Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком її сина [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття і навчається на денній формі навчання, на контрактній основі, на першому курсі Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Позивач [PERSON] вказує, що між нею та відповідачем розірвано шлюб, останній з нею та сином не проживає. Позивач зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання. Однак, після досягнення сином повноліття, згоди між нею та відповідачем щодо сплати аліментів не досягнуто. Позивач вказує, що зі своїх доходів вона не може повністю забезпечити повноцінне навчання сина та його повне утримання. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, з дня подання позову до суду та до досягнення сином віку 23 років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Конюшенко М.А. надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не надано доказів недобросовісної поведінки відповідача чи його ухилення щодо утримання їхнього спільного сина. Будь-якого спору щодо утримання спільного сина [PERSON] після досягнення повноліття останнім, між сторонами не має. Позов поданий до суду в день досягнення повноліття [PERSON] , будь-яких підстав вважати, що відповідач буде уникати обов`язку щодо утримання дитини після досягнення ним повнолітня, не було і наразі не має. Крім того, відповідач [PERSON] добровільно надає кошти сину на особисті потреби, тобто окрім аліментів, надає іншу фінансову допомогу. Протягом грудня 2022 - березня 2023 року на картку і готівкою відповідач надавав кошти сину. Крім того, дбаючи про фізичний розвиток дитини, купив за власні кошти та подарував синові 3 абонементи у фітнес-клуб, вартість одного абонементу - 800,00 грн, вартість трьох - 2 400,00 грн. Крім того, відповідач обіцяв синові постійно допомагати коштами у сумі 1 500,00 грн щомісячно, оплачувати половину вартості витрат дитини (навчання, проживання у гуртожитку, проїзд, одяг, взуття тощо). На теперішній час [PERSON] навчається дистанційно, з дому, протягом всього навчального 2022-2023 року. Позивач не вказує актуальних і дійсних потреб сина, якої матеріальної допомоги він потребує, не вказує ні вартості навчання сина, ні вартості підручників і проїзду до навчального закладу, вартості проживання у гуртожитку або в орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу. Виходячи із майбутніх додаткових витрат у вигляді сплати коштів на навчання, які відповідач визнає і буде сплачувати у рівній частині із позивачкою, виходячи із засад розумності та справедливості, для уникнення в подальшому непосильної для нього суми аліментів, відповідач вважає за можливе стягувати з нього щомісячно на користь відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн до досягнення сином 23 років, за умови, що він продовжуватиме навчання. Відповідач [PERSON] надав суду заяви, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач вказує, що 06.06.2023 на його адресу надійшов лист в.о. директора Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, з якого він вперше дізнався про те, що син [PERSON] не виконує навчальний план, завдання викладачів та має невідпрацьовані пропуски занять з ряду дисциплін. На теперішній час син не проживає разом з матір`ю, яка є позивачем по справі, живе та працює у м. Києві. Відповідно до наказу Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 29.06.2023 № 363-С, їхньому спільному з позивачем сину [PERSON] надано академічну відпустку з 01.07.2023 по 01.01.2024 у зв`язку із сімейними обставинами. Тобто, [PERSON] на теперішній час не продовжує навчання, другий семестр ним не відпрацьовано та й фактично з 01 січня 2023 року він також не навчався. Таким чином, на теперішній час відсутні будь-які докази навчання [PERSON] після досягнення ним повноліття. Відсутні правові підстави для задоволення позову, так як син не продовжує навчання, не проживає з позивачем та не знаходиться на її утриманні. Позивачем [PERSON] не надано суду відповіді на відзив та заперечень на вказані вище заяви відповідача [PERSON] . Третя особа [PERSON] пояснень щодо позову чи будь-яких інших заяв або клопотань суду не надав. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 24.02.2017 /а.с. 3/. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 9/. Відповідно до довідки від 29.03.2023 за № 125-40-142, виданої Відокремленим структурним підрозділом "Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого", [PERSON] з 14.09.2022 дійсно є студентом денної форми навчання за спеціальністю 081 Право освітньо-професійного ступеня фаховий молодший бакалавр вказаного навчального закладу, де студент навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб. Наказ про зарахування № 4-С від 13.09.2022. Термін навчання складає 2 роки /а.с. 4/. З наявної у матеріалах справи копії договору № ФМБ-11-2022-118 від 13.09.2022 про надання платних освітніх послуг, укладеного між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого в особі директора Відокремленого структурного підрозділу "Полтавський фаховий коледж Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" та [PERSON] як законним представником вступника [PERSON] , вбачається, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 37 400,00 грн, окремо за роками: за 2022-2023 навчальний рік - 18 700,00 грн, за 2023-2024 навчальний рік - 18 700,00 грн. Заявник вносить плату у безготівковій формі двома рівними частками у розмірі по 9 350,00 грн у наступний строк: не пізніше 01 вересня (за перший семестр відповідного навчального року) та 01 лютого (за другий семестр відповідного навчального року) /а.с. 35/. З наявних у матеріалах справи копій квитанцій від 22.08.2022 та 03.02.2023 вбачається, що позивач [PERSON] здійснила оплату коштів за навчання сина [PERSON] у вказаному вище коледжі рівними сумами по 9 350,00 грн, що в загальному становить 18 700,00 грн /а.с. 36/. З наданих відповідачем копій платіжних інструкцій від 23.04.2023, 29.04.2023, 08.06.2023, 09.06.2023 вбачається, що відповідачем [PERSON] було здійснено перекази коштів на певні суми на банківський рахунок сина [PERSON] . У переказах від 23.04.2023 та 29.04.2023 у призначенні платежу було вказано, що це кошти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання /а.с. 23, 24, 44, 45/. Відповідно до наказу Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 29.06.2023 № 363-С, [PERSON] надано академічну відпустку з 01.07.2023 по 01.01.2024 у зв`язку із сімейними обставинами /а.с. 58/. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітніх дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аліменти, спрямовані на утримання повнолітніх дочки, сина повинні бути достатніми та співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. З наявної у матеріалах справи копії довідки від 29.03.2023 за № 125-40-142, виданої Відокремленим структурним підрозділом "Полтавського фахового коледжу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого", [PERSON] є студентом денної форми навчання, а тому не має можливості працювати та самостійно заробляти собі на життя. Відповідач [PERSON] вказуючи про те, що син [PERSON] на теперішній час працює та відповідно отримує дохід, при цьому не надав суду належних та достатніх доказів, які б це підтверджували (відповідні наказ про прийняття на роботу, довідка чи копія трудової книжки, довідка про доходи тощо). Надана відповідачем переписка у месенджері Viber з сином [PERSON] не є належним та достатнім доказом того, що [PERSON] дійсно працює та отримує заробітну плату. При цьому, [PERSON] , ставши з 14.09.2022 студентом денної форми навчання на контрактній основі у Полтавському фаховому коледжі Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" має потребу у коштах на оплату навчання, придбанні навчальної літератури, канцелярського приладдя, одягу, продуктів харчування, оплати проїзду та проживання тощо. Суд зауважує, що навіть при перебуванні на дистанційній формі навчання, [PERSON] має потребу у придбанні навчальної літератури, канцелярського приладдя, одягу, продуктів харчування. Крім того, для забезпечення здійснення дистанційного навчання необхідні певні гаджети (персональний комп`ютер, ноутбук, планшет, телефон тощо) та постійне забезпечення інтернет-зв`язком, на що необхідні додаткові грошові кошти. Крім того, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] офіційно працює, отримує заробітну плату, тобто має постійний дохід у вигляді щомісячних грошових нарахувань. [PERSON] на теперішній час ніяких аліментних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має. При цьому, суд враховує, що відповідач у певний період часу надавав сину матеріальну допомогу у добровільному порядку, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. Так, 23.04.2023 відповідачем було перераховано на банківський рахунок сина [PERSON] кошти у сумі 300,00 грн, 29.04.2023 - 400 грн, 08.06.2023 - 703,52 грн, 09.06.2023 - 502,51 грн/а.с. 23, 24, 44, 45/. У відзиві на позов вказано, що відповідач купив за власні кошти та подарував синові 3 абонементи у фітнес-клуб загальною вартістю 2 400,00 грн, однак відповідних квитанцій, чеків тощо відповідач суду не надав. У відзиві на позов також зазначено, що відповідач обіцяв сину постійно допомагати коштами у сумі 1 500,00 грн щомісячно, оплачувати половину вартості витрат сина на навчання, проживання у гуртожитку, проїзд, одяг, взуття тощо, однак відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б це підтверджували. Зокрема, з наявних у справі квитанцій вбачається, що позивачем сплачено вартість навчання сина за перший та другий семестр навчального року у загальній сумі 18 700,00 грн, однак відповідачем не надано суду доказів того, що він сплатив половину вартості навчання сина чи відшкодував ці кошти позивачу. Вирішуючи питання стосовно визначення розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що як відповідач, так і позивач, як мати, зобов`язані утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним віку 23 років за умови, що він буде навчатися, вони обоє мають можливість надавати матеріальну допомогу сину, так як обоє отримують стабільний щомісячний дохід. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає в повному обсязі матеріальної допомоги на утримання свого повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, хоча має таку можливість, на спростування чого відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів, відповідач відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина до досягнення ним 23 років, за умови, що той буде навчатися, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182, ст. 200 СК України обставини стосовно визначення розміру аліментів, беручи до уваги, що як відповідач, так і позивач, як мати, зобов`язана утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним віку 23 років за умови, що він буде навчатися, вони обоє мають можливість надавати матеріальну допомогу сину, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне призначити щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років. Щодо стягнення аліментів на період академічної відпустки [PERSON] , суд зазначає наступне. За змістом ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У постанові від 23.01.2019 у справі № 346/103/17 Верховний Суд зазначив, що за змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування дитини на канікулах є таким, що не відповідає нормам матеріального права. З урахуванням такої позиції Верховного Суду канікули та академічна відпустка не припиняють виплату аліментів, оскільки не означають закінчення навчання, а лише є перервою в навчанні. При цьому, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 2 статті 46 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. За змістом ч. 4 ст. 46 цього ж Закону поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул. Умовою призначення аліментів на повнолітнього є сукупність таких обставин як навчання повнолітнього і його потреба в матеріальній допомозі, яка є предметом дослідження в суді і яку суд враховує при визначенні конкретного розміру аліментів. Надання повнолітньому академічної відпустки істотно впливає на його потребу в матеріальній допомозі (протягом цього періоду особа не потребує придбання навчальної літератури, канцелярського приладдя, за наявності припиняється проживання в гуртожитку, а отже і його оплата тощо, при здійсненні дистанційного навчання відпадає необхідність у додаткових коштах на певні гаджети (персональний комп`ютер, ноутбук, планшет, телефон тощо) та постійне забезпечення інтернет-зв`язком). Отже, потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути обов`язково пов`язаною з навчанням, в разі переривання навчання такий студент не виконує освітньої (наукової) програми, а тому і не продовжує навчання, що в розумінні ст. 199 СК України позбавляє його права на отримання матеріальної допомоги. Відтак, рішення суду щодо призначення такому повнолітньому аліментів на час академічної відпустки втрачає свою актуальність. Оскільки з 01 липня 2023 року по 01 січня 2024 року [PERSON] перервав навчання у зв`язку із наданням академічної відпустки, у зв`язку із цим не виконує освітньої (наукової) програми, а тому фактично не продовжує навчання у цей період та не потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, підстави для стягнення аліментів за цей період відсутні. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне призначити щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років, виключивши з періоду стягнення аліментів час перебування [PERSON] в академічній відпустці починаючи з 01 липня 2023 року по 01 січня 2024 року. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп підлягає згідно з ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial