Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Наталя Петрівна, виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання договору недійсним. За змістом поданої позовної заяви позивач просить: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. Позов обґрунтований тим, що 14.05.2008 між ВАТ АТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 161/17/М4. Згідно умов кредитного договору банком надано [PERSON] кредит у сумі 178000,00 доларів СІІІА на споживчі потреби. Кредит було надано на строк з 14.05.2008 по 13.05.2009. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором банк звернувся з позовом до суду. 03.02.2011 Запорізьким районним судом Запорізької області по справі № 2-14/2011 винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» грошових коштів у сумі 820996,01 грн., судового збору у розмірі 1700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн. 20.08.2015 Запорізьким РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 48328322. Державним виконавцем 06.11.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 07.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61201752 з виконання виконавчого листа, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 04.07.2013 по справі №2-14/2011. Зазначене виконавче провадження триває по теперішній час. У рамках виконавчого провадження було встановлено, що 12.04.2017 між відповідачами був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Проценко Н.П., зареєстрований за № 212. Згідно інформації з Реєстру прав власності згідно договору дарування право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , перейшло по 1/2 частині [PERSON] , [PERSON] . ПАТ АБ «Укргазбанк» вважає, що укладення [PERSON] оспорюваного договору дарування не було спрямовано на настання реальних наслідків, а здійснено виключно з метою ухилення від виконання рішення суду та унеможливлення стягнення коштів за рахунок нерухомого майна. Зазначена обставина підтверджується тим, що договір дарування укладено після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача боргу та після отримання [PERSON] постанови від 20.08.2015 про відкриття виконавчого провадження № 48328322. Відповідачі, укладаючи оспорюваний договір дарування, діяли з прямим умислом ухилитися від виконання рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 по справі № 2-14/2011. Позивач є заінтересованою особою у визнанні недійсним договору дарування, оскільки спірний договір дарування порушує права банку як стягувача у виконавчому провадженні № 61201752 про стягнення з [PERSON] боргу, оскільки позбавляє приватного виконавця можливості звернути стягнення на нерухоме майно [PERSON] та задовольнити за рахунок вартості зазначеного майна вимоги банку. Такий стан речей порушує загальні принципи цивільних правовідносин (законності, справедливості та розумності). Таким чином, поведінка сторін договору дарування, зокрема відповідача [PERSON] , суперечить її поведінці при укладенні кредитного договору № 161/17/М4 від 14.05.2008, оскільки при укладенні з [PERSON] зазначеного договору АБ «Укргазбанк» покладався на її задовільний майновий стан та майнову спроможність за своїми кредитними зобов`язаннями. Крім того, укладення оспорюваного договору дарування після отримання [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження, свідчить про порушення ч. 6 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату укладення договору іпотеки), яка зобов`язувала боржника утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. З урахуванням того, що укладаючи спірний договір дарування відповідачі діяли недобросовісно, без наміру створення реальних наслідків, переслідуючи мету ухилення від виконання відповідачем рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 по справі № 2-14/2011 та унеможливлення звернення стягнення приватного виконавця на нерухоме майно [PERSON] , позивач вважає, що зазначені у позовній заяві обставини є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним. Представник позивача [PERSON] з`являлась у судові засідання 25.04.2023, 23.05.2023, підтримала позов у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що 05.05.2021 частково погашено борг за кредитним договором, а саме сума у розмірі 408230,31 грн. У 2021 році реалізоване майно майнового поручителя. Банк звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки [PERSON] вже є повнолітнім, то за рахунок спірного нерухомого майна можна було б задовольнити вимоги позивача. У подальшому представник позивача участі у розгляді справи не приймала, подавши заяву від 07.08.2023 про розгляд справи за відсутності представника ПАТ АБ «Укргазбанк». Представник відповідача [PERSON] , адвокат Гончаренко П.П., з`явився у судові засідання 25.04.2023, 23.05.2023, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначив, що, на його думку, позивач не довів своїх вимог, не обґрунтував ухилення, не довів наявність боргу. Було реалізовано майно поручителя, гроші від продажу якого пішли на погашення боргу. Яка сума боргу йому незрозуміло. Відповідач вважає, що гроші від реалізації майна покрили чи мали покрити борг повністю. Будинок [PERSON] побудувала вже після рішень суду щодо боргових зобов`язань. [PERSON] не є власником земельної ділянки. Вона дійсно подарувала частини будинку сину та доньці, але без наміру уникнути відповідальності. У неповнолітньої дитини це було єдине житло. Через воєнні дії дитина наразі проживає в Ізраїлі. 07.08.2023 до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] , адвоката Гончаренка П.П., про відкладення судового засідання 07.08.2023 у зв`язку з поганим самопочуттям. Оскільки до заяви не додано документів, які підтверджували поважність причини неявки представника відповідача, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання. Урахуванню підлягає й те, що заява про відкладення судового засідання не підписана електронним підписом. Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У поясненнях № 87/01-16 від 07.12.2021 приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н.П. зазначила, що 12.04.2017 за реєстровим номером 212 був посвідчений договір дарування житлового будинку на підставі наданих [PERSON] документів. Будь-яких обмежень на момент посвідчення договору не існувало. У поясненнях від 16.03.2023 представник виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області просив розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства без участі представника даної третьої особи. Вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 14.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 161/17/М4. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 178000,00 доларів США на строк з 14.05.2008 по 13.05.2018 або по день, визначений в п. 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 17 % річних у валюті кредиту. Як видно з п. 2.1 кредитного договору № 161/17/М4 від 14.05.2008, згідно з договором іпотеки № 161/17/М4/1 від 14.05.2008, в забезпечення зобов`язань за дійсним договором, банком прийнято в іпотеку нерухомість, а саме комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить майновому поручителю за кредитом - ТОВ «Харчовик», на підставі договору купівлі-продажу № 152 від 24.01.2005. Із наявного у справі Статуту ПАТ АТ «Укргазбанк» видно, що позивач є правонаступником ВАТ АТ «Укргазбанк». Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 в розмірі 97935,92 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 820996 грн. 01 коп. Також суд першої інстанції стягнув з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. На підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 стягувачу 04.07.2013 був виданий виконавчий лист. Із наявної у справі інформації про виконавче провадження видно, що з 04.08.2015 виконавчий лист знаходився на виконанні у Запорізькому РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області (виконавче провадження № 48328322). Наразі дане виконавче провадження значиться завершеним. Виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Також із наявної у справі інформації про виконавче провадження видно, що наразі виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 906356,61 грн. перебуває на виконанні приватного виконавця Сколибога О.С. 12.04.2017 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , який діяв як представник [PERSON] та законний представник [PERSON] (обдаровувані), укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS] . За вказаним договором [PERSON] та [PERSON] , як обдаровувані, отримали у дар по 1/2 частині вказаного житлового будинку. За змістом договору дарування від 05.06.2007 [PERSON] отримала у дар від [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як видно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як видно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1996 Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.10.2016 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.10.2016. Довідкою Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 06.04.2017 засвідчено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 390 від 30.07.2014 надано дозвіл: - [PERSON] - на дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] малолітньому [PERSON] ; - [PERSON] - прийняти у дар 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я малолітнього [PERSON] ; - [PERSON] - підписати договір дарування від імені малолітнього [PERSON] . Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 204 від 06.04.2017 надано дозвіл: - [PERSON] - на продаж, оформлення та підписання договору купівлі-продажу 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на ім`я малолітнього [PERSON] ; - батьку [PERSON] - на купівлю 1/2 частки земельної ділянки та підписання договору купівлі-продажу від імені малолітнього [PERSON] . За змістом листа № 01-22/0233 від 19.03.2019, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, відмовила Запорізькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Запорізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 2119/21.5-30 від 21.12.2021, вказаним відділом 27.09.2019 складено актовий запис про зміну імені № 17 громадянином [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище і наразі є [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] . Дана обставина визнається сторонами. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі договору дарування на користь своєї родини після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач відчужив майно після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 161/17/М4 від 11.01.2008; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близьких родичів; 4) після відчуження спірного майна у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Після укладення договору дарування [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою був зареєстрований з 14.05.2014 [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 14.12.2016 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах, зокрема: у банкрутстві (ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Судом враховано, що на момент здійснення відчуження [PERSON] житлового будинку зобов`язання за кредитним договором, укладеним нею із позивачем, вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося. Крім того, суд враховує, що [PERSON] подарувала житловий будинок на користь своїх дітей, тобто спірне майно залишилось у сім`ї боржника, однак не у власності відповідача-боржника, що також свідчить про недобросовісну поведінку [PERSON] та намагання уникнути відповідальності за рахунок спірного майна. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. За своїм змістом спірний договір суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а вчинений з метою уникнення відповідальності відповідача [PERSON] за рахунок її майна, що є порушенням ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Також суд враховує, що матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] іншого майна, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Також відсутні дані, що [PERSON] виконала судове рішення у повному обсязі. При цьому суд зауважує, що обов`язок доказування наявності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, покладається саме на боржника, тобто на відповідача [PERSON] . Однак відповідач [PERSON] чи її представник не подали до суду першої інстанції жодних доказів наявності у [PERSON] доходів, а також іншого рухомого та нерухомого майна, на які можна звернути стягнення для примусового виконання рішення суду, яке залишається невиконаним. Суд враховує, що факт відмови органу опіки та піклування у 2019 році у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де на той час була зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , не має вирішального значення, адже наразі [PERSON] є повнолітньою особою. Посилання представника відповідача [PERSON] , адвоката Гончаренка П.П. на те, що під час виконання рішення суду було реалізовано майно поручителя, гроші від продажу якого пішли на погашення боргу, і відповідач вважає, що гроші від реалізації майна покрили чи мали покрити борг повністю, суд вважає необґрунтованими. Суд зауважує, що за приписами ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, сама по собі наявність іпотечного майна та майнового поручителя, за рахунок якого можна частково чи повністю задовольнити вимоги кредитора, жодним чином не звільняє позичальника (боржника) від виконання своїх обов`язків за кредитним договором, адже кредитор має право, а не обов`язок задовольняти вимоги за рахунок майнового поручителя. Більше того, наразі немає підстав вважати зобов`язання боржника за кредитним договором у повному обсязі належним чином виконаним майновим поручителем, адже належного документального підтвердження цієї обставини відповідач [PERSON] чи її представник не надали. За вказаних обставин, враховуючи при цьому наявність як на час звернення до суду, так і на час ухвалення судового рішення невиконаних зобов`язань [PERSON] перед позивачем, наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved