Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.Підписавши заяву відповідачем, між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).Позивач виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого ліміту.Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів погашення заборгованості відповідач станом на 19.10.2021року має заборгованість - 49168,32 грн., з яких: 39379,30 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9789,02 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, які і просить суд стягнути з відповідача а також судові витрати. Представник позивача просить суд позов задоволити, слухати справу у відсутність представника. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Рижов С.Є. в письмовій заяві просить суд слухати справу у його відсутність та відсутність відповідачки, проти позову заперечує. Заперечення мотивував тим, що незрозумілим є те, за яких обставин сформувалась сума заборгованості. Позивачем не було надано первинного документа на підтвердження розміру заборгованості позичальника, з якого було б зрозуміло спосіб нарахування та виникнення кредитної заборгованості. Вказує, що розрахунок заборгованості складений під час складання позову представником банку, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх реквізитів, посад та підписів осіб, відповідальних за здійснення операції в банку та правильність їх оформлення. Тому, відповідач вважає, що наданий розрахунок розміру заборгованості не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку. А наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості складений та підписаний невідомою особою. Анкета-заявка складена російською мовою, а позивачем не надано жодних документів, які б засвідчували повноваження Мудрак Е.А. складати та підписувати від імені позивача такі документи.Відповідач зазначає, що заборгованість починає формуватись з 20.02.2021 року, що пов`язано з тим, що близько 19-00 год. невстановлена особа викрала грошові кошти, що зберігались на банківських рахунках [PERSON] серед банківських рахунків, з яких були викрадені кошти, є рахунок за номером картки [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк».20.02.2021року відбулось три грошові перекази з карти відповідача на невідому карту, загальний розмір суми викрадених коштів складає 82742,79 грн.. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 21.02.2021року у кримінальному провадженні № 12021200480000405 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.Відповідач вказує, що до моменту викрадення грошей, відповідач в повному обсязі виконувала свої зобов`язання відповідно до умов договору. Представником відповідача було заявлено клопотання у порядку ст. 84 ЦПК України про витребування у позивача належно оформленого розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 03.01.2019 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] станом на 19.10.2021 року; докази на підтвердження розміру встановленого кредитного ліміту картки [PERSON] [NUMBER] на 20.02.2021 року; доказів з інформацією щодо трьох переказів здійснених 20.02.2021 року з картки [NUMBER] , зокрема, час переказів, рахунок на який вони були здійснені, інформація про одержувача (прізвище, ім`я, по батькові). 28.10.2022 року судом було задоволено клопотання, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» належно оформлені розрахунки заборгованості за Договором № б/н від 03.01.2019 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] станом на 19.10.2021 року; докази на підтвердження розміру встановленого кредитного ліміту картки [PERSON] [NUMBER] на 20.02.2021 року; докази з інформацією щодо трьох переказів здійснених 20.02.2021року з картки [NUMBER] , зокрема, час переказів, рахунок на який вони були здійснені, інформацію про одержувача (прізвище, ім`я, по батькові). Позивачем не було надано витребувані докази на адресу суду. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про надання банківських послуг від 03.01.2019, що підтверджується анкетами-заявами про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.01.2019 року. За цим договором [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 03.01.2019 року, термін дії 04/22. 20.02.2021року з кредитної картки № [NUMBER] відповідача без її відома були здійснені перекази: 14491,43 грн., 14492,10 грн., 10351,50 грн.. Дана обставина підтверджується випискою за договором № б/н за період 03.01.2019 року - 21.10.2021 року (а.с.72). Відповідачка [PERSON] звернулась до поліції з заявою про вчинення злочину. Про що 21.02.2021року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12021200480000405 за ч. 3 ст. 185 КК України. У витягу з ЄРДР вказано: «20.02.2021року приблизно о 19-00 год. невстановлена особа викрала грошові кошти, що зберігались на банківських рахунках [PERSON] , спричинивши тим самим матеріального збитку на заявлену суму 165000 грн.» Вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчим було змінено правову кваліфікацію з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України. У межах кримінального провадження встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами відповідача. Відповідачка повідомила банк про несанкціоновану транзакцію, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою відповідача від 22.02.2021року, отриманою позивачем 22.02.2021року вхідний номер 845-ВБ(а.с.182). Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції Закону № 2056-IV від 06.10.2004; із змінами, внесеними згідно із Законом № 5284-VI від 18.09.2012) у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 7, 8, 9 розділу VІ Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014року № 705 визначено емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 в справі № 6-71цс15, та підтримано у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі № 754/15020/15-ц. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі № 691/699/16-ц вказано, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Судом встановлено, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши три перекази зі своєї картки, повідомила позивача та правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення. Досудове розслідування кримінального провадження № 12021200480000405 від 21.02.2021року триває, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення встановлюється. Таким чином відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача. Крім того, суд вважає необхідним зазначити наступне: Позивач стверджує, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ними та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів» надані позивачем. Вважає, що відповідач була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Відповідач заперечувала проти таких доводів позивача. Вказуючи, що умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Зазначення позивача про те, що відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка щодо їх затвердження не можуть виступати, як беззаперечний факт ознайомлення Відповідачем із Умовами та правилами надання банківських послуг. А роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Через відсутність підпису Відповідача на витягу з Умов і правил надання банківських послуг відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд погоджується з доводами відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. З огляду на зазначене, суд вважає, що у даній справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Позивач зазначає, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами:розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідкою про видані картки, копією заяви позичальника, копією Паспорту споживчого кредиту, витягом з «Тарифів», витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, копією документу, що посвідчує особу відповідача. Відповідач наполягав на тому, що наданий представником Позивача розрахунок заборгованості складений під час складання позову представником ПриватБанку, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення. Таким чином, наданий розрахунок розміру заборгованості не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Вимоги щодо складення первинних документів та перелік необхідних реквізитів передбачені ч. 2 ст. 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Частинами 3 та 6 ст. 8 Закону У "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 по справі № 315/353/17 зазначено, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості, зокрема, виписку по картковому рахунку відповідача, дані про рух на ньому коштів тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. ч. 1,2 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 та п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] змушена була звернутись до адвоката Рижова С.Є. з метою отримання правової допомоги про що було укладено Договір № 1814-Р/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.12.2021року. Відповідачем було надано копію Додатку №1 до Договору № 1814-Р про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.12.2021року, орієнтовний розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу від 27.05.2022 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 21 від 02.12.2021року.Згідно розрахунку сум витрат на професійну правову допомогу на загальну суму 13500 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved