Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , як майно, яке набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину даного будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 20.06.1989 її дочка [PERSON] (прізвище на [PERSON] 23.11.1991 змінено у зв`язку з одруженням) придбала у [PERSON] , жительки с. Варковичі Дубнівського району, яка діяла на підставі рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Паризької комуни №2 від 26.05.1989 у власність житловий будинок з надвірними будівлями в с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області і розташований на земельній ділянці, закріпленій за колгоспом ім. Паризької комуни. Рішенням виконкому Варковицької сільської ради від 18.11.1997 [PERSON] надано дозвіл на перебудову старого будинку в [ADDRESS] на новий будинок на старому місці. У подальшому [PERSON] розробила Генеральний план забудови земельної ділянки індивідуального будівництва, виготовляла документи по проведенню світла до будинку. Вказаний будинок позивачка будували з чоловіком та сім`єю дочки упродовж багатьох років за їх спільні кошти та спільною працею. Після смерті чоловіка [PERSON] 02.09.2014 позивачка зі своєю дочкою знайшли у його кімнаті документи: копію виписки з протоколу сесії Варковицької сільської ради від 17.03.1998, відповідно до якого сесія сільської ради, на підставі заяви [PERSON] , надала дозвіл [PERSON] подарувати незавершене будівництво житлового будинку в [ADDRESS] громадянину [PERSON] (своєму брату), а останній прийняв в дар вказане будівництво; копію Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 15.10.1999 на підставі рішення виконкому Варковицької сільської ради від 05.10.1999, в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] . На вказаному правовстановлюючому документі директором Державного комунального малого підприємства „АРХІТЕКТОР" Л.Ф. Мосійчуком 01.11.1999 зроблено відповідний реєстраційний напис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №55-55; копію Державного акту на право приватної власності на землю на [PERSON] . У 2015 році її дочка [PERSON] зверталася до [PERSON] , Варковицької сільської ради, третя особа КП «Архітектор» про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на майно та скасування його реєстраційного напису, визнання права власності на майно, але зрештою право власності на будинок залишилось зареєстрованим за сином [PERSON] . Просить задовольнити позов, бо згідно ст. 17 Закону України „Про власність" (що діяв на час виникнення вказаних правовідносин), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (а.с. 1-7, т.1). 1.2. Відповідач.18.20.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку зі спливом позовної давності, позовні вимоги не визнає повністю. Позовні вимоги є необґрунтовані та безпідставні, а викладені в позові факти, на які посилається позивач, вже були предметом судового розгляду у справі №559\\372\\15-ц, яка розглядалася в період тривалого часу в апеляційному та касаційному порядку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а дана позовна заява подана поза межами строку, тому наявні всі підстави для застосування позовної давності та відмови позивачу у позові (а.с.53-55 т.1). 1.3. Третя особа [PERSON] подала письмові пояснення, згідно яких вважає, що її мама, позивачка по справі, має право на частину житлового будинку, так як вона надавала половину коштів на його перебудову. Між ними була домовленість, що після завершення будівництва кожен з них матиме частку у будинку. [INFO] помер батько і оформлюючи спадкові права за довіреністю матері, вона виявила, що будинок зареєстровано на брата. Просить позов задовольнити (а.с.77-81 т.1). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. 16.10.2020 позовна заява надійшла до суду в провадження головуючого судді Ральця Р.В. 12.10.2020 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову та накладення арешту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2021 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області було задоволено заяву відповідача [PERSON] і відведено головуючого суддю Ральця Р.В., а справа надійшла в провадження головуючого судді Панчука М.В. 23.09.2021 ухвалами Дубенського міськрайонного суду Рівненської області відповідачу [PERSON] було повернено зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні майном та сплачений при її поданні судовий збір, а також закрито підготовче провадження у справі. 28.09.2021 в зв`язку з закінченням повноважень головуючого судді Панчука М.В. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судова справа надійшла і 30.09.2021 прийнята в провадження головуючою суддею Жуковською О.Ю., призначено підготовче судове засідання. 03.11.2021 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області вирішено клопотання сторін про допит свідків, витребування документів і закрито підготовче провадження по справі і призначено судовий розгляд на 23.11.2021. 07.12.2022 від позивача надійшла заява розглядати справу без її участі, позов задовольнити. Судовий розгляд призначався за період з 23.11.2021 до 24.07.2023 12 разів, проте по суті результативно відбулось лише три засідання, решту відкладено за клопотанням представників сторін. Представник позивача клопотала про відкладення розгляду справи 4 рази, представник відповідача 5 разів. При цьому дві останні дати на 17.07.2023 та 24.07.2023 були узгоджені з усіма учасниками і заплановано завершення розгляду справи, проте ніхто до суду не з`явився: на 17.07.2023 представник позивача надіслала чергове клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з її участю в розгляді іншої справи, а 24.07.2023 це зробив представник відповідача, мотивуючи, що відповідач хворий, проте жодних доказів на підтвердження цього не надав, як і в попередніх випадках. Згідно ст.223 ЦПК України підстав для подальшого відкладення розгляду справи немає. 2.2. В судовому засіданні 23.11.2021 позивач [PERSON] допитана як свідок показала, що відповідач, то її син, а третя особа - то донька. Проживає в своїй хаті по [ADDRESS] з донькою, але тепер то хата доньки, з якого часу не пам`ятає. Років з десять прожила в с.Зелений Гай в хаті чоловіка, там її речі і меблі. Будувати хату в с. Зелений Гай почали, коли вона ще на роботу ходила - це були 90-ті роки. Маленьку хату купив чоловік спочатку ніби для сина, але потім стався конфлікт між чоловіками і син від хати відмовився, сказав, що будувати не буде. І почали з чоловіком потихеньку збирати матеріал та будувати з тої маленької хатки. Здається, хату переписали на доньку, будували її з чоловіком, донькою, і син був, але ніби як в стороні, бо в приймах. З сином домовленості не було, що то хата йому, бо він не раз їх підводив, а доньці казали, що як побудуємо, то їй хата буде. Син застосовував силу іноді до батька, до неї. Поки батько не помер, то все було нормально. Вона точно подій не пам`ятає, дочка за хату вже судилась і вона свідком була, бо хату їй хоче і їй же треба десь добути, а позов, здається, подавала і підтримує. Представник позивача позов підтримує і просить його задовольнити. 2.3. В судовому засіданні 23.11.2021 відповідач [PERSON] допитаний як свідок показав, що його матір хоче пів будинку, але для цього немає підстав. Вона прописана і живе в [ADDRESS] , зараз там сестра теж живе. Він будував будинок у с.Зелений Гай, а йому допомагав батько і родичі. Працював у облспоживспілці, цеглу купував за свої кошти, газову трасу прокладав, то батько цим займався, каналізацію він з батьком проводив, воду били разом з батьком і дядьком. Будинок купувався спочатку на сестру ще в ті часи, бо він був на заробітках у Прибалтиці. Спір за будинок розпочався лише після смерті батька, а за життя батько сказав і було вирішено, що будинок в [ADDRESS] - сестрі, а йому хата в с. Зелений Гай Дубенського р-ну. Папка з документами лежала відкрита. Матір його приїжджала з м. Рівне періодично в с.Зелений Гай, батько похований на Молодіжному в Рівне, але перед смертю був у с.Зелений Гай. Він сам живе фактично 20 років в с.Зелений Гай, але лише приблизно рік тому прописався офіційно. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову і застосувати строки позовної давності. Бо спір за цей будинок вже вирішувався між братом і сестрою та була постанова Верховного суду. А матір, яка зараз позивач, свідчила 04.06.2015 в засіданні в підтримку доньки, тобто про спір за хату і документи знала, а позовну заяву подали від її імені 16.10.2020. 2.4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - [PERSON] дала пояснення 23.11.2021, що позивач, то її матір, а відповідач - рідний брат, він відмовився від батьків після 10 класу, бо хотів одружуватись, а вона лікувала матір і поставила на ноги після 4 операцій. Хату в с.Зелений Гай вони будували з батьками - вона працювала в магазині, а батько на Льонокомбінаті . Матір прописана в м. Рівне з нею, бо були в 90-х роках проблеми з отриманням пенсії, у неї доручення було на отримання пенсії і від матері, і від батька і вона ці гроші в село возила. Добудували будинок у 1996 році і перевезли батьків жити в с.Зелений Гай. в 1997 році, в експлуатацію будинок не вводили, домовлялись, що в хаті будуть жити всі спільно. Кошти були її з чоловіком - він в охороні працював, а її батьків. Наймали і людей, і своїми силами будували також - тато, брат, вона, і мама розшивку хати робила. Брат відношення до будівництва не має - його наймали і батько платив йому зарплату і є зошит, де це записано. Воду він не проводив, бо скважину била вона сама з дядьком. Документи на хату в селі виявили, коли батько помер. Цю папку мама їй дала і вона почала передивлятись документи. Брат виганяв матір 19.11.2020 і вони з чоловіком приїхали по неї, перелякану. Просить задовольнити позов. 2.5. Свідок від сторони позивача [PERSON] дав показання 23.11.2021, що позивач, то його теще, а третя особа - дружина, відповідач - швагро. Одружились вони 30 років тому. [PERSON] жила в будинку батьків у м. Рівне і сказала, що батько подарував дачу, яку треба розвалити і побудувати нову. І в сімейному колі вирішили, що їм лишається хата в м. Рівне, а батька допоможуть побудуватись в с.Зелений Гай Дубенського р-ну. Будували за кошти батьків і їм теж трохи допомагали, родичі допомагали. Він спочатку небагато заробляв, але з 1996 року став приватним підприємцем. Десь в 1996-1997 батьків повністю з усіма речами перевезли в с.Зелений Гай. [PERSON] був там, бо був офіційно ним оформлений на роботі і виготовляв там меблі. І [PERSON] був на будівництві в с.Зелений Гай, потім проживав там, працював і отримував заробітну плату. Будинок будували для батьків, а потім мали поділити, батько сказав, що половину їм буде, а половину йому з дружиною. У них в м. Рівне маленька хата, яку будували батьки дружини. Донька зі Львова приїжджає і місця вже не вистачає, а в с. Зелений Гай тримав невелику філію, хотів, щоб швагро щось заробляв. Зі шваґром нормальні стосунки. Взнав, що він власник хати лише після смерті батька. Матір тиждень тому забрали, бо вона жалілась, що їй холодно і син перекрив доступ до електрики, газу. А до того жила в с.Зелений Гай, а в м.Рівне приїжджала лікуватись і коли у неї алергії. 2.6. Свідок від сторони позивача [PERSON] дав показання 23.11.2021, що вони сусіди до 1997 року проживала поряд по [ADDRESS] , а потім в 1997 році тьотю [PERSON] привезли в с. Зелений Гай. Потім вони їздили один до одного в гості і на свята. Він же зі своїм батьком їздив в с. Зелений Гай валити стару дерев`яну будівлю і цеглу привозили, тьотя [PERSON] їсти варила і навіть цеглу розвантажувала. Як валили стару будівлю і [PERSON] бачив, він був присутній, а за чиї гроші будували не знає. Але покійний дядя [PERSON] приклав на те будівництво багато зусиль, бо на [ADDRESS] . В 1996 році хату добудували і його батьків запросили на новосілля, а потім і його подивитись, що зробили. Це неправда, що тьотя [PERSON] постійно жила на [ADDRESS]. 2.7. Свідок від сторони позивача [PERSON] дала показання 23.11.2021, що позивач - її рідна тітка, а відповідач і третя особа - це двоюрідні брат та сестра. Був старий гаражик і покійний [PERSON] купив його. Вони вдвох з тіткою [PERSON] і будували хату, а план купували на [PERSON] мала бізнес і ще в когось гроші позичали, зять допомагав - тюльпани на хаті малював. Покійний [PERSON] був трудяга великий і спеціаліст, він багато робив - плитку клав, воду бив, млина зробив, бурякорізку зробив, опалення зробив. В 1996 році вже там жили і будували - поставили буржуйку і будували, тьотя [PERSON] обіди варила. Тьотя [PERSON] жила там і [PERSON] теж проживав у будні дні, а на вихідні їздив додому в м. Рівне. Тітка не хотіла їхати в Рівне, хоч вона її про це просила. Якось тітка в хату не пускала [PERSON] і він взяв її за барки, а вона впала. В Рівне ту хату [PERSON] лишили, а [PERSON] тут був і гроші заробляв. І матір з хати виганяв. Десь тиждень тому на прохання [PERSON] поїхала подивитись як тьотя [PERSON] , приїхала, а в с.Зелений Гай холодно, гараж з брикетами закритий, світла нема і електрика вимкнена і до щитка зайти не змогли - [PERSON] все позакривав. Хата була оформлена на [PERSON] , бо й комунальні послуги на нього йшли, а платила за них тьотя [PERSON] , вона про це знає, бо й сама не раз книжки за комуналку передавала і сусід ходив платити, а в 2000-х роках і вона сама платила і знала, що хата оформлена на [PERSON] і послуги оформлені на [PERSON] . Тьотя [PERSON] платила за ці послуги. [PERSON] помер [INFO] років назад. 2.8. Свідок від сторони позивача [PERSON] дала показання 23.11.2021, що вона подруга [PERSON] . Будинок в с. Зелений Гай будували дядя [PERSON] і тьотя [PERSON] , [PERSON] та її чоловік, а вона туди їздила як подружка. Дядя [PERSON] майстер на всі руки був. Десь з 1996-1997 років [PERSON] постійно проживали в с.Зелений Гай. Ділянка була подарована [PERSON] на 18-річчя. Вона сама не була в с.Зелений Гай, але знає як виглядає будинок «під розшивку», бо [PERSON] вибирав орнамент. 2.9. Свідок від сторони відповідача [PERSON] дала показання 23.11.2021, що вона дружина відповідача, а позивач їй свекруха, третя особа це братиха. На будівництві в с. Зелений Гай участь приймав її чоловік і його батько, а свекрухи не було на початку, вона почала наїздами в тій хаті бути лише як побудували. Вона була зайнята тим, що гляділа [PERSON] дітей. Чоловік [PERSON] наймав людей і швагро допомагав будувати. І як тільки батько помер, то хату виставили на продаж - дізналась про це від [PERSON] . Свекруха ж їй казала, що претензій до них не має і позов не подавала. Свекруха фактично проживає на [ADDRESS] з цього року не проживає. До того трохи в м. Рівне проживала, а трохи в с. Зелений Гай. Власник хати в с. Зелений Гай її чоловік і комунальні послуги оформлені на нього, газу свекруха накрутила так, що його відключили. Була усна домовленість ще до початку будівництва, що ця хата в [ADDRESS] . Вона сама часто була на будівництві і допомагала - як робили заливку між поверхами, там батько будував, її чоловік [PERSON] , [PERSON] , її швагро [PERSON] , хлопці з кооперативу чоловіка. Свекор перший приїхав з речами, а потім і свекруха приїхала. Вона сама там не проживала, але бувала по 3-4рази, часто, бо спільно тримали свиней. 2.10. Свідок від сторони відповідача [PERSON] дав показання 23.11.2021. що відповідач то його батько, а позивач мати, третя особа - тітка. Хату будував його дід і допомагали батько, двоюрідні сестри, батько [PERSON] , навіть сам він маленький влітку цеглу допомагав носити. Його батько займався господарством в тій хаті. Останні пару років бабуся жила в с. Зелений Гай з дідом, хату закінчили як він пішов у 1 клас. Батько з хати бабу не виганяв, показав рішення Верховного суду і просив бабу та чоловіка тітки покинути приватну територію. Хто викликав поліцію не знає, але як батько показав рішення касації, то вже поліція претензій не мала. Це було осінню десь рік тому, в 2020 році. До того баба жила в с. Зелений Гай, а після того баби вже там не бачив. 2.11. Свідок від сторони відповідача [PERSON] дала показання 10.05.2023, що [PERSON] - це сусід в с. Зелений Гай, а [PERSON] знає в лице. З [PERSON] вони разом будувались у 90-х роках, десь в 1990-1993 році, бо він будував і вони будували. Вели сільське господарство, садили картоплю, [PERSON] і їм допомагав, були хороші сусідські відносини. Від самого початку цю хату будував [PERSON] і його батько допомагав. Вона знає, бо будувались разом - разом купували труби, цеглу, разом розводили газ. Вона знає, що будинок належить [PERSON] . Була розмова з батьком [PERSON] в рік перед смертю - він огортав картоплю і сказав, що то його будинок, [PERSON] , то йому коло нього і працювати. В ті роки там була майстерня столярна і поки її чоловік жив, то вони проводили багато часу разом - з 1993 до 2019 року. Вони з чоловіком жили в м. Рівне, але постійно їздили в с.Зелений Гай, бо будувались там і господарство вели по [ADDRESS] , але ніби вже та вулиця перейменована. Батько [PERSON] жив там, а з матір`ю його мало спілкувалась, може раз в місяць її там бачила в 90-х роках. Проти сестри [PERSON] нічого не має, але перший раз побачила її на похоронах [PERSON] батька. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Згідно договору купівлі-продажу від 20.06.1989 [PERSON] (прізвище на [PERSON] 23.11.1991 змінено у зв`язку з одруженням) придбала у [PERSON] , жительки с. Варковичі Дубнівського району, яка діяла на підставі рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Паризької комуни №2 від 26.05.1989, у власність житловий будинок з надвірними будівлями в с.Зелений Гай Дубенського району Рівненської області і розташований на земельній ділянці, закріпленій за колгоспом ім. Паризької комуни, посвідчений 27.06.1989 секретарем виконавчого комітету Норовичук К.П. сільської ради народних депутатів Дубнівського району Рівненської області та зареєстрований у виконкомі сільської ради народних депутатів за місцем знаходження цього будинку за [ADDRESS] (а.с.12 т.1). 3.2. [PERSON] розробила генеральний план забудови земельної ділянки індивідуального будівництва, виготовила документи по проведенню світла до будинку від 22.01.1990 (а.с.18-20 т.1). 3.3. Рішенням виконкому Варковицької сільської ради від 18.11.1997 [PERSON] надано дозвіл на перебудову старого будинку в [ADDRESS] на новий будинок на старому місці (а.с.14). 3.4. Згідно виписки з протоколу сесії Варковицька сільська рада 17.03.1998 розглянула заяву [PERSON] та вирішила надати дозвіл [PERSON] подарувати незавершене будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , а [PERSON] прийняти в дар незавершене будівництво (а.с.15 т.1). 3.5. Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 15.10.1999 на підставі рішення виконкому Варковицької сільської ради від 05.10.1999, будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] . На вказаному правовстановлюючому документі директором Державного комунального малого підприємства „АРХІТЕКТОР" Л.Ф. Мосійчуком 01.11.1999 зроблено відповідний реєстраційний напис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №55-55 (а.с.16 т.1). 3.6. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.17 т.1). 3.7. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №226718478 від 04.10.2020, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа 188,5 кв.м. Право власності зареєстровано 16.07.2018 (а.с.35-36 т.1). 3.8. Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14.02.2018 у справі №559/372/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] , Варковицької сільської ради, третя особа КП «Архітектор» про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на майно та скасування його реєстраційного напису, визнання права власності на майно задоволено частково: визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду [PERSON] за захистом порушеного права та останній їх поновлено; визнано незаконним та скасовано рішення Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області від 05.10.1999 в частині оформлення права власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , за [PERSON] ; визнано незаконним та скасовано рішення Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області від 06.04.1999 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] , площею 0,60 га; визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що в с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області, видане 15.10.1999 [PERSON] та зобов`язано КП «Архітектор» скасувати реєстраційний напис, вчинений 01.11.1999 за реєстровим номером 55-55; визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.60 га, що в с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області, виданий [PERSON] , та зареєстрований у книзі записів державних актів Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, а також скасовано його державну реєстрацію (а.с.21-23 т.1). 3.9. Згідно постанови Апеляційного суду Рівненської області від 21.06.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено: рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року в частині задоволених вимог скасовано, визнано причини пропуску [PERSON] строку звернення до суду не поважними і в їх поновлені останній відмовлено. [PERSON] у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності (а.с.24-27 т.1). 3.10. Згідно Постанови Верховного Суду від 27.05.2020 рішення апеляційного суду від 21.06.2018 залишено без змін (а.с.28-34 т.1). 3.11. 15.06.2021 за клопотанням представника позивача адвоката Мороз Л.С. до матеріалів справи долучено докази, а саме: квитанції та чеки про придбання будівельних матеріалів та копію ощадної книжки чоловіка позивачки [PERSON] . Згідно всіх видаткових накладних, квитанцій і чеків, окрім одного на цеглу, значиться платником [PERSON] , а 07.07.2000 за цеглу на суму 2500 грн. - [PERSON] (а.с.113-126 т.1). 3.12. У справі №559/372/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Варковицької сільської ради, третя особа КП «Архітектор» про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на майно та скасування його реєстраційного напису, визнання права власності на майно, [PERSON] 04.06.2015 була допитана в якості свідка, що підтверджується копією журналу судового засідання (а.с.1-3 т.2). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Це означає те, що власник зобов`язаний цікавитись майном, дбати про його стан, вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, з метою оформлення права власності. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 30 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше, (висновок Верховного Суду України,викладений у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 -255 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Крім того, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосовувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся, якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволені позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску. Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. Заслухавши сторін, дослідивши докази, суд робить висновок, що в цій справі однозначно пропущено строки позовної давності в три роки, про застосування яких заявлено стороною в справі, що є самостійною підставою для відмови в позові. Власником спірного будинку за діючими на той час правилами ще 01.11.1999 став відповідач [PERSON] і його матір про це не могла не знати, живучи в будинку [ADDRESS] . Про те, що власником будинку є [PERSON] знала і племінниця [PERSON] , бо на ім`я відповідача оформлені комунальні послуги, за які платила і позивач, знала про це і дружина відповідача, і навіть сусідка в 90-х роках з будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка в цій ситуації є єдиним стороннім свідком, абсолютно не зацікавленим в результаті розгляду справи. Сама позивач [PERSON] була навіть допитана як свідок в підтримку доньки [PERSON] в спорі щодо будинку між дітьми, де судами досліджувались правовстановлюючі документи, що підтверджується журналом судового засідання в справі №559/372/15-ц і рішеннями судів у цій справі, остаточне з яких постановлене касаційною інстанцією 27.05.2020. 5.2. Крім того, з показань учасників процесу встановлено, що до перебудови спірного будинку була залучена вся родина, в тому числі діти [PERSON] і їх подружжя, але хто і яку суму витратив на будівництво - суду не доведено. Проте суд упевнився, що тим, хто вкладав найбільше зусиль у перебудову - був батько- [PERSON] . 5.3. Також не викликає сумнівів, що до смерті батька відповідача та третьої особи 02.09.2014 спорів щодо будинку в с. Зелений Гай не виникало, а документи на будинок знаходились вдома. При цьому, за життя батька- [PERSON] будинок у м. Рівне був залишений доньці, а будинок в с. Зелений Гай Дубенського району оформлений на сина. 5.4. І незважаючи на те, що судами уже вирішувався спір про цей будинок [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] і першій відмовлено в позові, ініційовано нову справу від імені матері 1943 року народження, яка в силу поважного віку вже навіть не могла впевнено сказати в судовому засіданні подавала вона позов чи ні і перепитувала про це в доньки. Справа з тими самими фактичними даними, але просять визнати право спільної сумісної власності на господарство за [PERSON] і знову [PERSON] , а в підсумку право власності на частину будинку за [PERSON] . 5.5. Оскільки суд з`ясував, що вся сім`я [PERSON] включно з дітьми та їх подружжям так чи інакше докладала зусиль до перебудови будинку [ADDRESS] , але не доведено частки вкладу кожного, то суд погоджується, що окремі члени сім`ї могли би розраховувати на це майно як спільне сумісне згідно ст. 17 Закону України „Про власність" (що діяв на час виникнення вказаних правовідносин) як на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї. Проте, через 34 роки після придбання старого будинку, через 27 років після завершення фактичної перебудови і майже через 24 роки після оформлення права власності на будинок на відповідача, цього достеменно встановити вже неможливо. В підсумку, суд відмовляє в задоволенні позову внаслідок спливу строків позовної давності.

Outcome: dismissed