Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Гауке О.І., звернувся до Ленінського районного м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 07 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів громадського стану Красногвардійського відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Обґрунтовуючи вимоги позову, сторона позивача зазначає, що 07 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає із матір`ю. Протягом останніх двох років стосунки між позивачем та відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали часті сварки. На початку війни відповідач з сином з метою безпеки змінювали місце свого проживання та за такий недовготривалий час розлуки відповідач віддалилась у спілкуванні та взаєморозумінні від позивача. Відповідач не повернулась до сумісного проживання, у зв`язку з цим шлюбні стосунки припинились, позивач з відповідачем перестали вести спільне господарство, фактично сім`я припинила існування. Також сторона позивача зазначає, що позивач твердо бажає розірвати шлюб, що відповідає його волі, вважає поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим, позивач не має наміру зберігати шлюб. За домовленістю між позивачем та відповідачем син залишиться проживати з матір`ю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 20.06.2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання на дату коли вона фізично зможе бути присутнєю на засіданні по даній цивільній справі (а.с. 38-40), за наслідками розгляду електронного звернення відповідача [PERSON] . В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивачем [PERSON] було подано до суду, зареєстроване в канцелярії 28.06.2023 року, клопотання, в якому просить провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує (а.с. 52). Представником позивача - адвокатом Гауке О.І., через систему «Електронний суд» було подано клопотання, зареєстроване в канцелярії 13.06.2023 року, в якому просить розглядати справу у відсутності представника позивача та позивача. Позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти заочного рішення (а.с. 35). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась повторно, причини неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладення судового засідання до суду не надала. Відзову на позовну заяву відповідачем надано не було. Про розгляд даної справи судом, відповідач повідомлена, що вбачається з її електронного звернення на адресу суду (а.с. 29). Крім того, про дату, час та місце розгляду даної справи відповідач повідомлялась в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою зареєстрованого у встановленому порядку її місця проживання згідно відомостей Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (а.с. 22) та згідно відомостей на поштовому конверті судового відправлення з рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта», адреса відсутній за вказаною адресою судові відправлення на ім`я відповідача були отримані (а.с. 50). Також, про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлялась в порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на електронну адресу відповідача вказаною у електронному зверненні відповідача до суду (а.с. 29). Згідно відповідних довідок, судові повістки про виклик до суду доставлялись на електронну адресу відповідача (а.с. 42, 48зворот, 58). Крім того, про розгляд справи судом відповідач повідомлялась в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 59) та відповідно до вказаної ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи зазначене, відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд даної справи судом та враховуючи відсутність відомостей про поважні причини неявки, є такою, що не з`явилась до суду повторно без поважних причин. Будь-яких клопотань або заяв які перешкоджають суду провести розгляд справи без участі відповідача матеріали справи не містять. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Згідно положень ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач не з`явилась у судове засідання без поважних причин та не подала відзив, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи та просить провести її розгляд без їх участі, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 07 жовтня 2011 року був зареєстрований шлюб Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1312 та видано свідоцтво про шлюб (а.с. 53). Під час державної реєстрації шлюбу з позивачем, відповідач змінила своє дошлюбне прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Спору про поділ майна у даній справі заявлено не було. Як зазначає сторона позивача, за домовленістю дитина залишиться проживати із матір`ю. Відповідачка у своєму електронному зверненні зазначає, що не згодна на розірвання шлюбу, разом з тим, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Статтею 5 СК України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Разом з тим, згідно положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі встановлених під час розгляду справи обставин вбачається, що сторони у справі є подружжям, мають спільну дитину, разом з тим, позивач не бажає зберігати сім`ю з відповідачем про що ним неодноразово подавались заяви в яких останній просить шлюб розірвати, зазначаючи також у позовній заяві, що намір розірвати шлюб з відповідачем відповідає його волі. Крім того, вказує, що з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства, що також вбачається з електронного звернення відповідача, у якому зазначено про вимушене проживання відповідачки із сином в Польщі. Разом з цим слід зазначити, що ні відповідачем, ні позивачем не заявлялось суду про надання подружжю строку на примирення. Таким чином, виходячи з засад сімейного законодавства, яке визначає, що шлюб має добровільний характер і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права сторони вимагати розірвання шлюбу. З урахуванням наведеного вище, а також того, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, суд не вбачає підстав для збереження шлюбу між позивачем та відповідачем та приходить до висновку, що вимоги позову про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також, згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Однак, ні стороною позивача, ні відповідачем нічого не зазначається паро зміну відповідачці прізвища з набутого у шлюбі « [PERSON] » на дошлюбне: « [PERSON] », у зв`язку з чим, виходячи з положень ч. 1 ст. 113 СК України, суд вважає доцільним після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, залишити відповідачці прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, підлягає надісланню до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного та

Outcome: approved