Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Адвокат Мартинюк Ю.С., яка діє в інтересах заявника, звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дітей, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що [INFO] в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилася дитина жіночої статі громадянин України [PERSON] , матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , [INFO] , а батьком громадянин України [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України. Зазначає, що 09.04.2019 року громадяни України [PERSON] та [PERSON] на тимчасово окупованій території України уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополь Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис 120199910000500421007. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Від шлюбу у батьків народилася [INFO] дитина жіночої статі [PERSON] м. Сімферополь Автономна Республіка Крим. Автономної Республіка Крим є тимчасово окупованою територією (відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). При народженні дитини видавалося медичне свідоцтва про народження дітей, однак оригінали було здано до відділу реєстрації народження. Також заявниці було видано свідоцтво про народження дітей на тимчасово окупованій території України, але відповідно до законодавства України воно є недійсним. Тож, станом на сьогодні у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дитини згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про народження дітей, встановленого Україною зразка. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Згідно ч. 1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст.317ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Представник заявника зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, про що надає копії паспортів громадян України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ) є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Як вбачається із заяви, метою звернення до суду є необхідність в отриманні свідоцтва про народження дитини, встановленого згідно чинного законодавства України зразка, яке неможливо отримати через відсутність у батьків дитини документів, які дозволяли би зареєструвати народження дитини згідно вимог національного законодавства. Проте зміст заяви про встановлення факту народження дитини та долучені докази до неї мають розбіжності, які унеможливлюють задоволення вимог заявника у повному обсязі. Так, представник заявника просить установити факт народження дитини [PERSON] , матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , [INFO] , а батьком громадянин України [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] мають паспорти громадян України, перебувають у шлюбі, але з наданої суду копії свідоцтва про укладення шлюбу від 09.04.2019 серії [NUMBER] вбачається, що після укладення шлюбу дружині заявника привласнено прізвище [PERSON] . Крім того, у медичному свідоцтві про народження серії [NUMBER] матір`ю дитини зазначено [PERSON] , [INFO] . Місцем народження дитини зазначено [ADDRESS] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 11.02.2020 року матір`ю [PERSON] зазначено [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, обраними чи створеними усупереч порядку, встановленому чинним законодавством України, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Отже, судом встановлено, що відомості про прізвище матері, які зазначені в заяві, не співпадають з відомостями, зазначеними в свідоцтві про укладення шлюбу та свідоцтві про народження дитини. За наявності встановлених розбіжностей, суд звертає увагу на ту обставину, що представником позивача не надано документ що посвідчує особу [PERSON] та підтверджує, що така є громадянкою України. Аналізуючи вище зазначене, у суду відсутні підстави зазначати у рішенні відомості про те, що матір`ю дитини є громадянка України [PERSON] , [INFO] , оскільки таке суперечить дослідженим доказам. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст.ст. 77,78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, встановлені на підставі досліджених доказів обставини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог частково.

Outcome: partial