Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 01 січня 2021 року Управління припинило виплату пенсії відповідачу, в зв`язку з поновленням його на службі. В зв`язку з чим у відповідача утворилась переплата пенсії за період з 08 травня 2020 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 90 214,32 грн., про що його було повідомлено. На адресу відповідача було направлено лист з вимогою відшкодування надміру виплачених коштів, які були проігноровані останнім, кошти повернуті не були, у зв`язку з чим і подана дана позовна заява. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити повністю з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 16.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України». 29.03.2017 постановою КМУ № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме, Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві реорганізовано шляхом злиття та створено нову юридичну особу - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Так, [PERSON] з 08.05.2020 року по 31.12.2020 року перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та з 08.05.2020 отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Наказом Голови Служби безпеки України від 24.04.2020 №532-ОС/дск [PERSON] звільнено з військової служби з дня виключення із списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «з», пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «ГІро військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України. Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Івано- Франківській області від 07.05.2020 №69-ос/дск [PERSON] , звільненого з військової служби за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «з», пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «ГІро військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України, виключено із списків особового складу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 07.05.2020 року. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року, [PERSON] поновлено на військовій службі в Службі безпеки України з 07 травня 2020 року та на посаді першого заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 23 жовтня 2014 року. У зв`язку з вищенаведеним 08.12.2020 відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з письмовим зверненням, в якому повідомив позивача про поновлення його на військовій службі та просив прийняти відповідне рішення щодо його пенсійного забезпечення. З 01 січня 2021 року Управління припинило виплату пенсії відповідачу, в зв`язку з поновленням його на службі. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 25.01.2021 №2600-0310-8/10080 повідомлено позивача про те, що оскільки його поновлено на службі, сума надміру сплачених коштів за період з 08.05.2020 року по 31.12.2020 року становить 90 214,32 грн. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом та є обов`язковими для виконання судами всіх інстанцій. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Як вбачається з матеріалів справи, редакція частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ визначає, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Частиною третьою цієї ж статті Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період. Відповідно до пункту "в" частини 1, частини 3 статті 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1). Пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам, які мають право на пенсію за цим Законом, з наступного дня після звільнення зі служби на підставі відповідної заяви та документів підготовлених та поданих уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України. Матеріали справи свідчать, що пенсія позивачу призначена з 08.05.2020 року в зв`язку зі звільненням його з військової служби відповідно до наказу начальника Управління Служби безпеки України в Івано- Франківській області від 07.05.2020 року №69-ос/дск. Факт правомірності призначення [PERSON] пенсії з 08.05.2020 року сторонами не заперечується. Разом з цим, судом встановлено й позивачем не спростовано, що відповідач у період з 08.05.2020 року по 31.12.2020 року фактично не працював, заробітну плату не отримував, та, як наслідок, індексація зарплати не проводилася, тобто діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не здійснював. Також суд зауважує, що будь-яких даних про зловживання з боку відповідача при призначені пенсії або подання ним недостовірних відомостей позивачем не надано. Наведене вище дає підстави для висновку, що в розумінні вищезазначених норм законодавства та з урахуванням встановлених обставин справи, у позивача відсутні будь-які правові підстави на вчинення дій з утримання сум з пенсії відповідача. Дані обставини встановлені рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2022 року, яке набрало законної сили, яким частково задоволено вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень від 25.01.2021 №2600-0310-8/10080 та від 10.02.2021 №2600-0505-8/21051, визнання протиправним та скасування розрахунку від 25.02.2021, зобов`язання вчинити дії. Так, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, зафіксоване в листі від 25.01.2021 №2600-0310-8/10080 щодо надміру сплаченого [PERSON] пенсійного забезпечення за період з 08.05.2020 по 31.12.2020 в сумі 90214,32 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, сплачені кошти ГУПФУ в м. Києві [PERSON] за вказаний період не є безпідставними, а відтак суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed