Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про виправлення описки у позові, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 27,3 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,5 кв.м. та лоджію площею 1,4 кв.м.; у загальному користуванні залишити коридор площею 14,2 кв.м., вбудовану шафу площею 2,3 кв.м., кухню площею 12,9 кв.м., санвузол площею 4,0 кв.м., лоджію площею 1,9 кв.м. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами виник спір з приводу користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/3 частки кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради від 07.12.2009. У зазначеній квартирі сторони спільно проживають та зареєстровані. Згідно з технічним паспортом, вищезазначена квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат, коридору, вбудованої шафи, кухні, санвузла, двох лоджій. Загальна площа квартири становить - 81,5 кв.м., житлова площа - 44,8 кв.м., кімнати: 1-а кімната - 27,3 кв.м., 2-а кімната - 17,5 кв.м.; допоміжні приміщення: коридор площею 14,2 кв.м., вбудована шафа площею 2,3 кв.м., кухня площею 12,9 кв.м., санвузол площею 4,0 кв.м., лоджія площею 1,4 кв.м., лоджія площею 1,9 кв.м. Особовий рахунок на квартиру оформлений на ім`я [PERSON] . Оскільки співвласники майна не можуть домовитися щодо порядку користування квартирою, позивач змушена звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою. 11.07.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі, визначено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.05.2023 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про виправлення описки у позовні заяві. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 30.01.2023 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без її участі, відповідно до змісту якої остання позов визнає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним, причини неявки не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.211, 223 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради №60962 від 07.12.2009, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розмір часток кожного співвласника становить 1/3, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5,6). Згідно з копією технічного паспорту, квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат, коридору, вбудованої шафи, кухні, санвузла, двох лоджій. Загальна площа квартири становить - 81,5 кв.м., житлова площа - 44,8 кв.м., кімнати: 1-а кімната - 27,3 кв.м., 2-а кімната - 17,5 кв.м.; допоміжні приміщення: коридор площею 14,2 кв.м., вбудована шафа площею 2,3 кв.м., кухня площею 12,9 кв.м., санвузол площею 4,0 кв.м., лоджія площею 1,4 кв.м., лоджія площею 1,9 кв.м. (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 358 ЦК України та п.14 Пленуму Верховного суду України від 20.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» якщо поділ квартири, що є спільною частковою власністю здійснити неможливо, то за позовом співвласника може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Позивач просить суд виділити у користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 27,3 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,5 кв.м. та лоджію площею 1,4 кв.м.; у загальному користуванні залишити коридор площею 14,2 кв.м., вбудовану шафу площею 2,3 кв.м., кухню площею 12,9 кв.м., санвузол площею 4,0 кв.м., лоджію площею 1,9 кв.м. Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. За таких обставин, оскільки позивач, як співвласник квартири, вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою для реалізації своїх прав щодо власності, можливість встановлення порядку користування регламентовано законодавством, відповідачі не надали заперечень щодо запропонованого варіанту користування квартирою, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою й такими, що підлягають задоволенню. З огляду на задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути витрати по сплаті судового збору. При зверненні до суду з даним позовом, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», до сплати підлягав судовий збір у сумі 992,40 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На відповідача [PERSON] покладаються витрати з оплати судового збору у сумі 496,20 грн (50% ставки судового збору), які підлягають стягненню на користь держави. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, на неї покладаються витрати з оплати судового збору у сумі 248,10 грн, які підлягають стягненню на користь держави.

Outcome: approved