Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, та встановлення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 31.07.2010 року він уклав шлюб із відповідачкою, від якого в них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.02.2013 року шлюб між подружжям було розірвано, дитина залишилась проживати з відповідачкою. Весь час він надавав кошти на утримання дитини, купував одяг та іграшки, та відповідачка була незадоволена його поведінкою, тому подала позов про стягнення аліментів. В 2018 відповідачка уклала інший шлюб і з цього часу відношення її відношення до його спілкування з сином категорично змінилось, почала відмовляти у зустрічах, налаштовувати проти нього сина, влаштовувала сварки, внаслідок чого позивач вимушений був звернутись до Служби у справах дітей. Рішенням комісії було визначено певний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , а також було зобов`язано не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини, проте відповідачка відмовлялась виконувати дане рішення органу опіки. Через таке протистояння та маленький вік дитини позивач не хотів травмувати сина, зачекав щоб він підріс і пішов до школи. Однак і дотепер, коли [PERSON] навчається у 2му класі відповідачка свого ставлення не змінила, залякує і налаштовує сина проти нього, коли він приходить викликає поліцію і це закінчується сваркою, вона маніпулює сином, забороняє спілкуватись, дитина боїться підходити до нього та брати подарунки. Вважає, оскільки сторони мають рівні права щодо участі в житті і вихованні сина, то позивач має право на особисте виховання дитини за своїм місцем проживання, щоб син не втратив зв`язок з ним. Просив суд зобов`язати відповідачку не чинити перешкод йому у спілкуванні з сином та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина, а саме кожні три дні, через три дні з правом перебування та ночівлі сина за місцем проживання батька. Відповідачка [PERSON] заявлені до неї позовні вимоги не визнала та звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про заборону спілкування батька з неповнолітнім сином, де зазначила, що після розлучення малолітній син залишився проживати з нею, батько у вихованні дитини участі не приймав, його життям не цікавився, у зв`язку з чим вона зверталась до органу опіки щодо позбавлення батька батьківських прав та до суду про стягнення аліментів, яке він також не виконував, як наслідок накопичилась заборгованість 44713,67грн. Коли дитина відвідувала садочок, батько також участі в житті сина не приймав. Крім того, відповідач неодноразово наносив їй тілесні ушкодження в присутності сина, застосовував фізичну силу до сина, вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів у зв`язку з його поведінкою. Все це призвело до того, що дитина панічно боїться батька, категорично відмовляється з ним спілкуватись. Встановлений органом опіки порядок зустрічі батька з дитиною не виконувався, оскільки відповідач жодного разу у зазначені дні не прийшов зустрітись з сином. Вона змушена була звернутись до психологів за допомогою, які зробили висновок, що дитина боїться біологічного батька, не бажає з ним бачитись, рекомендували уникнути подразливих факторів. Натепер в неї вже інша сім`я в якій вона із своєю дитиною щаслива, відповідач також вже двічі перебував у шлюбі, має неповнолітню дитину. Вважає, що буде правильним та в інтересах дитини, обмежити спілкування батька з сином до досягнення дитиною 14 років, коли дитина сама зможе усвідомлювати свої вчинки, контролювати свій психоемоційний стан. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Якубчак І.П., яка діє на підставі договору від 04.03.2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В свою чергу в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Пояснили, що після одруження другий раз відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з сином, дитина стала боятися його, казати що в нього тепер інший тато, а він йому ніхто. Останній раз з [PERSON] нормально спілкувався у 2018 році. У січні 2020 він зайшов на подвір`я до відповідачки, виникла конфліктна ситуація, дитину була в машині і все бачила. На теперішній час позивач мобілізований, останній раз бачився з дитиною навесні 2023, коли їхав на Схід. Останнім часом відповідачка перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить. Також додав, що в 2019 одружився третій раз, в шлюбі народилась дитина, на утримання [PERSON] сплачує аліменти, заборгованість відсутня. 24.07.2023 представник позивача в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, а позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серія ВЛ №000008299 від 20.05.2021 року, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, вважаючи їх таким, що не підлягають задоволенню. Відповідачка зауважила, що дитина боїться батька, оскільки на його очах наніс їй тілесні ушкодження, вона вимушена була звертатись за допомогою дитині до ряду психологів, які проводили з ним психологічну реабілітацію. До того, вона тривалий час проживала сама з дитиною, позивач як батько ніяк себе не проявляв, сином не цікавився і не допомагав навіть коли малий хворів, на її пропонування хоч заходити до сина, відповідав, що в нього друга дружина, встановлений органом опіки графік не виконував, [PERSON] ніколи не плакав і не страждав за ним. Був випадок коли [PERSON] пішов у перший клас, подзвонила вчителька, сказала, що приходив [PERSON] у зв`язку з чим у дитини трусились ручки, він був знервований. Раз в два тижня дитина відвідує психолога, він заспокоївся, але бачитись з батьком не бажає, йому відомо, що в суді розглядається справа, але каже, що його ніхто не заставить спілкуватись з [PERSON] . Натепер для [PERSON] батьком став другий її чоловік, в них гарні відносини як у батька з сином. Виходячи з наведеного, просила врахувати думку сина та відмовити у позовних вимогах позивача, а її позов задовольнити. Представник третьої Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради Сидорук Л.М., яка діє на підставі довіреності надала до суду заяву в якій підтримала позов [PERSON] , у задоволені позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сином, вони спілкувались з [PERSON] , однак після одруження вдруге невістка заборонила спілкування з дитиною. Коли онук пішов до школи, [PERSON] привозив подарунки, але невістка їх повертала. Останній раз бачила [PERSON] у вересні 2019, випадково зустрілись в місті. Зі слів сина відомо, що [PERSON] провокувала на конфлікти. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що після розлучення позивач протягом чотирьох років не цікавився життям сина, не доглядав за ним, казав що потрібно влаштувати своє життя. Назар бачив батька два - три рази на рік, ніякого бажання спілкуватись з ним не виявляє. Крім того, на очах дитини стався конфлікт, в ході якого [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, це викликало стрес у хлопця, він став боятись батька, з ним працювали психологи. Зараз у дитини комфортні умови для проживання, розмови про [PERSON] викликають агресію. Дитині відомо, що в суді розглядається дана справа, він нервує і боїться, що знову треба бути бачитись з батьком. Свідок [PERSON] , вчитель початкових класів Ліцею №2 м.Володимир та класний керівник неповнолітнього [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що хлопець в січні 2022 прийшов у клас навчатись, через день з,явився [PERSON] , просив щоб йому була надана можливість спілкуватись з дитиною в школі, на що мама написала заяву, що дитину мають забирати зі школи вона або її чоловік. В жовтні також стався інцидент, після відвідування [PERSON] , дитина стала нервувати, була збуджена, нічого не казала, але його трусило. В ході подальшого спілкування, [PERSON] казав, що боїться тата, стає переляканим від думки що буде бачитись з ним чи спілкуватись по телефону. Щодо піклування [PERSON] дитиною, останній раз цікавився його успіхами в жовтні 2022. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані до справи докази, приходить до наступного. Частиною 1 ст.4 ЦК України встановлено, що принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням п.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Дослідивши позовні заяви, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 31 липня 2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.02.2014 року. Від шлюбу сторони мають [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] мешкає разом з відповідачкою [PERSON] та знаходиться на спільному утриманні, позивачем за рішенням суду сплачуються аліментів на утримання дитини, заборгованість відсутня. 16.02.2019 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 16.02.2019, в якому [INFO] народилась [PERSON] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.08.2019 року. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 16.08.2018 за №243 [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] : щоп`ятниці до 20-00год та будь який вихідний день з 11-00год до 18-00год за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] чітко дотримуватись визначених годин побачень із дитиною та завчасно попереджати матір дитини про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати батька про можливість та причини змін у визначеному порядку їх зустрічей. Разом з тим, 29.10.2018 [PERSON] звертався із заявою до начальника Служби у справах дітей та просив притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] за невиконання вищевказаного органу опіки, на що йому було рекомендовано звертатись до суду з відповідним позовом. З характеристики наданої 23.03.2021 Володимир-Волинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5 імені Кореневського вбачається, що [PERSON] навчався у 2-а класі, мав досягнення достатнього рівня, на уроках уважний, врівноважений, розсудливий, правила поведінки свідомо виконує, підтримує дружні стосунки з учнями. Батько [PERSON] цікавиться навчанням дитини в очному і телефонному режимі, спілкується з адміністрацією закладу щодо навчання [PERSON] . Розглянувши матеріали про доцільність участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , 30.09.2021 рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області за №375 затверджено висновок, з якого визначено що Орган опіки та піклування, виходячи виключно з інтересів дитини, вважає за доцільне щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , згідно графіку затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 16.08.2018 за №243. Крім того, у зазначеному висновку викладено, що зі слів [PERSON] малолітній син панічно боявся батька, не хотів з ним спілкуватись. Весь час [PERSON] намагався налагодити нормальний зв`язок із малолітнім, брати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати сина всім необхідним. Намагання мирним шляхом врегулювати спір призводили лише до нових конфліктів, так як [PERSON] не бажає його присутності і штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином. [PERSON] намагався зустрітись з [PERSON] у навчальну закладі. Проте такі зустрічі закінчувались приїздом [PERSON] та конфліктами з її сторони. В серпні 2021 Володимир-Волинський центр соціальних служб надав повідомлення комісії з питань захисту прав дитини про те що сім`я [PERSON] та [PERSON] перебуває на обліку з причини конфлікту стосовно малолітнього сина [PERSON] . Психолог центру можливості поспілкуватись особисто з малолітнім [PERSON] не мала, оскільки мати [PERSON] не дає згоди на це, створює перешкоди для спілкування з батьком, відмовилась від спілкування з психологом і з працівниками ЦСС, до порад працівників центру не прислуховується. В свою чергу [PERSON] виявляє бажання приймати участь у вихованні сина [PERSON] , готовий іти на компроміси та шукати шляхи вирішення проблеми. З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 25.03.2021 року вбачається, що умови проживання задовільні. Для малолітнього [PERSON] створені всі належні умови для перебування за місцем проживання батька, облаштована окрема кімната з усіма необхідними меблями та речами соціально-побутового призначення. В ході судового слідства встановлено, що [PERSON] працює на посаді-оцінювача-експерта ПТ «Ломбар «Заставно-Кредитний Дім» Володимир-Волинське відділення №37, проявив себе як дисциплінований та відповідальний працівник, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно і відповідально, користується повагою колег та довірою керівництва. На теперішній момент мобілізований до ДПСУ та знаходиться у відрядженні у східній частині України. Матеріалами справи підтверджено факт активної участі відповідачки [PERSON] у вихованні та розвитку дитини, однак суд також вбачає, що останні роки батько не ухиляється від виконання своїх обов`язків, регулярно сплачує грошові кошти у якості аліментів на утримання дитини, намагається встановити спілкування з сином. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст.157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Тому, слід взяти до уваги думку самого неповнолітнього [PERSON] , який в судовому засіданні зазначив, що проживає з мамою і татом [PERSON] , який піклується про нього, виховує, в сім`ї хороші відносини. З біологічним батьком [PERSON] спілкуватись та бачитись не бажає. Також в судовому засіданні досліджені відео та аудіозаписи з яких встановлено, що дитина бачитись і спілкуватись з біологічним батьком [PERSON] не хоче, боїться його, з причини, що той вдарив маму. За повідомленням Володимирського РВП ГУНП у Волинській області від 01.06.2021 [PERSON] до Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка [PERSON] зверталась тричі, за результатом одного з них було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, яке в подальшому було закрито на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25.02.2021, у зв`язку з примиренням. Допитані в судовому засіданні практичні психологи [PERSON] вказала, що за проханням [PERSON] була присутня при спілкуванні його з сином, в них дуже важкі стосунки, мати була проти такого спілкування, просила не допускати [PERSON] до дитини. Неодноразово намагались провести зустріч [PERSON] з сином, але [PERSON] сказав, що не хоче з ним спілкуватись, що в нього є тато [PERSON] . Склалося враження, що дитина боїться батька. Практикуючий психолог [PERSON] також зазначила, що в травні 2021 за зверненням мами, яка сказала, що дитина має багато страхів і боїться біологічного батька, почала працювати з [PERSON] . Дитина не відчувала себе потрібною, думала, що батьки боряться за нього і він є причиною конфліктів, у зв`язку з чим з мамою також проводилась робота та було надано ряд рекомендацій. [PERSON] відчував себе спокійніше, якщо знав, що батько далеко. Спроби батька налагодити контакт у дитини викликали страх. Натепер однозначно у дитини є покращення, стало більше впевненості, однак останні зустрічі показали, що страх, який був закладений через матір, ще залишається. Для налагодження контакту обов`язково має бути мінімальне бажання дитини спілкуватись з батьком. Крім того, до матеріалів справи надано ряд характеристик психологічного стану дитини, з яких вбачається, що [PERSON] визначає членами своєї сім`ї себе, маму і тата (так називає чоловіка мами [PERSON] ), чітко говорить про свій страх до біологічного батька, висловлює небажання бачитись з ним, дитина намагається уникнути травмуючої ситуації. В залежності від того, якою буде взаємодія хлопчика з батьком, залежить формування майбутнього психоемоційного відношення до життя, та його адаптаційної можливості. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно не бачиться з сином, і цьому сприяли конфліктні стосунки з відповідачкою і сама поведінка позивача. Дитина боїться батька, не виявляє бажання з ним спілкуватись, бачитись, проводити разом час, внаслідок сімейних обставин які склались, дитина відвідує на постійній основі психолога та має проходити реабілітацію. Водночас, відповідачка не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, і це підтвердив сам позивач, який на теперішній момент мобілізований до ДПСУ та знаходиться більшість часу у відрядженні у східній частині України, а отже обраний позивачем спосіб участі у спілкуванні і вихованні дитини є неприйнятним до виконання. Отже, беручи до уваги встановлене в ході судового слідства, а також, враховуючи взаємовідносини батьків, відношення і настрій дитини щодо спілкування з батьком, віку дитини, режиму дитини, а також з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спосіб участі батька у спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , визначений Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 16.08.2018 за №243, є достатнім способом захисту прав позивача на його участь у вихованні дитини та особисте спілкування з нею, виконання його батьківських обов`язків щодо дитини. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у разі зміни обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини, сторони не позбавлені можливості з урахуванням таких обставин звернутися до органу опіки та піклування або безпосередньо до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про заборону спілкування батька з неповнолітнім сином, суд виходить з того, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Таким чином, суд, надавши належну оцінку вищевикладеному та з урахуванням прав батька на спілкування з дитиною, який їх не позбавлений в установленому законом порядку, інтересів дитини, а також позиції Органу опіки та піклування, вважає необхідним і правильним відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] про заборону спілкування з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed