Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приміщенням житлового будинку і зобов`язання звільнити приміщення. В позовній заяві посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками жилого будинку з господарським спорудами за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року у справі №642/4408/10, яке набрало законної сили 20\~червня 2019\~року,\~ проведено реальний розподіл домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] за 2-м варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 22146 від 16.03.2018 року з перерозподілом часток, збільшивши частку [PERSON] до 800/1000 часток, які їй виділено. Виділено [PERSON] 200/1000 часток будинку з надвірними будівлями. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки з депозитного рахунку суду в сумі 50287 грн. Також зобов`язано сторони провести відповідні переобладнання. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. Але через дії відповідача умови проживання, у яких опинилася позивач, є незадовільними, оскільки в неї немає можливості користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідач своїми протиправними діями порушує її право на вільне користування приватною власністю. У добровільному порядку відповідач не бажає звільняти приміщення - кухню, що в технічному паспорті позначена цифрами 2-5, площею 17.9 кв.м., що належить [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення суду від 24 січня 2019 року. Відповідач відмовляється допустити на займану ним частку житлового будинку техніків КП «Харківське міське БТІ» для складення технічного паспорту на будівлю відповідно до часток, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року по справі №642/4408/17, яке набрало чинності відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року. Позивач намагалася вжити заходи досудового врегулювання спору, але у відповідь чула лише погрози та нецензурну лайку від відповідача, який є її рідним сином, що ще більше її пригнічує. Тому позивач просила суд зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним позивачці на праві приватної власності приміщенням - кухнею, що в технічному паспорті позначена цифрами 2-5, площею 17.9 кв. м., розташованою в будинку [ADDRESS] шляхом звільнення вказаного приміщення. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 24). Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 642/3207/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.Полтави\~від 05\~травня 2023\~року справу\~прийнято до\~свого провадження\~та призначено\~до розгляду (а.с.75). Відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 30-32). У відзиві зазначив, що за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі №642/4408/17 між співвласниками розподілено домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] . Витрати по переобладнанню покладено на обидві сторони порівну. Відповідачем по справі проведено аналіз та пошук підрядної організації для виконання робіт, визначених у рішенні суду, про що повідомлено позивача. Але в діях позивача вбачається не бажання виконати рішення суду по вищенаведеній справі, а спровокувати відповідача викупити майно, яке належить позивачу за завищеною ціною, без оформлених документів та не переобладнаним. Позивач намагається за рахунок лише відповідача провести переобладнання будинку, як того вимагає рішення суду. Твердження позивача у позовній заяві, що відповідач заважає користуватись їй своїм майном, не відповідають дійсності, оскільки позивач може в будь-який час користуватись своїм майном, виконавши рішення суду, але жодних дій для цього з боку позивача окрім бажання продати частину будинку відповідачу не зроблено. Через приміщення, яке належить відповідачу, проходять газові та енергетичні комунікації будинку (майна сторін процесу), тому позивач та відповідач повинні виділити окремі особові рахунки та переобладнати систему газопостачання та енергопостачання на окремі частини, так як без цього одна із сторін залишиться без газопостачання та не зможе користуватися енергообладнанням. Але комерційній пропозиції, надані відповідачу, залишені без реагування. Тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також просив стягнути з позивача на його користь 5000 грн. на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Інші заяви по суті справи та клопотання від учасників справи не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сосунов Є.В., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. При цьому відповідач судову повістку за вказаною ним адресою не отримав, вона провернулась суду з довідкою поштової організації про причини невручення: відсутність адресата за вказаною адресою. Про зміну місця проживання відповідач суду не повідомив. Але судову повістку на судове засідання отримав представник відповідача адвокат Сосунов Є.В. Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Таким чином судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Але про причини неявки в судове засідання відповідач та його представник суду не повідомили. Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 223 ЦПК України \~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник. Тому, враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина встановлена рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року у справі №642/4408/10, яке набрало законної сили 20 червня 2019 року, у якому зазначено, що частки співвласників становлять: [PERSON] 3/4, [PERSON] 1/3 (а.с. 6-7, 8-10). Цим же рішенням проведено реальний розподіл домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] за 2-м варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 22146 від 16.03.2018 року. Вирішено перерозподілити частки, збільшивши та виділивши [PERSON] на 800/1000 часток по житловим будівлям в «А-1» житлову кімнату 1-3 площею 8,2 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 16,7 кв.м., в «а» кухню 1-2 площею 10.5 кв.м. , в а4 коридор 1-5 площею 6 кв.м., санвузол 1-6 площею 4.9 кв.м., кухню 2-5 площею 17.9 кв.м., а разом по житловим будівлям 64.5 кв.м. та по надвірним будівлям а1- тамбур, а2 - ганок, Д - літня кухня, Д1 - тамбур, Ж-сарай, П-гараж, У-сарай, Х-сарай, №1- ворота, №4 труб. колодязь, №5 огорожа, №8 зливна яма, №2 огорожа. Виділено [PERSON] 200/1000 часток по житловим будівлям в літ. «А- . житлову кімнату 2-2 площею 8 кв.м, житлову кімнату 2-3 площею 15,5 кв.м., в а3 коридор 2-1 площею 2.6 кв.м., коридор 2-4 площею 3.3 кв.м, санвузол 2-6 площею 3.9 кв.м, а разом по житловим будівлям 33.3 кв.м. та по надвірним будівлям: Б-літню кухню, в- сарай, К-льох, Л- вбиральня, С-гараж, №3 - труб. колодязь, №7 хвіртку, 1- замощення, №2 - огорожу. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки з депозитного рахунку, внесений депозитний внесок в сумі 50287 грн. Для розподілу будинку також вирішено провести наступні переобладнання: закласти двірні прорізи між приміщеннями 2-4 та 2-5; влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 2-5 та 1-5; в приміщенні 2-2 влаштувати кухню, площа якої повинна бути не менш ніж 7 кв.м; обладнати квартири самостійними системами опалення та електропостачання, розділити горищне приміщення відповідно до 2 варіанту розподілу будинку з обладнанням іншого ходу, без виконання перегородки. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. На час розгляду справи вказане рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року у справі №642/4408/10 не виконано. Реально житловий будинок за визначеним судом варіантом не розподілений, зазначені судом переобладнання (як то закласти двірні прорізи між приміщеннями 2-4 та 2-5; влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 2-5 та 1-5; в приміщенні 2-2 влаштувати кухню, обладнати квартири самостійними системами опалення та електропостачання, розділити горищне приміщення з обладнанням іншого ходу, без виконання перегородки) сторонами не виконані, відповідно, не зареєстровані права сторін на виділені кожному з них реальні частки будинку з господарськими спорудами як на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна. А крім того, не зареєстровано припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином до здійснення державної реєстрації реально виділених сторонам часток та до державної реєстрації припинення права спільної власності на будинок сторони залишаються співвласниками жилого будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. З долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що сторонами укладалися будь-які договори щодо користування спільним майном, в тому числі спірним приміщенням кухні 2-5 площею 17,9 кв. м. До матеріалів справи також не долучені докази того, що іншим чином приміщення кухні 2-5 виділялося в користування позивачу. В той же час виділення позивачу вказаного приміщення при розподілі будинку згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року у справі №642/4408/10 не є встановленням порядку користування спільним майном до його реального розподілу, і перейде в особисте володіння та користування позивача після виконання даного рішення суду, реального розподілу будинку та реєстрації прав власності кожної із сторін на виділену їй частку, та реєстрації припинення права спільної власності на будинок. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зазначаючи у позовній заяві, що відповідач перешкоджає їй як співвласнику користуватися приміщенням кухні 2-5 площею 17,9 кв. м., позивач жодного доказу на підтвердження даних обставин суду не надала. Той факт, що у добровільному порядку відповідач не бажає звільняти приміщення кухні, не свідчить про порушення права позивача, оскільки рішення суду від 24 січня 2019 року сторонами не виконано, докази того, що вказане приміщення іншим рішенням або договором між співвласниками виділялося лише в її користування, позивач суду не надала. А до розподілу будинку та до його реєстрації будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, і співвласники мають право спільного користування будинком відповідно до їх часток у праві власності. Таким чином, розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити, судові витрати позивача покладається на неї та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідач доказів на підтвердження понесених ним судових витрат суду не надав. Тому підстави для стягнення з відповідача на його користь судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed