Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про виначення сособу участі батька у вихованні дитини. Позов обґрунтовує тим, що з липня 2017 року до травня 2021 року, він проживав спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем, [PERSON] , у якої в той час прізвище було [PERSON] . [INFO] у них з відповідачкою народилася дитина жіночої статі. Однак відповідач, скориставшись тім, що вони не знаходилися в зареєстрованому шлюбі, зареєструвала вказану дитину в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, відповідно до якої, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові багька дитини записується за її вказівкою. Таким чином, відповідач надала дитині прізвище [PERSON] , ім`я [PERSON] , по батькові [PERSON] . Не погодившись з зазначеним, він подав позовну заяву до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області, про визнання його батьком малолітньої [PERSON] . Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2022 року у справі № 190/36/22 (яке набрало законної сили), він був визнаний батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та до актового запису № 6 від 15 серпня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] , в графу «відомості про батька» були внесені зміни про його батьківство у відношенні вказаної дитини. 20.10.2022 року позивач отримав повторне свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , в якому він зазначений батьком вказаної дитини. У свою чергу, відповідач не зважаючи на рішення суду про визнання його батьком малолітньої [PERSON] , перешкоджає позивачу у прийнятті участі у вихованні малолітньої дочки, а саме, користуючись тим, що дочка проживає разом з відповідачем, остання забороняє йому спілкуватися з дочкою і не дає йому дочку, щоби він без участі відповідача періодично міг бачитися з дитиною та виховувати її за місцем свого проживання. На вимоги позивача щодо зустрічей з дитиною, відповідач відповідає, що він може бачитися з дитиною тільки у її присутності та тільки за місцем її проживання, що у свою чергу позивачу незручно, приймаючі до уваги, що відповідач одружена, і за її місцем проживання крім відповідача та їхньої спільної дочки проживає її чоловік, а тому за етичними нормами позивачу важко нормально спілкуватися зі своєю дитиною в присутності сторонніх осіб за місцем проживання цих осіб. Крім цього позивач зазначає, що він проживає один, має у володінні житловий будинок зі всіма зручностями в смт. Лихівка, з подвір`ям на якому він встановлює для дитини пристрої для розваг дитини: дитячу гірку, дитячу гойдалку, а тому в інтересах дитини спілкуватися з позивачем за місцем його проживання. Також позивач зазначає, що він має можливість відвідувати з дитиною магазини з метою купівлі дитині дитячих іграшок, солодощів та інше, для встановлення батьківського контакту з дитиною та її нормального виховання, що у свою чергу не можливо зробити, спілкуючись з дитиною виключно за місцем проживання відповідача. Таким чином у нього з відповідачкою виник спір відносно його участі у вихованні їхньої спільної малолітньої дочки [PERSON] , внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки . 01 лютого 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ліненка О.А. до суду надійшов відзив, в якому просив відмовити в позовних вимогах [PERSON] зазначивши, що відповідач не заперечує, що позивач являється біологічним батьком дитини, але з дня народження дитини позивач не бажав визнавати себе батьком дитини,будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, покладених законом на батька обов`язків не виконував.Окрім того спільне проживання відповідача та позивача було припинено, коли дитини виповнилось сім місяців. В.2021 році відповідачка стала проживати з [PERSON] та в квітні 2022 року вони зареєстрували шлюб. Позивач постійно зловживає спиртними напоями, систематично приходить на побачення з дитиною в стані алкогольного сп`яніння, створює конфлікти та погрожує фізичною розправою, схильний до насильницьких дій, так як в період спільного проживання з відповідачем неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, лексика розмови систематично поєднана з нецензурними висловами. Оскільки позивач схильний до насильства, то може без присутності матері спричинити дитині тілесні ушкодження, що можуть мати тяжкі наслідки. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник - адвокат Ліненко О.А. заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач також зазначила, що припинила спільне проживання з позивачем відразу після того, як позивач бавлячись з їхньою семимісячною дитиною, впустив її. Тоді вона забрала дитину і залишила позивача. Тому на її думку, позивач може нашкодити дитині, становлячи загрозу для її життя та здоров`я, оскільки завжди приїздить в нетверезому стані. Предаствник третьої особи виконавчого комітету Лихівської селищної ради - Самарець І.М. в судовому засіданні просила вирішити справу з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком відповідача і вони з дружиною спочатку не заперечували стосовно того, щоб позивач періодично забирав дитину до себе. Але потім змінили своє ставлення, оскільки позивач постійно приїздив за дитиною, перебуваючи в нетверезому стані. Міг приїхати о 03 годині ночі та вимагати впустити його до дитини. Були випадки коли він приїздив на тракторі перебуваюч в нетверезому стані і завалив ворота, коли приїздив на автомобілі, дуже голосно вмикав музику, лаявся. Тому він з дружиною категорично проти того, щоб позивач забирав дитину. Вважає, що позивач може приїздити до дитини за місцем її проживання та спілкуватись з дитиною за умови, що він буде тверезий. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON] і їй відомо, що позивач та відповідач відразу домовлялися, що відповідач не буде чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Спочатку все було добре, але потім позивач постійно приїздив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою, майже завалив ворота на подвір`я, вчиняв скандали. Тому відповідач припинила віддавати дитину з місця проживання. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження (повторне), яке видане 20 жовтня 2022 року, [PERSON] , народилася [INFO] у смт.Лихівка, П`ятихатський район Дніпропетровська область, про що 05 серпня 2019 року складено відповідний актовий запис №6. У свідоцтві про народження дитини батьком записано [PERSON] матір`ю - [PERSON] . Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2022 року у справі № 190/36/22 позов [PERSON] про визнання батьківства задоволено; зобов`язано Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 6 від 05 серпня 2019 року про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , в графі "відомості про батька" вказати - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, виключивши відомості про [PERSON] . Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено, що відповідач є біологічним батьком дитини, а тому наявні підстави для задоволення позову. Згідно листа ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 20.03.2023 року відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» за період часу з 2019 року по 2023 рік [PERSON] , [INFO] був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, 16.05.2013 року засуджений П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. 07.10.2016 року по рішенню Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково, не відбутий термін покарання: 2 роки 2 місяці 27 днів. Вибув за місцем проживання: [ADDRESS] . Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до частини першої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Положеннями статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи, що відповідач раніше судимий за умисний тяжкий злочин щодо життя та здоров`я людини, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за вчинення домашнього насильства в сім`ї, зважаючи на пояснення свідків, надані ними в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що задоволення позову [PERSON] в тому об`ємі, на задоволенні якого наполягав позивач, може нашкодити інтересам дитини, а вілтак відсутні підстави для задоволення даного позову в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed