Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи органу опіки та піклування Бучацької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 15 червня 2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у Бариській сільській раді. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони не ведуть спільне господарство, не проживають однією сім`єю, а тому просить суд розірвати шлюб. Крім того, позивач у заяві про уточнення позовних вимог зазначає, що він з дітьми фактично проживає у власному житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Умови проживання є належними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання. Також, діти навчаються у Бариській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Наразі, під час фактичного проживання дітей з ним, він повністю фінансово забезпечує потреби дітей на нормальний фізичний та моральний розвиток. Діти завжди виявляли бажання проживати разом із ним, проте, відповідач заперечує необхідність проживання дітей з ним, і в досудовому порядку цей спір вирішити не вдалося, тому просить суд визначити місця проживання дітей, разом із ним. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. 19 липня 2023 року ухвалою Бучацького районного суду закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та третьої особи органу опіки та піклування Бучацької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує, просить його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності, позов визнає. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бучацької міської ради в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності, позов визнає. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15 червня 2005 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Бариською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Бариською сільською радою Бучацького району Тернопільської області . У даному шлюбі сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області). В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступних висновків. Із Витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою, також, проживає позивач, що підтверджується даними паспорта позивача. Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради № 141/01-20 від 18.07.2023, вказано, що беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бучацької міської ради від 11 липня 2023 року № 50, служба у справах дітей Бучацької міської ради підтверджує місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , та зазначає, що проживання з батьком відповідає найкращим інтересам дітей. Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати,батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків,з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради, вбачається, що проживання дітей з батьком за адресою [ADDRESS] , відповідає найкращим інтересам дітей. Таким чином, проаналізувавши письмові докази надані до суду, враховуючи те, що діти проживають з батьком, вік дітей, той факт, що діти залишаться в звичному для себе оточенні, суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] , що буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини». Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення судових витрат, тому суд не розглядає питання стягнення судових витрат, а понесені судові витрати залишає за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved