Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

28\~квітня 2023\~року до\~суду позивач\~звернувся із\~даним позовом,\~в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] з 11.09.2000 року по 26.12.2022 року працював на ТОВ «Метінвест-КРМЗ», після чого був звільнений з посади обрубувача за станом здоров`я на підставі наказу № 1466-К від 26.12.2022 року. Розрахунковий лист при звільненні за грудень 2022 року було видано позивачу в січні 2023 року, а кошти в розмірі 15043,86 грн. зараховано на картковий рахунок. Однак, відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу зарплату за листопад 2022 року, що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України за формою ОК-7, за якою відсутнє нарахування йому зарплати за листопад 2022 року, хоча суми виплат за вересень та жовтень 2022 року склали 6598,26 грн., 8496,26 грн. відповідно. Отже, за постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток позивача складає 7546,26 грн. Незважаючи на звернення до відповідача ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відповіді позивачу не надав. Додавав, що у період воєнного стану за ним частково зберігалась заробітна плата в розмірі 2/3 частки. Враховуючи кількість місяців затримки виплати зарплати з 01.12.2022 року по 01.05.2023 року, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 37731,30 грн. Крім того він змушений був понести витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. Таким чином просив суд стягнути з ТОВ «Метінвест-КРМЗ» на користь [PERSON] 45277,56 грн., з яких 7545,26 сума недоплаченої зарплати та 37731,30 грн. сума компенсації виплати середнього заробітку, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами представник відповідача подала суду відзив, де вказувала, що [PERSON] дійсно з 11.09.2000 р. по 26.12.2022 р. працював на ТОВ «Метінвест-КРМЗ», звідки був 26.12.2022 р. звільнений з посади обрубувача за станом здоров`я за наказом 1466-К від 26.12.2022 р. Розрахунковий лист при звільнені за грудень 2022 року було видано позивачу в той же день, а кошти в розмірі 15043,86 грн. було зараховано на його картковий рахунок. У зв`язку з продовженням дії воєнного стану в України, враховуючи зменшення попиту на продукцію виробництва ТОВ "Метінвест-КРМЗ" на території України та за її межами, викликаного воєнною агресією Російської Федерації проти України, ТОВ "Метінвест-КРМЗ на підприємстві вводило часткове зупинення виробничого циклу та частковий вивід робітників у простій (частина робітників продовжувала працювати, а частина робітників поіменними наказами по структурним підрозділам помісячно виводилася у простій), тому робітники підприємства відповідача повністю в простій не уходили. Зокрема, наказами: № 414 від 08.07.2022 року був встановлений частковий простій на липень 2022 року для поіменного складу працівників сталефасоноливарного цеху за їх згодою для кожного особисто був встановлений свій час простою в тому числі для позивача; № 451 від 01.08.2022 року був встановлений простій для поіменного складу працівників сталефасоноливарного цеху за їх згодою на період з 01.08.2022 р. по 31.08.2022 р. в тому числі для позивача; № 629 від 30.09.2022 р. був встановлений простій для поіменного складу працівників сталефасоноливарного цеху за їх згодою, на період з 01.09.2022 р. по 30.09.2022 р. в тому числі для позивача; № 692 від 31.10.2022 р. встановлений простій для поіменного складу працівників сталефасоноливарного цеху за їх згодою на період з 01.10.2022 р. по 31.10.2022 р. в тому числі для позивача; №762 від 05.12.22 р. встановлений простій для поіменного складу працівників сталефасоноливарного цеху за їх згодою на період з 01.12.2022 р. по 31.12.2022 р. в тому числі для позивача. Із зазначеними наказами робітники, вказані в них, були ознайомлені особисто, в тому числі позивач. Таким робітникам відповідачем була здійснена оплата, зокрема, позивачу простою. Однак позивач у листопаді 2022 року не працював, бо взагалі не приходив на роботу, про причину своєї відсутності у листопаді 2022 року не повідомив, що в свою чергу знайшло відображення у Табелі робочого часу за листопад 2022 року, де стоїть відмітка «відсутність з невиявлених причин». Тому в листопаді 2022 року позивач не отримував заробітну плату, бо не з`являвся на підприємство, внаслідок чого відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача недоплаченої зарплати за листопад 2022 року в розмірі 7545,26 грн. Крім того оскільки ТОВ «Метінвест-КРМЗ» не порушив прав позивача на виплату йому зарплати в листопаді 2022 року, тому для стягнення середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку при звільнені законних підстав також немає, бо у день звільнення позивачу були виплачені всі належні йому при звільнені суми у розмірі 15043,86 грн., про що останній був ознайомлений особисто. Отже позивач, ознайомившись з розрахунковим листком був згоден і не заперечував проти сум, зазначених у даному розрахунковому листку. Додавала також, що витрати на професійну правничу допомогу безпідставні та завищенні. Таким чином позовні вимоги [PERSON] не підтверджуються належними доказами, тому не підлягають задоволенню. Отже, просила у позові [PERSON] до ТОВ "Метінвест-КРМЗ" про стягнення недоплаченої при звільненні заробітної плати, стягненні середнього заробітку відмовити у повному обсязі, а також застосувати строк давності звернення до суду за ст. 233 КЗпП до вимог [PERSON] про стягнення недоплаченої при звільненні зарплати, середнього заробітку. Не погоджуючись із відзивом, представник позивача подала суду відповідь на відзив, де зазначала, що з копій наказів, наданих відповідачем, своєчасне попередження про простій відбулося для позивача тільки в липні 2022 року, бо накази, зокрема, № 629 видано лише 30.09.2022 року про простій з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року, а № 692 видано лише 31.10.2022 року про простій з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, тому працедавцем було неодноразово порушено порядок завчасного повідомлення працівника про наявність причин простою, а тому [PERSON] з повною впевненістю перебував на простої, знаючи, що видання наказу про встановлення простою може відбутися в кінці місця. При цьому позивач в усній формі звертався до керівництва підприємства відповідача, проте йому не повідомили про відсутність простою в листопаді 2022 року. Зазначала, що законодавством не передбачено процедури тимчасового призупинення простою, тому в разі потреби відновити роботу окремим працівникам слід видати окремий наказ щодо припинення простою для таких працівників у зв`язку з виробничою необхідністю виконання ними трудових обов`язків. Вказувала, що роботодавець не зробив жодних дій щодо встановлення причин відсутності позивача на робочому місці, чи є причини відсутності поважними, а також через неповажність причин роботодавець має право звільнити працівника з власної ініціативи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Додавала, що строки звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки з розрахунком при звільненні за грудень місяць він ознайомився 26.12.2022 року, однак кошти зараховані були на його рахунок в січні 2023 року, тому позивач сподівався, що разом з розрахунком при звільнені буде виплачено і зарплату за листопад 2022 року. Отже, лише після отримання довідки ОК-7 з ПФУ саме 15 березня 2023 року [PERSON] пересвідчився, що йому не нараховано зарплату за листопад 2022 року, тому її невиплата не є затримкою. Також заперечувала проти доводів представника відповідача щодо не співмірності витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] . Додатково вказувала, що внаслідок отримання довідки відповідача про середній заробіток позивача, збільшились вимоги [PERSON] до ТОВ «Метінвест-КРМЗ», на підставі чого просила суд стягнути з відповідача на користь позивача загалом 58957,80 грн., з яких 9826,30 грн. недоплачена зарплата та 49131,50 грн. середній заробіток, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 9 травня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Бузинарська Д. М., не висловили заперечень проти проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Однак на підставі клопотання представника ТОВ «Метінвест-КРМЗ» ухвалою суду від 9 червня 2023 року було призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із викликом сторін. Так представник позивача, адвокат Бузинарська Д. М., підтримуючи уточнені позовні вимоги [PERSON] , надала пояснення в суді аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила суд задовольнити позов [PERSON] до ТОВ «Метінвест-КРМЗ» у повному обсязі, додаючи, що представники відповідача не попередили позивача про припинення простою у листопаді 2022 року. В свою чергу представник відповідача, адвокат Бузівська Н. М., підтримуючи відзив ТОВ «Метінвест-КРМЗ» на позов [PERSON] , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у такому відзиві, внаслідок чого просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Метінвест-КРМЗ» повністю. Дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши їх\~в сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність відмовити\~у задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Так судом було встановлено, що [PERSON] працював з 19 грудня 2016 року в ТОВ «Метінвест-КРМЗ» на посаді обрубувача за наказом № 24/02 від 16.12.2016 р. по 26 грудня 2022 року, звідки був звільнений внаслідок виявленої невідповідності виконуваній роботі через стан здоров`я за наказом № 1466-к від 26.12.2022 р. з виплатою йому місячної вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 24 календарні дні, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (серія [NUMBER] ) та копією наказу ТОВ «Метінвест-КРМЗ» № 1466-к від 26.12.2022 р. З вказаним наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» про звільнення [PERSON] був ознайомлений 26 грудня 2022 року під розпис, що підтверджується записами позивача у особовій картці працівника ТОВ «Метінвест-КРМЗ» № 966. За інформацією від 15.03.2023 року з виписки застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за Формою ОК-7 відносно позивача вбачається, що [PERSON] було нараховано до виплати відповідачем заробітна плата, з якої були сплачені страхові внески роботодавцем, зокрема, за вересень 2022 року 6598,26 грн., жовтень 2022 року 8496 грн. та грудень 2022 року 22505,20 грн. В той же час з такої виписки з Форми ОК-7 відносно позивача вбачається, що [PERSON] не було нараховано до виплати відповідачем зарплата за листопад 2022 року, з якої відповідно не були сплачені страхові внески. З виписки ж з розрахункового рахунку [PERSON] в ТОВ «Метінвест-КРМЗ» за грудень 2022 року вбачається, що позивачу було під розпис у день звільнення, тобто 26 грудня 2022 року, вручено при звільненні [PERSON] всі сум, що належать йому від ТОВ «Метінвест-КРМЗ» при звільненні, тобто в розмірі 15043,86 грн., зокрема, вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, суми в рахунок тимчасової непрацездатності, а також оплата простою (2/3 окладу). При цьому особистим підписом [PERSON] підтвердив, що жодних претензій до відповідача з приводу отриманого ним 26 грудня 2022 року розрахункового листа він немає до відповідача. Судом було\~оглянуто накази\~ТОВ «Метінвест-КРМЗ»\~№ 414\~від 18\~липня 2022\~р.,\~№ 451\~від 01.08.2022\~р.,\~№ 629\~від 30.09.2022\~р.,\~№ 692\~від 31.10.2022\~р.\~та №\~762\~від 05.12.2022\~р.\~про встановлення\~простою робітників\~СФЦЛ не\~з їх\~вини,\~з якими\~ [PERSON] \~був ознайомлений\~під розпис\~та з\~яких вбачається,\~що,\~зокрема,\~позивач з\~його згоди\~перебував у\~простої на\~підприємстві відповідача\~з 18.07.2022\~р.\~по 29.07.2022\~р.,\~з 16.08.2022\~р.\~по 31.08.2022\~р.,\~з 01.09.2022\~р.\~по 30.09.2022\~р.,\~з 24.10.2022\~р.\~по 31.10.2022\~р.,\~05.12.2022\~р.,\~12.12.2022\~р.,\~19.12.2022\~р.,\~26.12.2022\~р.,\~та який\~за час\~простою отримав\~виплату зарплати\~в розмірі\~2/3\~від окладу,\~що підтверджується\~табелями обліку\~використання робочого\~часу відносно\~ [PERSON] ,\~а також розрахунковими листами ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відносно позивача за відповідні місяці, надані представником відповідача. У свою чергу за табелем ТОВ «Метінвест-КРМЗ» обліку використання робочого часу за листопад 2022 року відносно [PERSON] вбачається, що він був відсутній протягом листопада 2022 року на підприємстві відповідача з нез`ясованих причин, що також підтверджується розрахунковим листом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відносно позивача за листопад 2022 року. Судом також був оглянутий витяг із штатного розпису по термооборобувальній дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «Метінвест-КРМЗ», в якому працював [PERSON] . Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 ст. 117 КЗпП, тобто не більш як за шість місяців. Згідно із ст. 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. За ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Аналіз наведених норм свідчить про те, що простій, тобто зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, не обов`язково повинно оголошуватись на підприємстві в цілому, бо під час простою працівники можуть бути переведені за їх згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, тому не виключено оголошення простою не з вини працівника відносно конкретного кола працівників такого підприємства. Суд зауважує, що простій оголошується наказом підприємства, що є підставою для оплати простою працівникам у розмірі 2/3 від їх окладу за відповідний період. Таким чином суд зазначає, що доказів оголошення простою відносно позивача на підприємстві відповідача [PERSON] суду не надав, внаслідок чого не спростував доводи представника ТОВ «Метінвест-КРМЗ» про відсутність підстав для простою [PERSON] у листопаді 2022 році. Посилання ж адвоката Бузинарської Д. М. на те, що накази про простій відносно, зокрема, [PERSON] оголошувались ТОВ «Метінвест-КРМЗ» заднім числом, тобто наприкінці місяця, не доводять факту того, що [PERSON] не міг виконувати роботу у листопаді 2022 року на підприємстві відповідача, враховуючи, що він не виходив на роботу протягом листопада 2022 року на ТОВ «Метінвест-КРМЗ», а оголошення простою щодо певних працівників відбувалось на підприємстві відповідача за вересень жовтень 2022 року фактично за результатами роботи працівників за відповідний місяць та за їх згодою. Крім того суд звертає увагу на те, що відповідного наказу про припинення простою відносно [PERSON] у листопаді 2022 року не треба було видавати, оскільки позивач ознайомився із наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» № 692 від 31.10.2022 р., яким було визначено закінчення простою для позивача саме 31 жовтня 2022 року. При цьому суд відкидає посилання представника позивача на те, що [PERSON] звертався до відповідача з питання припинення простою у листопаді 2022 року, що не було підтвержено позивачем жодними доказами. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Натомість, на підставі п. 1 Прикінцевих положень КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Отже, суд зауважує, що строки звернення до суду за вирішенням трудового спору в даному випадку [PERSON] не було пропущено на час дії карантинних обмежень, які тривали з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, оскільки строки, визначені ст. 233 КЗпП, були продовжені в силу закону на строк дії такого карантину. Таким чином судом було встановлено, що при звільненні [PERSON] було виплачено ТОВ «Метінвест-КРМЗ» усі суми, що належали йому при звільненні, внаслідок чого законних підстав ані для стягнення на його користь заробітної плати за листопад 2022 року, ані підстав для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - немає. Отже суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Метінвест-КРМЗ» не підлягають задоволенню, внаслідок чого сплачений позивачем судовий збір при подачі позову до суду та понесені ним витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed