Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» (далі - позивач, ТОВ «Авентус Лізинг») звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 37 454 грн. 70 коп., а також сплачений судовий збір. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31.05.2023 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 18.12.2021 року близько 22 год. 12 хв. м. Києві по бульв. Дружби Народів у напрямку моста ім. Патона відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW118 I», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «GELLY VR-7151A», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] - відповідача. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2022 року у справі № 757/3290/22-п, встановлено вину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «GELLY VR-7151A», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206622119 у ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., франшиза - 0 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «BMW118 I», д.н.з. [NUMBER] , є ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - позивач. 15.09.2022 року позивач направив відповідачу запрошення взяти участь у проведенні експертного дослідження автомобіля «BMW118 I», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку майна від 27.09.2022 року матеріальний збиток з урахуванням ринкової вартості колісно-транспортного засобу на дату огляду від 27.02.2022 року становить 234 467 грн. 52 коп. (ринкова вартість на дату ДТП 18.12.2022 року) - 67 012 грн. 82 коп. (ринкова вартість колісно-транспортного засобу (залишкова вартість) на дату огляду від 27.09.2022 року) = 167 454 грн. 70 коп. 06.02.2023 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» отримало від ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «BMW118 I», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 130 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 19211 від 06.02.2023 року. Таким чином, різниця між завданою шкодою в розмірі 167 454 грн. 70 коп., та сумою страхового відшкодування, сплаченого ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом № ЕР-206622119 у розмірі 130 000 грн. 00 коп. становить 37 454 грн. 70 коп. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Із даним правовим висновком погодилась Велика Палата Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц, зазначивши про відсутність підстав для відступу від такого правового висновку. Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані внаслідок спричиненої ним 18.12.2021 року ДТП матеріальні збитки в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що прямо передбачено вимогами чинного законодавства. Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ. Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на наведене, оскільки вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу марки «BMW118 I», д.н.з. [NUMBER] ., перевищує виплачену ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» суму страхового відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог про стягнення з відповідача 37 454 грн. 70 коп. завданих збитків. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. 00 коп., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. 00 коп.

Outcome: approved