Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та заінтересованої особи. 24.07.2023 представник заявника звернувся з вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на тимчасово окупованій території України, останнє місце реєстрації якої було за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що її дошлюбне прізвище « [PERSON] », яке вона у зв`язка з одруженням змінила на « [PERSON] ». До 2014 року заявниця проживала в смт. Юр`ївка Лугутинського району Луганської області. Матір`ю заявниці являється [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що після окупації Луганська, заявниця разом зі своєю дочкою переїхали до м. Миколаїв, а її матір вирішила залишитися по місцю проживання, оскільки була похилого віку і не хотіла покидати власне господарство. Вказує на те, що тривалий час заявниця підтримувала відносини з матір`ю. Протягом 2014-2022 років їй навіть вдалося провідувати матір кілька разів, а також передати ліки та продукти харчування, але після повномасштабного вторгнення рф на територію України такої можливості вже не було. [INFO] матір заявниці померла, про що їй повідомили родичі в телефонному режимі. У зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть [PERSON] видано рф, то відповідно юридичної сили на території України цей документ не має, у зв`язку з чим, не має підстави для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України, а тому вона не має можливості отримати свідоцтво про смерть матері, яке їй потрібно в подальшому для оформлення спадкових прав, що стало підставою звернення до суду із вказаною заявою. У судове засідання від представника заявника [PERSON] поступила заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі та участі заявниці. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи для участі в судовому розгляді не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань не подавав. Пунктами 1, 2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.07.2023. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Заявниця [PERSON] народилась [INFO] і являється громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19.05.2000 Лутугинським МВ УМВС України в Луганській області. Згідно свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , виданого 25.05.1954 Михайлівською селищною радою депутатів трудящих Ворошиловоградського району Ворошиловограської області, матір`ю зазначена « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про одруження від 30.09.1972 року народження, серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка у зв`язку з одруженням змінила прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, вищевказаними письмовими доказами підтверджуються той факт, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] [PERSON] народилася [INFO] у с. Олексіївка Перевальського району Луганської області, є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Свердловським МВ УМВС у Луганській області. Як вбачається з медичного свідоцтва про смерть №3 від 17.01.2023 [PERSON] померла [INFO] в смт. Юр`ївка Лугутинського району Луганської області у віці 89 років. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, який востаннє продовжено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 №254/2023 з 05:30 години 20.05.2023 строком на 90 діб. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід?ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров?я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати документи про це. З урахуванням встановлених судом обставин доведеною є той факт, що заявниця не має можливості отримати оригінал лікарського свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті, оскільки вказані документи видані установою, яка перебуває на тимчасово окупованій території і юрисдикція якої Україною не визнається. Відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов?язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об?єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. За змістом ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов?язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов?язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому наявні підстави для задоволення заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved