Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов`язати ФГ «ФЛЕШ» повернути в його користування дві земельні ділянки: з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604, площею 1,5040 га, та з кадастровим номером 7423382400:04:001:0566, площею 2,5584 га, які розташовані на території Вікторівської сільської ради Ніжинського району, скасувавши державну реєстрацію договорів оренди цих земельних ділянок від 20.01.2015. Позов обґрунтований тим, що 08.11.2011 між позивачем та ТОВ «Аратта-Агро» були укладені договори оренди землі, за умовами яких позивач передав у оренду товариству земельні ділянки, площею 1,5040 га та площею 2,5584 га, строком на 5 років, з переважним правом орендаря на поновлення договорів після закінчення строку їх дії. Після закінчення 5-річного строку, ТОВ «Аратта-Агро» продовжило користуватись орендованими земельними ділянками і сплачувати орендну плату, що дало підстави позивачу вважати, що орендар, скориставшись своїм переважним правом, поновив відповідні договори оренди на той самий строк і на тих же умовах. У грудні 2019 року до [PERSON] звернувся директор ТОВ «Аратта-Агро» Породько С.В. з пропозицією укласти з ФГ «ФЛЕШ» додаткову угоду щодо оренди належних йому земельних ділянок, яка передбачала збільшення розміру орендної плати та строку дії договорів оренди землі. В подальшому позивачем було з`ясовано, що 20.01.2015 між ним та ФГ «Флеш» були укладені два договори оренди земельних ділянок строком на 14 років. При ознайомленні з наданими відповідачем копіями зазначених договорів, позивач виявив, що підписи в договорах виконані не ним, а іншою особою, що згодом підтвердилось і висновком почеркознавчої експертизи. Позивач вважає, що оскільки не укладав договори оренди землі з відповідачем, то належні йому на праві власності земельні ділянки підлягають поверненню. У відзиві на позов від 24.11.2022 представник відповідача адвокат Аніщенко О.Г. заперечив позовні вимоги, вказавши, що факт укладання сторонами 20.01.2015 договорів оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604, площею 1,5040 га та з кадастровим номером 7423382400:04:001:0566, площею 2,5584 га, а також дійсність вказаних договорів встановлено рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі № 740/405/20, яке набрало законної сили, а тому доказуванню не підлягають. Поведінка [PERSON] засвідчує його обізнаність з умовами спірних договорів оренди землі від 20.01.2015, що проявлялась в систематичному отриманні плати за договорами оренди починаючи з року їх укладення. Позивач тривалий час не оспорював ні сам факт укладення договорів з ФГ «ФЛЕШ», ні їх умови. Крім того, висновок почеркознавчої експертизи від 31.08.2022, яким встановлено, що договори оренди землі від 20.01.2015 підписано не [PERSON] , є неналежним доказом у справі, оскільки експертом досліджувались не оригінали, а технічні копії договорів оренди від 20.01.2015, актів прийому-передачі земельної ділянки, актів визначення меж земельної ділянки в натурі. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду від 31.10.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.10.2022 заяву представника відповідача адвоката Аніщенка О.Г. про закриття провадження у справі залишено без задоволення. Ухвалою суду від 26.12.2022 підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Березовський О.Д. підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити. Пояснив, що договори оренди землі від 08.11.2011 між ТОВ «Аратта-Агро» та [PERSON] укладені у порядку, передбаченому на час такого укладення та фактично виконувались сторонами, не були скасовані в судовому порядку та не втратили чинності іншим шляхом, а державна реєстрація права оренди належних позивачу земельних ділянок на підставі договорів оренди землі від 20.01.2015 (під час дії договорів оренди від 08.11.2011) була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, як з боку відповідача, так і з боку державного реєстратора, що є підставою для скасування державної реєстрації 13.03.2015 права оренди належних позивачу земельних ділянок. Факт ненадання відповідачем на вимогу суду оригінальних примірників спірних договорів також підтверджує, що позивач не укладав жодного договору з ФГ «ФЛЕШ». Представник відповідача адвокат Аніщенко О.Г. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених ним у відзиві. Від представника третьої особи Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області Хоренка Д.А. надійшла заява від 14.04.2023 про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши доводи учасників розгляду справи, дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи №740/405/20 (провадження №2/740/69/21) в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч.1 ст.215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Судом встановлено, що 08.11.2011 між [PERSON] та ТОВ «Аратта-Агро» укладено договори оренди землі, за якими орендодавець (позивач) передав в оренду земельні ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604 та кадастровим номером 7423382400:04:001:0566 строком на 5 років. В судовому засіданні встановлено, що дія вказаних договорів оренди землі достроково не припинялась. З копій договорів оренди землі від 20.01.2015 вбачається, що [PERSON] та ФГ «Флеш» уклали договори оренди землі, за якими орендодавець (позивач) передав в оренду земельні ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604 та кадастровим номером 7423382400:04:001:0566 строком на 14 років. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначені договори оренди, тобто права оренди земельної ділянки ФГ «ФЛЕШ» з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604 та земельної ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0566 були зареєстровані 13.03.2015. Позивач посилається на те, що зазначені договори оренди він не підписував, що підтверджується висновком експерта. Факт отримання [PERSON] орендної плати згідно з договорами оренди землі з 2015 року по 2019 рік не заперечується жодною із сторін. В суді [PERSON] зазначав, що він дійсно з 2011 по 2019 роки отримував орендну плату, зокрема з 2011 по 2016 року - зерном, а з 2017 по 2019 - готівкою. Питання щодо орендної плати він постійно вирішував з керівником ТОВ «Аратта-Агро» Породьком Станіславом , від нього отримував грошові кошти, приміщення офісу орендар не змінював. У зв`язку з цим, він вважав, що орендарем його земельних ділянок є саме ТОВ «Аррата-Агро». Підпис про отримання орендної плати ставився у відомості, які взагалі не містили інформації про орендаря. Про те, що землі передано в оренду ФГ «ФЛЕШ» він дізнався у 2019 році, коли Породько С. запропонував йому підписати додаткову угоду із ФГ «ФЛЕШ» про зміну орендної плати та строку дії договору. Його прохання надати оригінали договорів оренди землі з ФГ «ФЛЕШ» представниками орендаря було проігноровано. Додаткову угоду до договору оренду, де орендарем вказане ФГ «ФЛЕШ», він отримував, проте не підписував, із підписом орендодавцю не повертав. З 2021 по 2022 рік відповідачем надсилалась орендна плата грошовими переказами, проте він їх не отримував. Суд вважає, що ці пояснення відповідають обставинам справи, узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема прибутково-касовими ордерами, які містяться в матеріалах цивільної справи Ніжинського міськрайонного суду № 740/405/20 та переглянутим відеозаписом, здійсненим у 2019 році в офісі відповідача, з якого вбачається, що під час отримання позивачем орендної плати, останній тривалий час спілкується з Породьком Станіславом Вікторовичем - керівником ТОВ «Аратта-Агро». На переконання суду, вказані обставини дійсно давали підстави [PERSON] вважати, що він отримує орендну плату за договорами оренди, які були укладені ним саме з ТОВ «Аратта Агро», а не з іншою юридичною особою. Відповідно до висновку експерта №2-31/08 від 31.08.2022 за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у договорах оренди землі від 20.01.2015, актах прийому - передачі земельних ділянок в оренду, актах визначення меж земельних ділянок у натурі, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно із ч.2,4 ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину (пункт 10 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України). За таких обставин, оскільки договори оренди [PERSON] не підписував, матеріали справи не містять відомостей про особу, яка підписала договори від його імені, висновок експертизи з цього приводу є категоричним та однозначним, не спростованим ні судом, ні відповідачем. Клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлялося. Твердження відповідача про те, що висновок експертизи не є доказом у справі, оскільки він проведений по копіях спірних документів, тобто договорів оренди та актах прийому передачі, суд не приймає до уваги, враховуючи, що як позивачем, так і судом були вчинені всі можливі дії на отримання оригіналів вказаних документів, проте ані у відповідача, ані у державного реєстратора оригіналів зазначених документів не виявилось. З урахуванням доведеності недійсності договору оренди, земельні ділянки підлягають поверненню позивачеві. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-2612цс15 та відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №710/2175/15. З урахуванням правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97) ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. [PERSON] , як власник земельних ділянок, вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки, що ним фактично і було зроблено. Що стосується заявлених позивачем вимог про скасування державної реєстрації договорів оренди, то розглядаючи їх, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За нормами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції яка діяла на момент проведення державно реєстрації договорів оренди від 20.01.2015, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. В судовому засіданні державний реєстратор Безручко С.А. пояснила, що для реєстрації договорів оренди землі у 2015 році керівником ФГ «ФЛЕШ» їй надавались оригінали договорів (не менше 3 примірників), заява та квитанції. Вона перевіряла інформацію про наявність обтяжень щодо земельних ділянок, які передаються в оренду, проте яким саме чином (чи направляла письмові запити, чи отримала інформацію з електронної бази, чи витяг з ДЗК приніс сам заявник) не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що є головою ФГ «ФЛЕШ». Дане фермерське господарство не являється правонаступником ТОВ «Аратта-Агро». Як укладались договори оренди землі від 20.01.2015 з [PERSON] вона не пам`ятає, під час підписання договору позивачем особисто присутня не була. Оскільки у 2015 році ФГ «ФЛЕШ» укладало багато договорів оренди землі, тому бланки договорів були відвезені до Вікторівської сільської ради і люди приходили туди підписувати документи. Оригінали договорів оренди землі, укладені з позивачем 20.01.2015 на даний час втрачені, за яких обставин це трапилось не пам`ятає. Також не пам`ятає які документи подавались державному реєстратору для державної реєстрації договорів оренди від 20.01.2015. Веденням документації у господарстві займалась бухгалтер, яка зараз у них не працює. Проаналізувавши вказані вище норми закону та взявши до уваги, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів перевірки державним реєстратором при вчиненні державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі відсутності державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку за іншою особою, в тому числі в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції, суд приходить до висновку, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства України та призводить до порушення права первісного орендаря. За частиною п.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди. Отже, реєстрація права оренди ФГ «Флеш» на земельні ділянки, коли договори оренди [PERSON] фактично не підписував, тобто ці правочини є неукладеними, не відповідають вимогам закону. За змістом ст.391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договорів оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної державним реєстратором реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області Безручко Світланою Андріївною щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0566, площею 2,56 га, розташованою на території Вікторівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та земельної ділянки з кадастровим номером 7423382400:04:001:0604, площею 1,5 га, розташованою на території Вікторівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Із урахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 1984 грн. 80 коп. судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До позовної заяви доданий договір № 08-2022/ц про надання правничої допомоги від 26.09.2022, акт прийому-передачі грошових коштів згідно договору № 08-2022/ц від 26.09.2022, з яких вбачається, що сума гонорару, сплачена адвокату за надані послуги по договору становить 11000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 11000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved