Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач, є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] , однак за даною адресою відповідач не проживає з 2007 р. Реєстрація місця проживання відповідача створює об`єктивні перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, має інше місце проживання, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір найму між сторонами відсутній, не з`являється за місцем реєстрації, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явивсь, про дату , час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядкута належним чином, про що міститься підтвердження про отримання рекомендованих повідомлень в матеріалах справи, відзив на позовну заяву не подав, інших заяв та клопотань не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Розглянувши заяву по суті справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , і вказана обставини підтверджуються : копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2020 р., зареєстровано в реєстрі за № 1-128, відповідно до якого позивач в порядку спадкування після смерті [PERSON] є власником частки житлового будинку, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200738311, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2021 р., зареєстровано в реєстрі за № 1046, відповідно до якого позивач в порядку спадкування після смерті [PERSON] є власником частки житлового будинку, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 277236844 ( а.с.8-13) Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і вказана обставина підтверджується: копією домової книги на вищевказаний житловий будинок та відомостями ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області № 1888/6287 від 22.05.2023 р. (а.с.17-18, 24). Як вбачається з акта депутата Коростишівської міської ради № 565 відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2007 року (а.с.19). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Статтею ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у будинку, що належить на праві власності позивачу, а також не містять матеріали справи і доказів наявності перешкод у проживанні відповідача за вказаною адресою, угоди про порядок користування цим житлом сторонами суду не надано. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов до переконання, що оскільки відповідач не проживає у будинку позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved