Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

В червні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 13 вересня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 174. Від шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем разом не проживають один рік, спільного господарства не ведуть. [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, не бажає жити з дружиною та дитиною. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сім`я розпалася, існує формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить дитину залишити проживати з нею, відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 13 вересня 2015 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 174. Від шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають один рік, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сім`я розпалася, існує формально. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3026469826.1 від 1 червня 2023 року, що становить 536,80 гривень.

Outcome: approved