Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бурдига Владислав Олегович, звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що незважаючи на визнання батьківства за відповідачем відносно [PERSON] та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини за позовом [PERSON] , останній не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Місце роботи та рівень доходів відповідача позивачу невідомі. Однак, як відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводяться. Тому, вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини. Ухвалою судді від 08 червня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 29 червня 2023 року. Позивач [PERSON] та її представник Бурдига В.О. в судове засідання не з`явилися, представником позивача попередньо було подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2021 року у справі № 607/22132/20 визнано [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Вирішено внести зміни до актового запису № 994 про народження, складеного 16 травня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, виключити відомості як про батька « [PERSON] », зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , прізвище дитини « [PERSON] » змінити на « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 23 квітня 2021 року. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 21 серпня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 1983 року, виданим Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому та копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 07 листопада 2022 року, орган, що видав - 6132. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 12184109/28-03 від 01 вересня 2021 року, виданою Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та Витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003892095 від 22 травня 2023 року. У відповідності до статті 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я відсутні, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в розмірі - 3 000 гривень щомісяця. Зважаючи на зростаючі потреби дітей, менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий розмір, приблизно, відповідатиме встановленому законодавцем статтею 182 Сімейного кодексу України, мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що у позові позивач зазначила про те, що понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн., які оплатила адвокату на підставі договору про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року № 18/2023. Вказані витрати просить стягнути з відповідача. На підтвердження вказаних обставин позивач подала суду: - ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1078578 від 01 червня 2023 року; - договір про надання правової допомоги за № 18/2023 від 22 травня 2023 року, укладений між адвокатом Бурдигою Владиславом Олеговичем та [PERSON] , відповідно до п. 1.1., п. 3.1. якого за правову допомогу щодо підготовки, подання позовної заяви про стягнення аліментів в інтересах замовника, замовник сплачує Адвокату гонорар в розмірі 3500 гривень, а також компенсує усі фактичні витрати Адвоката, що попередньо погоджені із Замовником; - копію платіжної інструкції № 0.0.3015299365.1 від 24 травня 2023 року, згідно якої [PERSON] перерахувала Бурдизі В.О. 3500 гривень за послуги за Договором про надання правової допомоги № 18/2023 від 22 травня 2023 р. Відповідно до вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Бурдигою В.О. та позивачкою підтверджується: ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1078578 від 01 червня 2023 року та договором про надання правової допомоги за № 18/2023 від 22 травня 2023 року. Відповідач в судове засідання не з`явився та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявляв (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачкою доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3500 грн під час розгляду у суді даної справи, які підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному розмірі, що дає підстави для компенсації понесених позивачкою під час розгляду справи витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача. Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, позивач довела надання їй адвокатом зазначених послуг у відповідній сумі, а тому суд дійшов висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду немає правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені. Вказана позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved