Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчого напису № 21000 від 26 листопада 2021 року про стягнення з нього кредитної заборгованості в сумі 6778,00 гривень таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріуса. Про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 19.09.2019 № 7150825 від ТОВ «АРАГОН» до «ВВС-ФАКТОРИНГ» його повідомлено не було; жодних листів, претензій чи повідомлень про сплату боргу йому не надходило; визначена у виконавчому написі сума кредитної заборгованості не підтверджена випискою по рахунку за кредитним договором; нотаріус не встановив факту безспірності заборгованості, яка є обов`язковою умовою вчинення такого виконавчого напису. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 16 червня 2023 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 16 червня 2023 року в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали з примірником матеріалів позову представник відповідача отримав 30 червня 2023 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 16 березня 2022 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подав. Приватний нотаріус Сазонова О.М. та приватний виконавець Шульженко І.С. як треті особи за позовом у визначені в ухвалі суду строки пояснень щодо позову не подали. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 26 листопада 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, видала виконавчий напис про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ВВС-Факторинг», яке є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН», заборгованості за Договором № 7150825 від 19.09.2019 року про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, а саме заборгованості за період з 31.03.2020 року по 01.06.2021 року, яку становлять: - 1200,00 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту; - 4128,00 гривень простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; - 600,00 гривень простроченої заборгованості за пенею. З урахуванням плати за вчинення виконавчого напису, всього до стягнення із [PERSON] в користь ТОВ «ВВС-Факторинг» визначено 6778,00 гривень. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 21000. Указаний виконавчий напис звернутий до примусового виконання та перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І.С. Постановою цього приватного виконавця від 09 травня 2023 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які він отримує в ДП «Агрофірма ЛУГА-НОВА» ПП «УНІВЕРСАМ». Отже, дослідженням письмових доказів у справі встановлено, що стягнення з [PERSON] заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводиться з підстав, що виникають з кредитних правовідносин. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік документів від 29.06.1999 N 1172). З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при його видачі приватний нотаріус, окрім норм Закону України «Про нотаріат», керувався пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172. Пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Цей пункт (фактично розділ) Переліку був доповнений Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року. За змістом цього пункту до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, Перелік документів від 29.06.1999 N 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису (06 листопада 2021 року) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів відповідно до пункту 1 цього Переліку. Проте, з укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] договору № 7150825 від 19.09.2019 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який був наданий правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» - ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, вбачається, що він в нотаріальному порядку не посвідчувався. Відтак, нотаріус не мав законних підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. При цьому приватний нотаріус при видачі виконавчого напису керувався нечинним уже на момент вчинення цієї нотаріальної дії пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172, що є неприпустимим. Зазначене є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Доказів надіслання повідомлення (вимоги, претензії) позивачу [PERSON] про необхідність погашення суми кредитної заборгованості та отримання ним такого повідомлення відповідач суду не надав, тим самим не спростував викладених позивачем у позові доводів. У зв`язку із цим у суду відсутні підстави вважати зазначену в оспорюваному виконавчому написі кредитну заборгованість безспірною. Таким чином, з огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» не надало приватному нотаріусу належних документів для вчинення виконавчого напису у відповідності до вимог діючого Переліку, суд вважає заявлені позовні вимоги підставними та такими, що підлягають повному задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у справі у вигляді судового збору належить покласти на відповідача.

Outcome: approved