Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

22 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення права власності [PERSON] на частину в житловому будинку [ADDRESS] зі сплатою ним грошової компенсації в розмірі 373 000 грн. та визнання за ним права власності на 1\\2 частину вказаного домоволодіння. Позов мотивований тим, що під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачем та відповідачкою було придбано зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, відповідно до умов договору купівлі-продажу кожен з них набув право власності на частину домоволодіння. Після припинення сімейних стосунків з позивачем відповідачка виселилася з будинку, не користується ним та надвірними спорудами, не бере участі в їх утриманні. Оскільки [PERSON] не виявляє бажання користуватись даним домоволодінням, а його поділ чи визначення порядку користування без порушення прав співвласників є неможливим, позивач вважає за доречне припинити право власності на її частку зі сплатою відповідної грошової компенсації в розмірі 373 000 грн., виходячи з визначеної позивачем вартості будинку в сумі 746 000 грн., що жодним чином не порушить інтереси відповідачки, оскільки за сплачені кошти вона матиме змогу придбати власне житло відповідно до ринкових цін на нерухомість. Ухвалою судді Полонського районного суду від 27 червня 2023 року по справі відкрито провадження та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання 25 липня 2023 року. В підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Романова Н.І. позов підтримала. Відповідачка [PERSON] позов визнала, з обставинами, викладеними в ньому та отриманням грошової компенсації в сумі 373 000 грн. за належну частку права власності погодилась, зазначену грошову суму одержала під час судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що сторони 25 січня 2018 року придбали житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] в рівних долях по 1\\2 частці кожному, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку. Право приватної власності на частину житлового будинку [ADDRESS] за сторонами 25.01.2018 року зареєстровано приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до плану та експлікації приміщень будинок має один вхід та три житлові кімнати площею 17,7 кв.м., 13.5 кв.м., 9.9 кв.м., одна з яких є прохідною кімнатою. Вартість будинку в сумі 746 000 грн., визначена позивачем та відповідачкою не оспорюється. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачкою визнано позов з підстав зазначених у позовній заяві, зокрема неможливості поділу будинку з натурі та встановлення порядку спільного користування ним, а отже в даному випадку є наявні обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за яких може бути припинено право власності [PERSON] на зазначену частку у спільному з позивачем майні. Щодо з`ясування питання про те, чи завдасть таке припинення істотної шкоди [PERSON] суд виходить із наступного. У спірному житловому будинку відповідачка не проживає, витрати на його утриманні не несе, наміру користуватись будинком чи надвірними спорудами не висловлює, погоджується на сплату зазначеної позивачем суми грошової компенсації, яку вона отримала до ухвалення судового рішення. За таких обставин, визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує її права як співвласника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі зазначеного та

Outcome: approved