Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

20 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Локачинської селищної ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2015 року між сторонами був укладений шлюб, від спільного подружнього життя у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року шлюб розірвано. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2022 року визначено місце проживання дітей з батьком - позивачем по справі. Зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості у їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами синів, станом здоров`я, навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Також відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться на повному утриманні позивача. Вважає, що свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно синів є підставою для позбавлення її батьківських прав. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в [ADDRESS] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також просить судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 23 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24 травня 2023 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.06.2023, визнано явку сторін обов`язковою та зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Локачинської селищної ради надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні 30.06.2023 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що діти повністю заходяться на його утриманні, а відповідачка не бере участі у вихованні дітей, не відвідує їх та не телефонує. Вона жодного разу не приходила у школу та садок. Діти звикли, що мами немає, хоча сумують за нею. У випадку, якщо б відповідачка хотіла зустрітися з дітьми, не заперечує проти цього. Однак, матір не виявляє такого бажання. Представник третьої особи Хом`як О.С. в судовому засіданні 30.06.2023 просила позов задовольнити та пояснила, що матір не піклується про своїх дітей та зловживає алкогольними напоями. Її неодноразово запрошували на засідання комісії, вживали всіх необхідних заходів для забезпечення можливості надання пояснень, однак вона не з`являлася. [PERSON] завжди заперечує щодо заявлених позовів на словах, однак жодних дій не вчиняє. Під час останньої телефонної розмови перебувала в стані алкогольного сп`яніння, однак повідомила, що буде консультуватись з адвокатом як захистити свої права. 27.06.2023 повторно не з`явилась на засідання комісії, хоча була належним чином повідомлена. Своєю поведінкою виявляє незацікавленість щодо розгляду питання про позбавлення її батьківських прав та і загалом до дітей також. 30 червня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2023 для повторного виклику в судове засідання відповідача з метою надати суду пояснення щодо позову. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного листа та телефонограмою (а.с. 62 на звороті, 63). 20 квітня 2023 року від представника позивача надійшла заява у якій просить розгляд справи проводити без за її відсутності та відсутності позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 37). 30 червня 2023 року позивач через канцелярію суду подав письмову заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 73). Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 74, 75). Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло. Судом вжито всіх заходів для надання можливості відповідачу з`явитися до суду, захистити свої права та надати пояснення, заперечення проти позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, 19 липня 2023 року від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 76). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22 серпня 2015 року Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №38 (а.с. 13-14). У сторін народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копіями Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2019 року та серії [NUMBER] від 23 серпня 2019 року, з яких вбачається батько дітей - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9, 11). Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2022 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] (а.с 15-16). Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2023/001555616, 2023/001555085, сформованих 20.02.2023 року Локачинською територіальною громадою, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із 20 лютого 2023 року зареєстровані у [ADDRESS] (а.с. 18, 19). Згідно довідки-характеристики, виданої Локачинською селищною радою Володимирського району Волинської області від 01 травня 2023 року вих. № 190, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації проживає періодично, на даний час не проживає, інформації про її місцеперебування в старостинському окрузі немає. В період проживання за вказаною адресою ніде не працювала, помічена у зловживанні спиртних напоїв, громадський порядок не порушувала, скарг на її поведінку до старостинського округу не надходило (а.с. 47); Згідно відповіді Володимирського РВП ГУНП у Волинській області від 04.05.2023 року № 9401/52/01-2023, [PERSON] , [INFO] , на профілактичному обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно відомостей внесених до бази ІТС ІПНП у Волинській області, протягом року до адміністративної відповідальності була притягнута за ч.1 ст.184 КУпАП (ухилення від виконання батьківських обов`язків), ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство), ст.183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб) (а.с. 48). Згідно письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прийнятих інспектором СЮП ВП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Ткачук О.С., [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям, не приїжджає до них, хоча вони її чекають, а також зловживає спиртними напоями (а.с. 49-53). Рішенням виконавчого комітету Локачинської селищної ради Волинської області № 95 від 28 червня 2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно даного висновку матір не проявляє інтересу до дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім життям та станом здоров`я, не відвідує навчальні заклади, коштів на утримання малолітніх не надає (а.с. 65, 66-68). Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Враховуючи наведене, при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Суд вважає, що факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] доведено в ході судового розгляду в повному обсязі. Відповідач, як мати, протягом тривалого часу не проживає із своїми дітьми, а їх вихованням та утриманням займається позивач. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Судом взято до уваги також поведінку відповідачки в ході судового розгляду справи та розгляду комісією органу опіки та піклування питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав, яка, при належному повідомленні про розгляд, жодного разу не з`явилась для надання пояснень чи заперечень щодо позбавлення батьківських прав, таким чином не виявила зацікавленість чи бажання стати на шлях виправлення та почати піклуватися про своїх дітей, що свідчить про її байдуже ставлення до своїх материнських обов`язків. Окрім того, маючи можливість безперешкодно спілкуватись з дітьми, жодним чином не використовує її. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дітей, що є винною поведінкою матері в розумінні вимог норм матеріального права, а підтверджень того, що поведінка [PERSON] щодо дітей може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто. Враховуючи наведене, є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дітей. Таким чином, враховуючи вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно дітей, що проявляється у свідомому ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджень того, що поведінка відповідача щодо дітей може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто, з врахуванням найкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Відтак, позов слід задовольнити. Згідно ч.6 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved