Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] . 05.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовну заяву мотивовано тим, що\~ 30.01.1979 року [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради отримав ордер на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,74 м2, житловою площею 17,12 м2 (далі\~ спірна квартира). Через деякий час [PERSON] одружився із [PERSON] , до якої переїхав жити за адресою: [ADDRESS] . Проте [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] зазначав, що за час проживання з [PERSON] він приватизував належну йому квартиру [ADDRESS] , проте свідоцтво про приватизацію зазначеної квартири разом з його паспортом і кодом викрав [PERSON] син [PERSON] . [PERSON] вказував, що після смерті [PERSON] йому стало відомо про махінації [PERSON] з його майном, зокрема, про наявність договору купівлі-продажу, укладеного 04.11.1999 року на Кременчуцькій товарній біржі за номером 3-104, згідно з яким [PERSON] продав [PERSON] (співмешканці [PERSON] ) свою квартиру, що розташована за адресою:\~ [ADDRESS] . Проте [PERSON] категорично стверджував, що не вчиняв продажу належної йому квартири. А лише дозволив в усному порядку під час спільного проживання з дружиною [PERSON] проживати у його квартирі її сину [PERSON] . Вкрадені документи, а саме код і паспорт, [PERSON] повернув йому через сусідку у серпні 2015 року. Зазначав, що у 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу належної йому квартири [ADDRESS] , укладеного 04.11.1999 року на Кременчуцькій товарній біржі за номером 3-104. А [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до нього, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного на Кременчуцькій товарній біржі, а після зміни своїх зустрічних позовних вимог просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №537/2420/16-ц, яким скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.06.2017 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу належної йому квартири з підстав пропуску строку позовної давності, відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з внесеними змінами, [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру за недоведеністю. Зазначав, що відмовляючи [PERSON] в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що її позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки вона не є особою, яка заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти майном протягом десяти років в розумінні приписів статті 344 ЦК України. Рішенням Верховного Суду №537/2420/16-ц від 01.11.2018 року його касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31.08.2017 року залишено без задоволення, рішення апеляційного суду залишено без змін. Вказував, що у січні 2019 року йому стали відомі обставини, які є істотними для справи і які не були і не могли бути відомі йому на час розгляду справи, а саме наявність висновку судово-почеркознавчої експертизи від 31.10.2018 року №20867/23983 у кримінальному провадженні №12016170090001586, в якому зазначено, що підпис від його імені у договорі від 04.11.1999 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованому на Кременчуцькій товарній біржі за номером 3-104, розташований у рядку між друкованими словами «продавець» та « [PERSON] » виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ним, а іншою особою. Таким чином, під час розгляду справи [PERSON] достеменно знала про те, що він не підписував спірного договору, а вона незаконно заволоділа належною йому квартирою [ADDRESS] . Тому після розгляду справи №537/2420/16-ц, 08.12.2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Веселовського А.Г. та продала спірну квартиру [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , а та в свою чергу продала квартиру [PERSON] . Ураховуючи зазначене, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав, просив суд витребувати з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] , об`єкт належної йому житлової нерухомості\~\~однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,74 м2, житловою площею 17,12 м2, який повернути у його власність. Короткий зміст відзиву на позовну заяву відповідачки [PERSON] . У відзиві на позовну заяву відповідачки [PERSON] , поданого її представником адвокатом Лобовим М.О., просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відзив мотивовано тим, що у справі №537/2420/16-ц судовим рішенням, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним укладеного між ними договору купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] , за яким [PERSON] відчужив [PERSON] належну йому спірну квартиру. Тому [PERSON] на законних підставах розпорядилася належним їй майном, відчужила спірну квартиру [PERSON] , у якої в подальшому купила вказану квартиру [PERSON] . Таким чином [PERSON] є добросовісним набувачем та законним власником квартири [ADDRESS] . Під час розгляду справи №537/2420/16-ц суд оцінив та врахував висновок експерта про виконання підпису від імені [PERSON] у договорі купівлі-продажу належної йому квартири, укладеного між ним та [PERSON] на біржі. А тому є безпідставними вимоги [PERSON] про витребування у [PERSON] належної їй квартири. Також під час розгляду справи №537/2420/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, судом було зроблено висновок про те, що [PERSON] не довів факту необізнаності його про укладення відповідної угоди, при цьому йому було відмовлено у задоволенні позову з підстав пропущення ним строку позовної давності. Тому саме відповідачка [PERSON] є законним власником спірної квартири, а тому позовні вимоги [PERSON] про витребування у [PERSON] належного їй майна є безпідставними. Оскільки у справі №537/2420/16-ц було встановлено, що [PERSON] мав бути обізнаний про відчуження його квартири з 1999 року, тому звернувшись до суду у 2016 році з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, він пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом. Тому і до позовних вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння слід застосувати строк позовної давності, про що подано відповідне клопотання. Оскільки з 1999 року позивач [PERSON] мав бути обізнаним про вибуття з його володіння належної йому спірної квартири, проте звернувся до суду з відповідним позовом лише 05.02.2021 року, тобто майже через 22 роки з моменту порушення його прав. З наведених підстав просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. (т.2 а.с. 88-91). Відповідь на відзив [PERSON] . Представник позивача [PERSON] адвокат Миронов О.А. подав відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що у справі №537/2420/16-ц встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , сторонами якого є фізичні особи [PERSON] та [PERSON] , укладений 04.11.1999 року на біржі, але нотаріально не посвідчений, а тому є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином було встановлено, що на підставі біржового договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року покупець [PERSON] не набула права власності на спірну квартиру, а тому зобов`язана повернути її власнику [PERSON] . В ході розгляду справи [PERSON] змінила позовні вимоги з первісних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного на біржі 04.11.1999 року, на позовні вимоги про визнання права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності, тобто на підставі безтитульного відкритого володіння протягом більше 10 років. Відмовляючи в задоволенні позову, з внесеними змінами, [PERSON] , апеляційний суд зазначив, що [PERSON] заволоділа спірною квартирою на підставі договору купівлі-продажу і продовжує користуватися нею до цього часу. При цьому з часу придбання спірної квартири [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку як її власник. Отже судовим рішенням апеляційного суду у справі №537/2420/16-ц підтверджено, що на час ухвалення та набуття ним чинності [PERSON] була володіючим невласником, а [PERSON] неволодіючим власником спірної квартири. Факт державної реєстрації спірної квартири за [PERSON] не спростовує незаконність заволодіння нею спірною квартирою, що належить [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації №3315/1 від 01.02.1994 року. Незважаючи на наведене, після ухвалення вказаного судового рішення [PERSON] здійснила відчуження спірної квартири [PERSON] , у якої спірну квартиру купила [PERSON] . За таких обставин у травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з новим позовом про витребування належної йому спірної квартири з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] , тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності з моменту встановлення особи, яка порушує право позивача. Також зазначено, що висновки суду у справі №537/2420/16-ц про пропуск [PERSON] строку позовної давності звернення до суду за захистом з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного на біржі, - не мають приюдиційного значення для даної справи за його позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Поданий [PERSON] висновок почеркознавчої експертизи від 31.10.2018 року не був предметом розгляду справи №537/2420/16-ц, його виконання та зміст не були відомі позивачу раніше, оскільки експертиза була виконана в межах кримінального провадження по факту заволодіння шляхом шахрайства спірною квартирою, належною [PERSON] (т.2 а.с. 105-113). Заперечення на відповідь на відзив [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Лобов М.О. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння, пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності, який рахується з дня, коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна, а також не від дня, коли таке порушення було підтверджено судовим рішенням. Оскільки за змістом позову право власності [PERSON] на спірну квартиру було порушено в момент її вибуття з його володіння, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, в тому числі у спосіб витребування майна з чужого незаконного володіння, пов`язується з моментом, коли [PERSON] довідався або мав довідатися про порушення його права, а саме про факт вибуття з його власності спірної квартири у володіння іншої особи. Порушення прав [PERSON] на спірну квартиру було предметом судового розгляду у справі №537/2420/16-ц, де встановлено, що він мав бути обізнаний про порушення його права на спірну квартиру ще на час звернення до суду з позовом у зазначеній справі у 2016 році. Судовим рішенням у даній справі було відмовлено у захисті права [PERSON] на спірну квартиру у спосіб визнання недійсним договору про її купівлю-продаж від 04.11.1999 року, з підстав пропуску ним строку позовної давності для звернення до суду за захистом, оскільки спірна квартира вибула з його володіння [PERSON] у 1999 році, й [PERSON] протягом 17 років не цікавився належним йому майном, враховуючи презумпцію цивільного права про те, що власність зобов`язує. Й з цих же підстав просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні його нового позову про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння.(т.2 а.с.114-116). Короткий зміст пояснень на позовну заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . У поясненнях на позовну заяву третьої особи [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Пояснення мотивовано тим, що під час розгляду справи № 537/2420/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, судом було зроблено висновок про те, що [PERSON] не довів факту необізнаності його про укладення відповідної угоди, при цьому йому було відмовлено у задоволенні позову з підстав пропущення ним строку позовної давності. Оскільки у справі №537/2420/16-ц було встановлено, що [PERSON] мав бути обізнаний про вибуття з його володіння спірної квартири у 1999 році, й у строк більше 17 років не звертався до суду за захистом свого права, тому він пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу спірної квартири. Цей факт, встановлений судовим рішення у справі №537/2420/16-ц, має преюдиційне значення для вирішення у даній справі за новим позовом про захист його права на спірну квартиру у спосіб витребування майна з чужого незаконного володіння. Тому до позовних вимог [PERSON] також слід застосувати строк позовної давності й відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем та законним власником спірної квартири, а тому позовні вимоги [PERSON] про витребування спірної квартири у [PERSON] є безпідставними. ( т.2 а.с.142-144). Короткий зміст пояснень на позовну заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . Третя особа [PERSON] подала суду пояснення, в яких стверджувала, що вона на законних підставах купила у [PERSON] спірну квартиру, що підтверджено договором купівлі-продажу квартири, укладеного на біржі 04.11.1999 року, зареєстрованого державою в установленому законом порядку. Вказаний договір в її присутності підписав особисто [PERSON] , а висновки почеркознавчої експертизи від 31.10.2018 року не відповідають фактичним обставинам справи. З 1999 року по 2017 рік, тобто протягом 16 років, [PERSON] користувалася спірною квартирою, оформила на себе особові рахунки у постачальників комунальних послуг, сплачувала комунальні послуги, самостійно несла тягар утримання майна. З 1999 року [PERSON] не цікавився спірною квартирою, а тому безумовно пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав на спірну квартиру. За таких обставин [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав пропуску ним строку позовної давності звернення до суду за захистом. (т. 2 а.с. 228-229). Короткий зміст пояснень на позовну заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] . Третя особа [PERSON] подала суду пояснення, в яких стверджувала, що вона на законних підставах купила у [PERSON] спірну квартиру, що підтверджено договором купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом 08.12.2017 року, зареєстрованого державою в установленому законом порядку. В подальшому [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] , що також підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 02.02.2018 року. За час, коли [PERSON] мала право власності на спірну квартиру, жодна особа не оспорювала її прав на належну їй квартиру. Спірна квартира вибула з володіння [PERSON] у 1999 році, а тому він пропустив строк для звернення до суду з позовом про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння. Тому [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав пропуску ним строку позовної давності звернення до суду за захистом. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.02.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. (т.1 а.с.21-22). Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області у складі головуючої судді Зоріної Д.О. від 11.03.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалено справу слухати за правилами загального позовного провадженя. (т.1 а.с.48-49). Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24.03.2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову. (т.1 а.с.60-61). Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 06.04.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.1 а.с.93). Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у складі головуючої судді Зоріної Д. О. від 31.05.2021 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме він є власником нерухомого майна спірної квартири [ADDRESS] , та як наслідок має право на витребування цього майна із незаконного володіння [PERSON] . Також суд дійшов висновку про неналежність висновку експерта від 31.10.2018 року №20867/23983 як доказу того, що позивач є законним власником спірної квартири, оскільки підтверджена зазначеним висновком експерта обставина була предметом доказування при вирішенні судами попередніх інстанцій обґрунтованості вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним і судом було зроблено висновок про недоведеність позивачем факту необізнаності останнього про укладення відповідної угоди. (т.1 а.с.111-116). Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.09.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Скасовано заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2021 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Витребувано у [PERSON] об`єкт житлової нерухомості однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та повернуто вказану квартиру власнику [PERSON] . Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вибуття спірної квартири з володіння позивача поза його волею та подальше відчуження її за відплатним договором купівлі-продажу від 08.12.2017 року [PERSON] , яка не набула право власності на спірне майно, що встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №537/2420/16-ц, та не мала права його продавати, дає позивачеві право як належному власнику на витребування належної йому квартири [ADDRESS] від останнього набувача [PERSON] , навіть якщо укладаючи договір купівлі-продажу від 02.02.2018 року вона діяла добросовісно при оформленні купівлі спірної квартири. (т.1 а.с. 166-173). Постановою Верховного Суд від 08.06.2022 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] . Скасовано заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.05.2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21.09.2021 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неповідомлення відповідача [PERSON] про місце і час розгляду справи, що є істотним порушенням її прав. (т.2 а.с. 66-70). Ухвалою Крюківського районного суду в складі головуючої судді Мурашової Н.В. прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. (т.2 а.с.74-75). 07.07.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Миронов О.А. подав заяву, в якій просив виправити у позові помилково зазначені дані відповідача [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.09.2022 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , який є чоловіком відповідача [PERSON] й стверджував, що спірна квартира придбана його дружиною у шлюбі за спільні кошти подружжя, а тому рішення у справі за позовом [PERSON] про витребування спірної квартири з володіння [PERSON] безумовно вплине на його майнові права та інтереси. (т.2 а.с. 133-137). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.10.2022 року прийнято заяву представника позивача адвоката Миронова О.А. про виправлення описки у позові щодо особистих даних відповідача [PERSON] . Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.150-152). 05.04.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Лобов М.О. до початку розгляду справи по суті подав заяву про залучення до участі у справі за позовом [PERSON] про витребування з володіння [PERSON] належної йому квартири третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , попередніх власників спірної квартири, від яких до [PERSON] перейшло за плату право власності на спірну квартиру, а тому рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов`язки. Ухвалою Крюківського райнного суду м. Кременчука від 05.04.2023 року за клопотанням представника відповідача адвоката Лобова М.О. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с. 176-177). Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] не з`явився в судове засідання. Його представник адвокат Миронов О.А. просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. Її представник адвокат Лобов М.О. просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав, наведених у відзиві на позов та у заперечннях на відповідь на відзив, зокрема з підстав, що: 1) [PERSON] є добросовісним набувачем та законним власним спірної квартири, яку купила за грошові кошти, 2) [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення за захистом до суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] , з підстав, наведених у його письмових поясненнях, зокрема з підстав що: 1) [PERSON] є добросовісним набувачем та законним власним спірної квартири, 2) [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення за захистом до суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] не з`явилися в судове засідання, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи. Подали письмові пояснення, в яких просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] з наведених вище підстав. Просили розглянути справу без їх участі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Норми права та мотиви суду при ухваленні рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ст.12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У ст.82 ЦПК України наведені підстави звільнення від доказування. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). По даній справі №537/532/21 та у справі №537/2420/16-ц судами встановлено, що [PERSON] 30 січня 1979 року виданий ордер № 91 на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудівників від 31 грудня 1978 року №1274 на зайняття квартири [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про шлюб від 09 жовтня 1981 року, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів 01\~лютого 1994 року, згідно з розпорядженням від 01 лютого 1994 року №3315/1, зареєстрованого у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № М-1 за реєстровим №\~91, [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира загальною площею 31,74 кв. м, житловою площею 17,12 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 04 листопада 1999 року на Кременчуцькій товарній біржі за номером 3-104 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] . Із листа КП «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» від 26 травня 2017 року №2138 вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 01 лютого 1994 року, яке погашено, та право власності зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Кременчуцькою товарною біржею 04 листопада 1999 року за № 3-104. Відповідно до листа Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» (далі КП «Кременчуцьке МБТІ») від 27 квітня 2017 року № 1697 за даними архівного обліку КП «Кременчуцьке МБТІ», станом на 28 грудня 2012 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кременчуцькою товарно-сировинною біржею 04 листопада 1999 року № 3-104 та інвентаризаційна/реєстраційна справа на квартиру [ADDRESS] не заводилась. Із копії картки прописки та поквартирної картки на квартиру [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою з 12 лютого 1979 року прописаний [PERSON] , який 02 листопада 1999 року виписаний із цієї квартири на [ADDRESS] , а з 25 липня 2000 року у квартирі зареєстрована [PERSON] . Зі змісту позову та пояснень представника позивача адвоката Миронова О.І. в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] по теперішній час зареєстрований за адресою: \~ [ADDRESS] . Згідно з довідкою КП «Кременчуцьке МБТІ» від 14 серпня 2015 року вих. 61/3082 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 02 лютого 1999\~року за [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла у віці 76 років, про що 26 травня\~2015 року складений відповідний актовий запис № 614. 29 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Крюківського РВ УМВС України в Полтавській області із заявою, в якій просив провести перевірку шахрайських дій [PERSON] , що викрав його документи та у результаті його дій він позбавлений житлової площі для особистого проживання, а саме квартири [ADDRESS] . 04 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до прокуратури м. Кременчука із заявою, відповідно до якої просив притягти [PERSON] до кримінальної відповідальності відповідно до статей 186 та 190 КК України, зокрема і по факту відчуження квартири [ADDRESS] . 13 квітня 2016 року старшим слідчим Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області Грисюк С. П. на підставі зави [PERSON] внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 190 КК України щодо заволодіння [PERSON] шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] . У кримінальному провадженні із протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 10 травня 2016 року вбачається, що останній на запитання слідчого, чи підписував він договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 04 листопада 1999 року відповів, що ніякого договору він не підписував. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 20867/23983 за кримінальним провадженням №12016170090001586, складеного 31 жовтня 2018 року судовими експертами Харківського НДІ СЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, та наданого позивачем до позовної заяви, підпис від імені [PERSON] у договорі від 04 листопада 1999 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованому Кременчуцькою товарною біржею за номером 3-104, розташований у рядку між друкованими словами «продавець» та « [PERSON] » виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою. Зі змісту пояснень представника позивача адвоката Миронова О.І. в судовому засіданні вбачається, що кримінальне провадження №12016170090001586 за заявою [PERSON] про заволодіння його квартирою шахрайським способом не було передано до суду з обвинувальним актом. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року у справі №537/2420/16-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено за недоведеністю. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки 129865148 від 05 липня 2018 року та за номером 130651295 від 12 липня 2018 року, 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. посвідчено договір купівлі-продажу за номером 4679, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] , набула [PERSON] та, в свою чергу, 02 лютого 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. посвідчено договір купівлі-продажу за номером 185, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] , придбала [PERSON] , яка наразі є володільцем спірного нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до пункту 7 статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 41 Конституції України та стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, право власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок злочинних дій. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18). Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями у справі №\~537/2420/16-ц, які набрали законної сили, спірна квартира на законних підставах належала на праві власності позивачеві [PERSON] та вибула з його володіння на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року, який укладений і зареєстрований на Кременчуцькій товарній біржі без дотримання обов`язкової нотаріальної форми. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 20867/23983 від 31 жовтня 2018 року доводиться, що спірна квартира вибула із володіння [PERSON] не з його волі, оскільки договір купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року ним не підписувався та відповідно не укладався. Відповідно до частини першої статтей 153, 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час вибуття спірного майна із володіння позивача, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Вибуття спірної квартири з володіння позивача поза його волею та подальше відчуження даного нерухомого майна за відплатним договором купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року [PERSON] , яка не набула право власності на дане майно, що встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року\~у справі\~№ 537/2420/16-ц, та не мала права його продавати, дає позивачеві право, як належному власнику, на витребування квартири [ADDRESS] від останнього набувача [PERSON] , навіть якщо укладаючи договір купівлі-продажу від 02 лютого 2018 року вона діяла добросовісно. Й відповідно позовні вимоги [PERSON] про витребування належної йому спірної квартири з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] , - є законними та обгрунтованими. Разом з тим, згідно зі статтями 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. У ст. 256, ст.257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Згідно із статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. У ст.267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до частини шостої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року. Отже, у протилежному випадку до правовідносин застосовуються норми ЦК Української РСР. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Встановивши, що\~договір купівлі-продажу спірної квартири від 04 листопада 1999 року укладений і зареєстрований на Кременчуцькій товарній біржі, проте нотаріально не посвідчений,\~а отже, є недійсним, проте саме за цим договором спірна квартира вибула з володіння позивача [PERSON] , при цьому позивач [PERSON] знятий з реєстрації у спірній квартирі з 02 листопада 1999 року після чого зареєстрований по [ADDRESS] , а з 25 липня 2000 року у спірній квартирі зареєстрована [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення спірного договору\~купівлі-продажу, коли спірна квартира вибула з володіння власника [PERSON] , тому, звертаючись 05.02.2021 року до суду із цим позовом майже через 22 роки після порушення права на спірну квартиру, позивач пропустив трирічний строк звернення до суду. При цьому суд враховує і те, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність, незважаючи на наведене, з листопада 1999 року [PERSON] не цікавився належною йому квартирою, зокрема не платив комунальниі платежі, не перевіряв реєстрацію у його квартирі інших осіб, оформлення особового рахунку для сплати комунальних послуг на інших осіб, не відвідував належну йому квартиру для перевірки її технічного стану та факту проживання в ній інших осіб. Доводи позивача та його преставника про поважність причин пропуску строку для звернення до суду із цим позовом є безпідставними, з огляду також і на те, що квартира вибула з володіння позивача у листопаді 1999 року, а звернувся він до суду з цим позовом лише 05.02.2021 року, тобто через майже 22 роки після порушення його права, а протягом цього часу [PERSON] не цікавився належним йому майном, враховуючи також презумпцію цивільного права про те, що власність зобов`язує. Наведені позивачем та його представником доводи про поважність причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, - є безпідставними, оскільки саме позивач не довів поважність причин пропуску строку позовної давності та факт своєї необізнаності щодо вибуття з його володіння спірної квартири в листопаді 1999 року. При цьому особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан, тощо. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав пропуску строку позовної давності. Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.11.2018 року у справі №\~537/2420/16-ц, в якій прийнято остаточне рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним догору купівлі продажу спірної квартири, укладеного на біржі 04.11.1999 року, з підстав пропуску строку позовної давності. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Питання про судові витрати вирішуються відповідно ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed