за [PERSON] та [PERSON] у відповідних частках, що є необхідним для належного захисту прав позивачів та забезпечення можливості реєстрації відповідних речових прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у майбутньому. Відтак, приймаючи до уваги, що визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову їй зрозумілі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті позивачці [PERSON] належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved