Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Посилався на те, що з 1999 року по 2015 рік перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою. Під час спільного проживання у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із ним. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.11.2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.02.2020 року, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відібрано від [PERSON] малолітнього [PERSON] та повернуто малолітню дитину матері [PERSON] . У подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.04.2020 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.08.2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей в розмірі по 2027 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19.10.2018 року і до їх повноліття. До 10.03.2022 року діти проживали з відповідачем, а [PERSON] до вказаного часу сплачував аліменти на утримання дітей. У зв`язку з воєнними діями на території України та оголошенням воєнного стану сторони вирішили вивезти дітей за межі України до Федеративної Республіки Німеччина в супроводі батька. 08.03.2022 року [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд дітей за кордон у супроводі батька, строком на 1 рік. 10.03.2022 року відповідач добровільно передала позивачу дітей та в цей день вони перетнули державний кордон України. Компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина позивачу з дітьми були видані посвідки на постійне місце перебування до 03.03.2024 року з реєстрацією місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказував на те, що 26.10.2022 року [PERSON] надала [PERSON] нотаріально засвідчену заяву-згоду на виїзд дітей за кордон України на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина. Таким чином, починаючи з 10.03.2022 року діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні та забезпеченні. Вони, як біженці, отримують соціальну допомогу, також у позивача наявні заощадження від підприємницької діяльності, яку він здійснював на території України до березня 2022 року. Мати дітей залишилась проживати на території України, будь-якого матеріального утримання дітям не надає. Факт проживання дітей разом із батьком та перебуванням їх на його утриманні є підставою для припинення стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей. При цьому, державним виконавцем Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено розрахунок заборгованості від 01.05.2023 року. Відповідно до вказаного розрахунку, за час проживання позивача з дітьми на території іншої держави та перебування дітей на його утриманні, виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.05.2023 року становить 65200 грн. 06 коп. Просив звільнити [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , від сплати аліментів на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , визначені у рішенні Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.04.2020 року у справі №727/11233/18 та припинити їх стягнення з 10.03.2022 року. Ухвалою суду від 22.05.2023 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 22.06.2023 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила припинити стягнення аліментів з [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , визначені у рішенні Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.04.2020 року у справі №727/11233/18 та звільнити його від заборгованості по аліментам з 10.03.2022 року. Відповідачем відзив на позовну заяву подано не було. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла зава, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Зокрема, судом встановлено такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин: Так, судом встановлено, що сторони у шлюбі не перебували, однак спільно проживали однією сім`єю з 1999 року по 2015 рік, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Їх батьками, згідно свідоцтв про народження зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9-10). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.11.2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.02.2020 року, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відібрано від [PERSON] малолітнього [PERSON] та повернуто малолітню дитину матері [PERSON] (а.с.11-31). У подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.04.2020 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.08.2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей в розмірі по 2027 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.10.2018 року і до їхнього повноліття (32-37). Постановою державного виконавця від 12.06.2020 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 18.05.2020 року Шевченківським районним судом по справі №727/11233/18, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей (а.с.38). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 01.05.2023 року за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, загальний борг [PERSON] по виплаті аліментів станом на 01.05.2023 року становить 65200 грн. 06 коп., борг з моменту відкриття виконавчого провадження становить 63816 грн. 06 коп. (а.с.39-40). Відповідно до нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 08.03.2022 року, остання надала згоду на тимчасові поїздки своїм дітям [PERSON] та [PERSON] за кордон України до Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Республіки Молдова, Угорської Республіки, Чеської Республіки, Румунії, Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди, в період з 08.03.2022 року по 24 грудня 2022 року у супроводі їх батька [PERSON] (а.с.41). Згідно нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 26.10.2022 року, остання надала згоду на виїзд за кордон на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, своїм дітям: сину [PERSON] , [INFO] та доньці [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Позивач [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] отримали дозвіл на перебування у Федеративній Республіці Німеччина до 03.03.2024 року, що підтверджується посвідками на постійне перебування (а.с.46-51). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, та лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.06.2023 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості, про те чи перетинали державний кордон України [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-28017/18/23-Вих від 14.06.2023 року вбачається, що позивач [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] 10.03.2022 року виїхали за межі України та з того часу на територію України не поверталися, а відповідач [PERSON] періодично виїжджає та в`їжджає на територію України. Останній раз, 28.04.2023 року [PERSON] в`їхала на територію України (а.с.80). Також, з закордонних паспортів позивача та дітей видно, що вони 10.03.2022 року виїхали за межі України (а.с.52-57). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Під час розгляду справи судом було встановлено, що діти з 10.03.2022 року проживають разом із позивачем. Враховуючи, що діти проживають з позивачем з 10.03.2022 року року, знаходяться на його утриманні, і цю встановлену обставину суд визнає тією істотною обставиною, яка за правилами ч.2 ст.197 СК України може бути підставою для звільнення платника аліментів від заборгованості по аліментах за період проживання дітей у нього. Таким чином, суд вважає за можливе звільнити позивача [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] з 10.03.2022 року по день набрання даним рішенням законної сили. З огляду на зазначене, суд вважає, що наявні підстави для припинення стягнення аліментів, а тому приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved