Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати за [PERSON] права власності на спадкове домоволодіння після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , яке розташоване по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що дане домоволодіння побудовано у 1966 році. Після смерті батька, [PERSON] , як донька померлого, прийняла спадщину, проте не може оформити право власності, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник Городоцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] , згідно технічної документації було збудоване в 1966 році. Згідно виписки з погосподарських книг дане домоволодіння рахувалося за головою двору [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, [PERSON] - дружина спадкодавця відмовилась від прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] відмовлено через відсутність документів, що встановлюють право власності спадкодавця на зазначений будинок з надвірними будівлями. Відповідно до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадковим правом визначено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, як спадкоємець за законом, після смерті свого батька [PERSON] .. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом для позивача є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього. За життя [PERSON] правовстановлюючі документи не отримував, державну реєстрацію спірного домоволодіння не проводив. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Тому, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування такого об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту, складеного Городоцьким бюро технічної інвентаризації, в якому зазначено, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] здійснено у 1966 році. Тобто, спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померлий [PERSON] набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло в порядку спадкування до його доньки [PERSON] .. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved