Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд зняти арешт з майна [PERSON] - квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА №819645 від 29.09.2010 року. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА №819645 від 29.09.2010 року накладено арешт. На звернення позивача до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 22.09.2022 виконавче провадження відносно [PERSON] на виконанні у Відділі не перебуває, а також було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту. У зв`язку з зазначеним вище, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном. Як вбачається з листа відповідача на даний час відсутнє виконавче провадження відносно [PERSON] , отже, наразі не існує потреби в арешті майна [PERSON] . В зв`язку з вищевикладеним [PERSON] звернувся до суду. Ухвалою суду від 13.04.2023 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2023 року закрито підготовче судове провадження, призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, зняти арешт з майна [PERSON] - квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА №819645 від 29.09.2010 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду пояснення, в яких не заперечував щодо зняття арешту зі спірного майна. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА №819645 від 29.09.2010 року накладено арешт. На звернення позивача до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 22.09.2022 виконавче провадження відносно [PERSON] на виконанні у Відділі не перебуває, а також було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту. На звернення позивача до Державного архіву м. Києва було повідомлено, що документи виконавчих проваджень на зберігання до Державного архіву м. Києва не надходять. ДП «Національні інформаційні системи» на ухвалу суду від 10.05.2023 року повідомлено, що будь-яка документація, у тому числі й та, на підставі якої державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України свого часу вносилися ті чи інші записи до Реєстру заборон, підприємству не передавалися. На адвокатський запит Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив про те, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження станом на даний час виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд зазначає, що оскільки виконавчих проваджень стосовно позивача не існує, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, будь-яких майнових претензій з бору стягувача немає, то на даний час не доведено існування будь-яких законних підстав для обмеження позивача у розпорядженні своїм майном, а також не доведено необхідності застосування такого заходу як арешт спірного майна, а відтак суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна [PERSON] - квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА №819645 від 29.09.2010 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved