Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом, в якому зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа №686/8022/18) вирішено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з 16.04.2018 року і до повноліття дитини. Зазначила, що з огляду на те, що донька росте та відповідно змінюються її вікові потреби у догляді та розвитку, вказаної суми вочевидь недостатньо для забезпечення цих потреб та гармонійного розвитку дитини. Натомість станом на даний час матеріальний стан відповідача покращився, оскільки останній проходить службу у лавах Збройних Сил України та отримує офіційний та стабільний дохід. За таких обставин просила суд змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та визначити їх у розмірі частини від його заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням чинності і до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що фактично розмір аліментів, який визначений рішенням суду до стягнення з відповідача на утримання доньки є меншими ніж мінімально гарантований державою розмір аліментів. З часу визначення такого розміру змінився матеріальний стан відповідача в сторону покращення оскільки останній став отримувати офіційний та стабільний дохід. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій по суті позов визнав частково. Зазначив, що у нього на утриманні є ще одна дитина син [PERSON] , [INFO] . За таких обставин вважав, що з урахуванням отримуваного ним доходу, наявності на утриманні ще однієї дитини, він спроможний сплачувати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки від його доходу. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю - позивачем у справі. 08.06.2018 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області (справа №686/8022/18) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з 16.04.2018 року і до повноліття дитини. При визначенні розміру аліментів, судом було враховано, що відповідач сплачує аліменти на утримання іншої дитини, є працездатною особою, мав мінливий дохід. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що станом на даний час відповідач проходить службу у лавах Збройних Сил України (проходить службу у в/ч [NUMBER] ) та отримує стабільний дохід. Також встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та відповідно несе витрати на його утримання. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. З огляду на зміну віку дитини, що вочевидь призводить до зміни її життєвих потреб та відповідно збільшення витрат, які б ці потреби забезпечували, визначений попереднім рішенням суду розмір аліментів у мінімальному розмірі, який гарантований державою, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та задоволення її мінімально необхідних вікових потреб. За таких обставин, зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатним, фізично здоровим, має офіційний дохід, наявність на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини і такий розмір аліментів, з огляду на його дохід, останній спроможний сплачувати. На підставі викладеного,

Outcome: partial