Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

25 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 17.10.1998 року, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 972. Від шлюбу сторони мають спільних дітей, сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . З 23 жовтня 2022 року він не проживає з відповідачем, вони не виконують сімейні обов`язки, не підтримують шлюбних стосунків, ведення між ними спільного господарства припинено, між ними існують формальні сімейні стосунки, вони мають протилежні погляди на сімейне життя та давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Шлюб між ними є формальним, подальше перебування у шлюбі буде протирічити його інтересам. Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Бакуменко А.В. Ухвалою від 19.12.2022 року суддя Бакуменко А.В. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.02.2023 року за №33 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 року справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. прийняла в своє провадження вищевказану справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 02.05.2023 року позивач з представником позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, на розірванні шлюбу наполягали. У наданій суду 08.08.2022 року заяві позивач просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги задовольнити, проте зазначив, що просить не вказувати з якого часу припинені шлюбні відносини, оскільки дата 23.10.2022 року ним була вказана помилково. Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність та відсутність відповідача, проти задоволення позову не заперечував, проте просив зазначити дату припинення шлюбних відносин 23.10.2022 року, як вказано в позовній заяві, та на якій наполягав позивач з представником в судовому засіданні, яке відбулось 02.05.2023 року. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 08.08.2023 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись з заявами сторін, розглянувши справу та дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач з відповідачем перебувають в шлюбі з 17.10.1998 року, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 972, про що видано Свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1319 та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, вони втратили почуття довіри та любові один до одного, припинили подружні стосунки, перестали вести спільне господарство, у них зовсім різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, ведення спільного господарства, вони перестали розуміти та поважати один одного, подальше спільне життя та збереження сім`ї між ними неможливе, що не спростовано відповідачем, який не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем. Позивач у заяві зазначає, що дата припинення шлюбних відносин, яка вказана в позові, а саме 23.10.2022 року, була вказана його представником помилково, проте не виклав жодних доводів про зазначене та не вказав іншої дати, з якої саме були припинені шлюбні відносин, а навпаки в судовому засіданні, яке відбулось 02.05.2023 року, наполягав на розірванні шлюбу та вказував про те, що шлюбі відносини були припинені саме з 23.10.2022 року. У наданій суду заяві представник відповідача не заперечує проти позовних вимог про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, вказує про те, що їх подружні стосунки тривали до жовтня 2022 року. Ухвалою суду від 02.05.2023 року за клопотанням представника відповідача сторонам надавався строк на примирення 3 місяці, проте, примирення між сторонами не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки у наданий судом строк примирення не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з чим погодився відповідач, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений позивачем судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved