Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 жовтня 1996 року. З 18.07.2017 року він працював на посаді водія у ТзОВ «ПБС», яке займається організацією та виконанням дорожнього будівництва, ремонтом та утриманням доріг в Україні. [INFO] її чоловік помер в результаті нещасного випадку. Згідно акта спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 травня 2021 року о 04.20 год. нещасний випадок, внаслідок якого настала смерть [PERSON] , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Зазначила, що з врахуванням характеру виконуваних робіт діяльність, пов`язана з будівництвом доріг та автострад відноситься до робіт підвищеної небезпеки, на що ТзОВ «ПБС» має відповідний дозвіл. 07.08.2020 року між ТзОВ «ПБС» і ДП «Закарпатський облавтодор» укладено договір, відповідно до якого ТзОВ «ПБС» проводив роботи по підсипці узбіччя на ділянці дороги Синевір - Синевірська Поляна в період з 17.05.2021 року по 24.05.2021 року. При цьому місце вигрузки кам`яного матеріалу було попередньо узгоджено, а саме оглядовий майданчик, який знаходився на відстані 1 км від села Синевірська Поляна, довжиною 70 м шириною 20 м з лівої сторони біля річки, про що доведено до відома водіїв. 23 травня 2021 року о 20 год. згідно робочого графіку на зміну заступив [PERSON] та після огляду автомобіля марки DAF з номерним знаком [NUMBER] , який був закріплений за ним, приступив до виконання робіт з перевезення щебеню. Близько 01 год 20 хв на виконання заявки інженера з експлуатації доріг [PERSON] відповідальний за розподіл транспорту для виконання робіт [PERSON] спрямував водія [PERSON] із завантаженим матеріалом - щебенем на ділянку дороги Синевір - Синевірська Поляна (пояснення [PERSON] ). Приїхавши на раніше обумовлене місце приблизно о 4 год 24.05.2021 року водій [PERSON] в умовах нічного часу розпочав розвантажувальні роботи та для висипки матеріалу підняв кузов самоскида, яким зачепив лінію електропередач, яка проходила по ширині площадки та перетинала автомобільну дорогу. Внаслідок контактування автомобіля з високовольтною лінією водій [PERSON] був смертельно уражений електрострумом. Зазначила, що повідомлення про смерть чоловіка завдало їй сильного нервового потрясіння, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, після смерті чоловіка вона залишилася без його піклування та матеріальної підтримки, вона змушена працювати на тимчасових низькооплачуваних роботах. Вказана обставина завдала їй глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя чоловіка вона завжди розраховувала на нього у будь-якій ситуації, але його смерть змінила її життя. Також внаслідок стресу погіршився її стан здоров`я, в зв`язку з чим вона змушена звертатися за медичною допомогою та постійно приймати ліки. Враховуючи характер та тривалість її моральних страждань просить стягнути з відповідача на її користь 1000000 (один мільйон) грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві. Представник відповідача подала відзив, у якому просить позовну заяву залишити без задоволення. Зазначає, що дійсно з 18 липня 2017 року [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів. 24.05.2021р. стався нещасний випадок, в результаті якого [PERSON] загинув. За результатом спеціального розслідування комісією складено акт розслідування нещасного випадку, яким встановлено, що основною причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці водієм, а причиною смерті стало ураження електричним струмом. Отже, за результатом проведеного розслідування чітко встановлено, що відповідальним за порушення вимог з охорони праці є водій [PERSON] . Так, як в результаті неправомірних дій водія [PERSON] була завдана матерільна шкода ТзОВ «ПБС», наслідком чого було пошкоджено належний товариству автомобіль марки DAF з номерним знаком [NUMBER] на суму 51 350,00 грн. Вважає безпідставним твердження позивачки, що відшкодувати моральні збитки має відповідач, оскільки жодних доказів вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачві не надано. За таких обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ «ПБС» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, просить відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримала із зазначених в ньому підстав, додатково зазначила, що що факт кримінального провадження, наявність чи відсутність вини службових осіб Товариста - працедавця та й ступеня вини самого потерпілого [PERSON] не є перешкодою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди дружині померлого. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала з підстав, визначених у відзиві, у задоволенні позову просила відмовити. Додатково повідомила, що незважаючи на відсутність вини підприємства у настанні смерті [PERSON] , представниками підприємства у день похорону працівника було надано позивачці 60000 грн, в якості відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Богородчанським районним відділом РАГСу 11.10.1996р., актовий запис №16. (а.с.7). З 18.07.2017 року [PERSON] працював на посаді водія у ТзОВ «ПБС», що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 03.06.2021р. Богородчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №47/м від 24.05.2021 року причиною смерті [PERSON] є ураження електричним струмом (а.с.71). Згідно акта спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 травня 2021 року о 04.20 год. складеного 25 червня 2021 року у ТзОВ «ПБС», нещасний випадок, внаслідок якого настала смерть [PERSON] , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.9-14). Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що особам, зазначеним в ст. 1168 ЦК України, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно ч.1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Статтею 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Суд зазначає, що чоловік позивачки виконував трудові обов`язки у відповідача, внаслідок чого стався смертельний нещасний випадок, що відповідачем не оспорюється. Як зазначалося вище, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на підприємство покладається обов`язок щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки померлий допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії» і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Посилання сторони відповідача про те, що вини підприємства у настанні з чоловіком позивачки нещасного випадку зі смертельним наслідком немає, адже смерть потерпілого наступила виключно через порушення останнім вимог інструкцій з охорони праці для водія вантажного автомобіля інструкцій, не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 15 січня 2021 року у справі № 210/2262/19. Разом з тим, факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. Оскільки чоловік позивачки загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у встановленому законом порядку за їх невиконання, тому твердження, що ТзОВ «ПБС» не вчиняло будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральної шкоди позивачу, суд не бере до уваги. Суд погоджується з твердженням позивачки про те, що смертю чоловіка їй заподіяно моральну шкоду. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з яким розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивачки у зв`язку зі смертю близької людини, перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання, зміни в житті викликані смертю чоловіка, стан здоров`я внаслідок пережитого стресу. Суд також враховує майновий стан відповідача, який у 2021 році був переможцем у закупівлях на суму 47,09 млрд грн, що підтверджується інформацією із сайту Prozorro, яка є загальнодоступною (а.с.16). Суд бере до уваги й те, що представники відповідача надавали матеріальну підтримку позивачці під час похорону її чоловіка [PERSON] . За таких обставни суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка, грошові кошти в сумі 400000,00 гривень. Отже позов підлягає до часткового задоволення. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 6 цієї статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційна до задоволених вимог, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 4000,00 грн. На підставі наведеного, ст. 16, 1167, 1168 ЦК України, ст.153, 173 КЗпП України, ст.4, 6, 13 ЗУ "Про охорону праці",

Outcome: partial