Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

16 червня 2023 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовної заяви позивач вказала, що 31 серпня 2018 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне між подружжям не склалося, з лютого 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим позивач просить суд шлюб розірвати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/10310/23 між суддями від 19 червня 2023 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 20 червня 2023 року. 04 липня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 05 липня 2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 07 липня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою від 10 липня 2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 серпня 2023 року на 12:30 год. 18 липня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява, у якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. 25 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, підтверджує факт того, що шлюбні відносини між сторонами відсутні, а також зазначає, що необхідності надавати сторонам строк на примирення не має. Однак відповідач заперечує щодо стягнення з нього коштів, понесених позивачем на правову допомогу, у розмірі 6000 грн., оскільки категорія справ про розірвання шлюбу є простою та не потребує спеціальних юридичних знань адвоката, тож вважає, що розмір є завищеним. Також відповідач заперечує щодо того, що позивач просить суд повернути їй дошлюбне прізвище, зазначає, що таке право виникне у позивача тільки після того, коли рішення суду набере законної сили, також зазначає про те, що позивач не позбавлена можливості звернутися до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища. Окрім того, вважає, що дана вимога є самостійною немайновою вимогою, а тому за неї має бути сплачено судовий збір. Поміж тим, відповідач просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. 31 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що твердження відповідача про те, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу є завищеним, не є об`єктивним, оскільки позивачем до позову додано договір про надання професійної правничої допомоги та інші докази, які підтверджують понесені позивачем витрати. Витрати є цілком співмірними із складністю справи та затраченим часом на надання адвокатом послуг. Щодо заперечень відповідача, які стосуються вимоги позивача про зміну прізвища, позивач зазначає, що дана вимога не є самостійно, а є лише проханням позивача до суду. зазначити в судовому рішенні про повернення позивачу дошлюбного прізвища. Про те, що сама процедура зміни прізвища має проводитися через органі державної реєстрації актів цивільного стану, позивач обізнана. У судове засідання призначене на 09 серпня 2023 року сторони не з`явилися. Враховуючи те, що їхніми представниками до суду подавалися заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить до наступного висновку. Встановлено, що 31 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1942, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 399, серія [NUMBER] . Як зазначала позивач у позовній заяві, та про це не заперечувалося відповідачем у відзиві на позов, сімейні відносини між подружжям не склались, наразі сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивача про повернення дошлюбного прізвища та заперечень відповідача з цього боку, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на положення зазначеної статті, прохання позивача про повернення їй дошлюбного прізвища є не вимогою, а є правом позивача, тож воно підлягає задоволенню. Разом з тим представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 13 червня 2023 року, укладеного між адвокатом АО "Дісп`ютс" та [PERSON] , об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором, додатком №1 "завдання", який є невід`ємною частиною договору, а також окремими усними дорученнями, а клієнт зобов`язується таку допомогу оплатити. Підпунктом 1.1.1 додатку до договору №1 "завдання" зазначено, що об`єднання надає клієнту допомогу у виді складення позовної заяви про розірвання шлюбу, подання її до суду, а також повного супроводу зазначеної справи у суді першої інстанції Підпунктом 4.1 додатку №1 визначено, що за роботу (завдання), визначену пунктом 1.1.1, клієнт сплачує об`єднанню фіксовану винагороду у розмірі 6000 грн. в момент підписання договору. Згідно копії заключної виписки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що [PERSON] сплатила об`єднанню, зокрема і кошти за договором № 2023/37 від 13 червня 2023 року по завд. № 1, у розмір 6000 грн. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, те, що вказана категорія справ є малозначною в силу приписів статті 19 ЦПК України та існує чисельна усталена судова практика щодо спорів про розірвання шлюбу, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, з огляду на заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1500 грн. На підставі положень статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved