Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 07.11.2002 уклала шлюб з [PERSON] . Спільних дітей немає. Припинилися шлюбні відносини через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння. Сторони не проживають разом. Сім`я розпалася та існує формально. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у відсутності позивача та її представника, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ), [INFO] , зареєстрували шлюб 07.11.2002 у Нижньогаївській сільській раді Дрогобицького району, про що складено відповідний актовий запис №04. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Виконавчого комітету Нижньогаївської сілької ради Дрогобицького району Львівської області від 11.02.2019 місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 07.10.2003 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам сторін, оскільки відповідач подав заяву про визнання позову, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 536,80 грн.

Outcome: approved