Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У червні 2023 року позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 01.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №100. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин, подальше сумісне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. Також [PERSON] вказала, що від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , спір щодо місця проживання якого між сторонами відсутній. 23 червня 2023 року судом постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки-адвокат Гінгуляк Ю.В. надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги повністю визнав, проти їх задоволення не заперечував. За таких обставин та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання не фіксувалось звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 01.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №100. На теперішній час позивачка з відповідачем шлюбних стосунків не підтримують, спору про поділ майна між ними немає, спільне господарство вони не ведуть. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, оскільки фактично шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинились, спільне життя суперечить інтересам сторін. Відповідач вимоги позову визнає повністю, що не порушує його прав, а також прав, свобод чи інтересів інших осіб. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову, тобто, у розмірі 536 грн. 80 коп. Тому, з урахуванням повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 50 відсотків від сплаченого позивачкою судового збору, тобто 536 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 24, 114, ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved