Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

10 липня 2023 року позивач звернувся до суду через свого представника адвоката Дьячук Н.В. з позовом до відповідача про визнання права власності на спадщину посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Спадкодавець залишив заповіт, яким заповідав належне йому майно позивачу. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,1282 га розташовані на території [ADDRESS] . Разом з тим, 28.06.2023 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Куцевол Н.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відмова нотаріуса обґрунтована про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та просила судове засідання провести без її участі та участі позивача, не заперечувала проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача в підготовче засідання надав до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, проти позову не заперечували та просили його задовольнити. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді письмових матеріалів справи, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області. Після його смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого увійшла земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 3224981601:01:0163 та земельна ділянка площею 0,1282 га, кадастровий номер 3224981601:01:004:0002, розташовані на території [ADDRESS] , а також житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкодавець залишив заповіт, 25.07.2011 року посвідчений Кельвич Н.М.. секретарем виконавчого комітету Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 33, яким заповідав все належне йому майно, яке буде належати йому на день смерті, яке знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , позивачу по справі. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач реалізовуючи своє право звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі якої, Куцевол Н.М., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області було заведено спадкову справу № 29/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] та видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 3224981601:01:0163, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 118 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1282 га кадастровий номер 3224981601:01:004:0002, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 119. Разом з тим, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Веприцької сільської ради про погодження будівництва жилого будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було виділено земельну ділянку в розмірі 0,25 га по [ADDRESS] під будівництво жилого будинку [PERSON] . Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 16.10.2008 року виготовлено на ім`я [PERSON] , житловий будинок площею 24 кв.м. складається з коридору, кухні , житлової кімнати. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу,він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 4.18 глави 10 вищезазначеного Порядку «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Підставою звернення до суду з даним позовом є той факт, що Позивач не має можливості в нотаріальному порядку здійснити оформлення свого права на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця, що зумовлено об`єктивними факторами, зазначеними в позові. Єдиною можливістю реалізації такого права є звернення до суду із позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування. У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року N 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на законних підставах (ВС/КЦС, №597/1070/15-ц, 06.06.18). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя набув право на законних підставах на житловий будинок але у встановленому порядку не зареєстрував право власності на вказаний житловий будинок. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved