Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 180 000 грн 00 коп компенсації моральної шкоди; - стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34 000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 листопада 2022 року поліцейським СРПП Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Ходаківським М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707 про те, що 03.11.2022 о 14 годині 20 хвилин, по вул.Київській, 27 в селі Ушомир, Коростенського району, Житомирської області, позивач керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проведено приладом Драгер 6820 №2621, результат огляду - 0,24% проміле. 20 січня 2023 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області розглянув справу №279/5481/22 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та постановив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова набула законної сили 31.01.2023. Безпідставним та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності їй було завдано значну моральну шкоду, яку оцінює в 180 000 грн, а саме: cправа розглядалась 2 місяці 17 днів, протягом яких вона витрачала кошти на послуги адвоката; щодо неї мала місце протиправна поведінка внаслідок якої вона зазнала душевних страждань; її нормальні життєві зв`язки, ділову репутацію та авторитет було порушено, а честь і гідність принижено. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 22 червня 2023 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 10 липня 2023 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача ГУНП в Житомирській області - Мельнічука Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що судовим рішенням, постановленим при розгляді справи про скасування протоколу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , неправомірність дій або бездіяльність уповноважених осіб при складенні адміністративних матеріалів не встановлювалась, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім того, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральної шкоди діями працівників поліції, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями працівників поліції та завданою моральною шкодою як це передбачено приписами ст.1173 ЦК України. Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, то їх розмір не підтверджений документально: до позовної заяви не долучено документів на підтвердження часу, витраченого на виконання відповідних робіт чи послуг у зв`язку із розглядом справи; не надано актів приймання-передачі наданих юридичних послуг; не надано доказів співмірності фактично витраченого часу адвоката із заявленою сумою відшкодування в розмірі 34 000 грн, - відтак у їх відшкодування слід відмовити. 17 липня 2023 року на адресу суду від представника позивачки [PERSON] - адвоката Бородіна Д.В. надійшла відповідь на відзив в якій представник позивачки додатково вказав, що доводи представника ГУНП в Житомирській області про відсутність заподіяної моральної шкоди не відповідають вимогам чинного законодавства і повністю спростовуються доданими до позовної заяви матеріалами. Так, підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення №279/5481/22 стала похибка виміру приладу "Драгер", про яку працівник поліції був достовірно обізнаний, будучи допущеним до його застосування, що свідчить про безпідставне складення протоколу про адміністративне правопорушення. Щодо вартості витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що у відзиві відповідач не навів обставин, за якими її вартість може зменшитись. Відповідач Державна казначейська служба України відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідача за його місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України та вручені уповноваженому представнику 10.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 03 листопада 2022 року поліцейським СРПП Коростенського РУП лейтенантом поліції Ходаківським М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707, відповідно до змісту якого, 03.11.2022 о 14 год 20 хв в [ADDRESS], водій [PERSON] керувала транспортним засобом CHRYSLER PT CRUISER, державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився приладом "Драгер" №2621 - 0,24 % проміле. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення №279/5481/22, провадження по справі відносно [PERSON] за ст.130 ч.1 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Вказана постанова набрала чинності 31.01.2023. Вважаючи, що поліцейським Головного управління Національної поліції в Житомирській області допущено протиправні та незаконні дії, що пов`язано із складенням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] звернулась до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України). Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). У відповідності до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. За змістом статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18)». Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21). Як слідує зі змісту постанови судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, у водія [PERSON] результат тесту проведеного на місці зупинки транспортного засобу становив 0,24% проміле, із врахуванням відносної похибки виміру приладу "Драгер", тобто в межах допустимої норми. Судом у вищевказаній постанові встановлено відсутність в діях [PERSON] складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Таким чином, винесена Коростенським міськрайонним судом Житомирської області постанова від 20 січня 2023 року, яка набрала законної сили, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказує на протиправність складеного поліцейським СРПП Коростенського РУП лейтенантом поліції Ходаківським М.В. протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707 від 03.11.2022, що є підставою для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність (недоведеність) складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] складено незаконно, та відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, і що відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано, та стягує з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості. Будь-яких доказів, окрім самої постанови судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року, на підтвердження факту завдання прозивачці такого обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав заявленій у позові вимозі щодо стягнення моральної шкоди понад зазначену судом суму, матеріали справи не містять. Саме по собі посилання в позовній заяві на душевні страждання [PERSON] та приниження честі і гідності, відчуття незахищеності, вимушене виправдовування в очах сусідів та суспільства у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, не може свідчити про обгрунтованість заявленої до відшкодування суми моральної шкоди в розмірі 180 000 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою [PERSON] до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 21 листопада 2021 року та протокол погодження гонорару від 07 червня 2023 року. Згідно п.п.1.1 п.1 договору, адвокат Бородін Д.В. зобов`язується за завданням клієнта [PERSON] надати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. Відповідно до положень п.2 договору: оплата за цим договором (розмір, строки, порядок) визначається і здійснюється відповідно до протоколу погодження гонорару по кожній окремій судовій справі, який є невід`ємною частиною цього договору (п.п.2.1 п.2 договору); до гонорару адвоката не входять витрати зі сплати судового збору, проведення експертиз та досліджень, а також витрати адвоката на прибуття у судове засідання, в тому числі власним транспортом (п.п.2.2 п.2 договору). Згідно змісту протоколу погодження договірної ціни гонорару адвоката від 07 червня 2023 року, розмір гонорара адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги по справі за позовом клієнта до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення №279/5481/22 є фіксованим та складає 34 000 грн, які підлягають сплаті клієнтом на користь адвоката на протязі 5 днів з дня набуття рішенням по справі законної сили. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, заперечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, відсутність будь-яких доказів на обґрунтування співмірності гонорару з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та судового/судових засідань, cуд вважає необґрунтованою та такою, що явно виходить за розумні межі, суму гонорару адвоката, вказаному в протоколі погодження, в розмірі 34 000 грн, та вважає за необхідне стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3 000 грн, та витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Outcome: partial