Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів У вересні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві), Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Святошинський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2007 року і до повноліття дитини. Отримавши виконавчий лист, вона направила його на виконання до Святошинського ВДВС Київського МУЮ. Починаючи з 2009 року вона зверталася до різних установ щодо бездіяльності посадових осіб. 07 жовтня 2011 року вона направила заяву начальнику Святошинського ВДВС з проханням розібратися у цій ситуації і стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини та відкрити кримінальну справу за статтею 164 КК України. У 2018 році їй стало відомо про те, що 27 червня 2018 року відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві матеріали виконавчого провадження направлені до належного органу на виконання. У травні 2017 року вона подала заяву до Оболонського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, боржником [PERSON] , але станом на 2020 рік слідчий в усній формі повідомив їй, що з цього приводу повинен звертатися саме державний виконавець, а державний виконавець посилався на те, що звертатись до правоохоронних органів повинен стягувач. Також до 2020 року постанова державного виконавця Шевченківського РВ ДВС в м. Києві та рішення Святошинського районного суду м. Києва про обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» не виконувались, у зв`язку з чим боржник користувався таким правом протягом чотирьох років, залишав межі України та проживав протягом місяця в іншій країні. Під час оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва у 2018 році їй відкрились нові обставини виконавчого провадження, а саме 28 лютого 2014 року Святошинський районний суд міста Києва задовольнив подання ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до закінчення виконавчого провадження, але ухвала не виконувалася протягом шести років. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 756/11246/18 задоволено її скаргу та визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Фещук О. А. та Слюсар А. В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19 грудня 2007 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року у справі № 756/2552/20 задоволено її скаргу та визнано бездіяльність державних виконавців Бурли В.Е., Шеремет О.В. та їх керівників Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та Шевченківського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі № 756/10230/21 задоволено її скаргу. Визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262 щодо невжиття дій для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. про накладення штрафу на боржника [PERSON] від 27 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 44042052. Зобов`язано державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» вчинити усі необхідні дії для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. про накладення штрафу на боржника [PERSON] від 27 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 44042052. 13 серпня 2021 року постановою судді Дарницького районного суду міста Києва припинено виконання постанови судді Дарницького районного суду міста Києва Каліушка Ф. А. від 25 листопада 2019 року (справа № 753/19615/19) про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 200 годин. У вказаній постанові зазначено, що [PERSON] продав квартиру і переїхав, однак адресу його перебування встановити не вдалося, а також [PERSON] встановлена друга група інвалідності та він втратив працездатність. Отже, внаслідок протиправної бездіяльності державних виконавців на сьогодні примусове виконання рішення суду від 07 грудня 2007 року про стягнення аліментів є неможливим. Позивач вказує на те, що у зв`язку з протиправною поведінкою посадових осіб державної виконавчої служби протягом 13 років залишається невиконаним рішення суду про стягнення аліментів, у зв`язку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях. З урахуванням зазначеного та збільшених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві на її користь моральну шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів виконавчої влади посадовцями Святошинський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в розмірі 728 225,00 грн, а також просить стягнути на її користь судові витрати на проведення експертизи у розмірі 5 076,00 грн. У відзиві представник ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , посилається на те, що позивач належним чином у доказовий спосіб не підтвердила факт завдання їй моральної шкоди, характер та ступінь моральних страждань, втрат немайнового характеру, погіршення якості життя та інших негативних наслідків. Крім того, позивач просить стягнути на її користь суму, яка утворилась внаслідок невиконання рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів, яку не можна віднести до моральної шкоди. При цьому висновок експерта, який наданий позивачем, згідно зі статтею 110 ЦПК України не має для суду заздалегідь встановленої сили. Також позивач просить суд стягнути на її користь моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві, однак безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичних особам, здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030, а не ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві з єдиного казначейського рахунку, як просить позивач. Представник Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у відзиві на позовну заяву посилається на те, що саме позивач має довести факт душевних страждань, а [PERSON] не довела, що зазнала душевних страждань, не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди та не обґрунтувала грошову оцінку такої шкоди. Представник Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у відзиві на позовну заяву посилається на те, що поки виконавче провадження № 17814531 перебувало на виконанні у Святошинському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), державним виконавцем вчинялись всі дії, які були передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з виконання виконавчого документа. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 49-50, т. 1). 24 жовтня 2022 року від позивача на виконання ухвали суду від 28 вересня 2022 року надійшла заява про усунення недоліків (а. с. 54, т. 1). Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року у вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 28.11.2022 о 12 год. 00 хв. (а. с. 124-126, т. 1). Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року клопотання [PERSON] про забезпечення доказів, шляхом їх витребування - повернуто заявникові (а. с. 127-128). У жовтні 2022 року від відповідача Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив (заперечення) на позовну заяву (а. с. 116-118, т. 1). 11 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання від [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використання власних технічних засобів у порядку частини третьої статті 212 ЦПК України (а. с. 132-134, т. 1). Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд цієї справи в режимі відеоконференції (а. с. 135-136, т. 1). 15 листопада 2022 року від відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 138-144, т. 1). 18 листопада 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), в якій вона подала заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 152-157, т. 1). 02 грудня 2022 року від відповідача ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 147-150, т. 2). 05 грудня 2022 року від Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (а. с. 152, т. 2). 12 грудня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (а. с. 154-156, т. 2). 10 січня 2023 року від Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшли заперечення на відповідь на відзив (а. с. 164-167, т. 2). Ухвалою суду від 25 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 234-235, т. 2). 24 травня 2023 року в судому засіданні позивач подала заяву про повернення на стадію підготовчого провадження у справі, оскільки судом не вирішено питання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог від 18 листопада 2022 року (а. с. 42-45, т. 4). Ухвалою суду від 24 травня 2023 року постановлено повернутися при розгляді цивільної справи № 753/11233/22 на стадію підготовчого провадження, призначити підготовче засідання на 20 липня 2022 року о 14:00 год. та прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог від 18 листопада 2022 року (а. с. 80-82, т. 4). 05 червня 2023 року від відповідача ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а. с. 89-95, т. 4). 15 червня 2023 року від відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 106-120, т. 4). Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року у справі № 2-6262 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2007 року і до повноліття дитини. На виконання вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 2-6262 від 19 грудня 2007 року. На примусовому виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 44042052 з виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19 грудня 2007 року. [PERSON] є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 756/11246/18 задоволено скаргу [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Фещук О. А. та Слюсар А. В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19 грудня 2007 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва. Задовольняючи скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, суд виходив із того, що факт невиконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року про стягнення аліментів з [PERSON] , тобто майже протягом 12 років, є наслідком бездіяльності державних виконавців. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року у справі № 756/2552/20 задоволено скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] , та визнано бездіяльність державних виконавців Бурли В.Е., Шеремет О.В. та їх керівників Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та Шевченківського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Задовольняючи скаргу [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що державними виконавцями не були вжиті всі дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», стосовно виконання судового рішення про стягнення аліментів, що свідчить про прояв бездіяльності державних виконавців Бурли В.Е., Шеремет О.В. та їх керівників Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та Шевченківського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), оскільки матеріали справи не містять доказів отримання аліментів [PERSON] від [PERSON] на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі № 756/10230/21 задоволено скаргу [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , на бездіяльність державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262 та визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262 щодо невжиття дій для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. про накладення штрафу на боржника [PERSON] від 27 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 44042052. Зобов`язано державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» вчинити усі необхідні дії для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. про накладення штрафу на боржника [PERSON] від 27 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 44042052. Задовольняючи скаргу [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , на бездіяльність державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у справі № 2-6262, суд дійшов висновку про те, що факт невчинення державними виконавцями Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП № 44042052 усіх дій для належного виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року у справі № 2-6262, яке понад 13 років залишається невиконаним, що як наслідок стало й передумовою для невжиття усіх дій для забезпечення виконання постанови про накладення штрафу від 27 вересня 2018 року, строк дії якої закінчується 27 вересня 2021 року та яка понад два роки також залишається невиконаною, свідчить про протиправність бездіяльності державних виконавців Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП № 44042052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19 грудня 2007 року. Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року припинено виконання постанови судді Дарницького районного суду м. Києва Каліушка Ф. А. від 25 листопада 2019 року (справа № 753/19615/19) про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 200 годин. Вказаною постановою судді встановлено, що після ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення [PERSON] захворів на тяжку хворобу і втратив працездатність, що робить неможливим відпрацювання ним суспільно корисних робіт. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства. Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Судом встановлено, що бездіяльність державних виконавців Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо належного виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року у справі № 2-6262 визнана протиправною судовими рішеннями (постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 756/11246/18, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року у справі № 756/2552/20, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі № 756/10230/21). Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08 квітня 2022 року № СЕ-19/111-21/51894-ПС, ситуація, що досліджується, з приводу бездіяльності державних виконавців державної виконавчої служби (невиконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2007 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ), є психотравмувальною для [PERSON] [PERSON] завдано психічних (на моральному рівні) страждань в наслідок бездіяльності державних виконавців державної виконавчої служби, а саме невиконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2007 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання, [PERSON] , становить 4,5 МЗП (мінімальних заробітних плат). Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено надмірну тривалість невиконання рішення суду, внаслідок чого позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб державної виконавчої служби. Виходячи із обставин справи і зібраних у справі доказів, врахувавши характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, засади розумності і справедливості, а також враховуючи висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08 квітня 2022 року № СЕ-19/111-21/51894-ПС, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, у сумі 30 000,00 грн. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Такими органами у цій справі є: Святошинський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), та казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Отже, відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. Щодо судових витрат на проведення експертизи Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Термін «інших процесуальних дій» стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі. Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом. Судово психологічна експертиза проведена на замовлення позивача 08 квітня 2022 року, тобто до звернення до суду з цим позовом. Замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його підготовку. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №824/647/19-а. Оскільки замовлення експертного дослідження відбулось за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат на користь позивача, оскільки вказані витрати не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком. На підставі викладеного та

Outcome: partial