Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернулась у суд із заявою про видання обмежувального припису стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 3) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; В обґрунтування поданої заяви зазначає, що з 30 липня 2004 року перебуває із [PERSON] у шлюбі, мешкають за адресою: [ADDRESS] . Останнім часом [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями та постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин , втім він все рівно її не залишає у спокої: весь час мене переслідує. Кривдник постійно їй погрожує не дає доступу до житла в якому вона мешкає. В наслідок таких дій [PERSON] та її звернення до органів поліції відносно [PERSON] з 11:40 09.07.2023р. по 11:40 19.07.2023 було застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №133872, який ним був порушений о 13:30 того ж дня, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку. Крім того, за наслідком незаконних дій [PERSON] стосовно нього складено та подано адміністративні матеріали в Київський районний суд м. Харкова щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП . Крім того, зараз сестра кривдника [PERSON] постійно надсилає їй повідомлення та намагається психологічно тиснути на неї На даний час в проваджені суду знаходиться справа про розлучення та буде подано позов про поділ майна. З метою запобігти подальших насильницьких дій з боку [PERSON] в період розгляду справи про розлучення та вирішення поділу спільного майна, зважаючи на реальну загрозу з боку її чоловіка щодо застосування фізичного та психологічного насильства просить застосувати до чоловіка спеціальний захід щодо протидії домашньому насильству - обмежувальний припис. Заінтересована особи [PERSON] , у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, заперечень проти заяви не надав. Заслухавши заявника, її представника, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. За матеріалами справи судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.07.2004р. перебувають у шлюбі, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями пункту 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частини 2-4 статті 26 Закону). Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Свою заяву про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] [PERSON] обґрунтувала тим, що її чоловік у відношенні неї висловлюється нецензурною лайкою, завдав їй тілесних ушкоджень, погрожує їй, не дає доступу до житла. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21, саме по собі звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою відносно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Проте всупереч зазначеним вимогам закону будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] психологічне, фізичне, економічне насильство остання суду не надала, а саме по собі звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства. При цьому, у судовому засіданні суд наголошував на необхідність надання доказів в підтвердження своєї позиції. В матеріалах справи міститься заборонний припис органів поліції відносно [PERSON] серія АА №133872, відповідно до якого 03.07.2023р. близько 11:00 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини [PERSON] . Разом з тим, у приписі відсутнє посилання в чому полягало домашнє насильство, які дії психологічного та фізичного характеру вчинив [PERSON] , внаслідок чого суд позбавлений оцінити ризики. Постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності за домашнє насильство суду не надано. Крім того, суд зазначає, що за не виконання припису настає відповідальність передбачена за ст. 173-2 КУпАП . Суд вважає, що заявник не подала доказів про вчинення щодо неї домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , внаслідок чого заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed