Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

29 березня 2019 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Воронюк С.О., звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] матеріальний збиток у розмірі 285 000 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в 25.09.2018 року Деснянським районним судом м. Києва у кримінальному провадженні № 12016100030004345 від 12.04.2016 року було ухвалено вирок (справа № 754/7262/17) за яким засуджено [PERSON] та [PERSON] до реальної міри покарання з конфіскацією майна. 30.01.2019 року Київський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених. Позивач є потерпілим у кримінальному провадженні. Як вбачається з вироку, [PERSON] , діючи за попередньою змовою з двома особами, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), у травні 2015 року розмістили в інформаційній мережі Інтернет оголошення про купівлю та продаж іноземної валюти по курсу, що значно відрізняється від офіційного курсу НБУ. У 2016 році потерпілий [PERSON] вирішив обміняти 285 000 дол. США на гривні. У пункті «Обміну валюти» з написом банк «Південний» [PERSON] передав кошти [PERSON] . Досудовим слідством встановлено, що після отримання від позивача 285000 дол. США для їх обміну та, попередньо перерахувавши їх на банківській машині для перерахунку грошей, [PERSON] заблокував вхідні двері та вийшов через другий вхід з приміщення і з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Отже, [PERSON] шляхом обману заволодів грошовими коштами [PERSON] в сумі 285000 дол. США, що в перерахунку згідно курсу НБУ станом на 03.06.2016 року еквівалентно 7139250 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. від 14.05.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду і відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва від 18.06.2020 року справа 754/4799/19 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.07.2020 року справу прийнято до провадження та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 54). Ухвалою від 02.08.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Воронюка С.О. про призначення судової психологічної експертизи з метою визначення розміру морального відшкодування у справі, залишено без задоволення (а.с. 98). Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, у встановлений судом строк, своїм правом на подання відзиву не скористалися. Ухвалою від 02.08.2022 року підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] закрито (а.с. 100). Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідачі, про дату та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сяміна Д.М. просила суд відкласти розгляд справи, призначений на 02.08.2023 року, однак доказів на підтвердження причини неявки суду не надала. Відповідач [PERSON] , про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу надано статус потерпілої особи в кримінальному провадженні, відомості про яке 12.04.2016 року були внесені до ЄРДР за № 12016100030004345. Вироком колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року у справі № 754/7262/17 (провадження № 1-кп/754/111/18) засуджено [PERSON] і [PERSON] ; кожного визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, у заволоднні чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, та визначено: [PERSON] до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; [PERSON] до відбуття покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що [PERSON] повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, в особливо великих розмірах, у травні 2016 р. розмістили в інформаційній мережі «Інтернет» на сайті «finance.ua» оголошення про купівлю та продаж іноземної валюти по курсу, що значно відрізнявся від офіційного курсу НБУ, вказавши у даному оголошенні абонентський номер оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселла» [NUMBER] , який попередньо був придбаний для вчинення кримінального правопорушення. 25.05.2016 р. близько 14.30 год. з метою готування до вчинення кримінального правопорушення, [PERSON] та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підібрали нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі, за адресою: [ADDRESS] , з метою створення у потерпілого хибної уяви про функціональне використання даного приміщення, обладнали його під пункт «Обміну валют», в якому розмістили стіл з портативним комп`ютером марки «Х-pression 350», серійний номер 079296201106, та банківською машинкою для перерахунку грошових коштів марки «DoCash 3040 UV». З метою реалізації спільного злочинного умислу, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 03.06.2016 р. приблизно об 11.30 год. отримала телефонний дзвінок на вказаний в оголошенні контактний номер мобільного телефону та домовилась про зустріч з [PERSON] , який телефонував від імені потерпілого [PERSON] , створюючи у співрозмовника хибну уяву про намір виконання своїх зобов`язань щодо обміну валюти, а в дійсності бажаючи заволодіти грошовими коштами шляхом обману, попередньо узгодила з ним час - о 13 год., місце зустрічі - [ADDRESS] , суму обміну грошових коштів, а саме, 285000 доларів США та курс обміну. Того ж дня, приблизно о 13.05 год. до вищевказаного приміщення, а саме, до кімнати клієнтів, з метою обміну валют зайшов [PERSON] зі своїм товаришем [PERSON] , який запитав у [PERSON] , чи здійснює той обмін валют, на що останній повідомив завідомо неправдиву інформацію про здійснення ним обміну валюти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, [PERSON] , діючи згідно розподіленої йому ролі, користуючись створеною на місці вчинення злочину обстановкою, яка викликала у потерпілого впевненість про функціональне призначення приміщення, як пункту обміну валюти, отримав від [PERSON] 285000 доларів США для їх обміну та, попередньо перерахувавши їх на банківській машині для перерахунку грошей, сказав потерпілому, що відійде до сейфу їх обміняє, після чого [PERSON] за допомогою кнопки магнітних замків заблокував вхідні двері, через які зайшли [PERSON] та [PERSON] , позбавивши їх можливості вийти з вказаного приміщення, та, з отриманими від [PERSON] грошима вийшов через другий вихід з приміщення і з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Таким чином, [PERSON] за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повторно заволодів шляхом обману грошовими коштами [PERSON] в сумі 285000 доларів США, що в перерахунку згідно курсу Національного Банку України станом на 03.06.2016 року еквівалентно 7139250 грн., тобто в особливо великому розмірі. Відповідно до даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 03.06.2016 рок [PERSON] повідомив, що цього дня о 13.30 год. по [ADDRESS] невідома особа під приводом обміну заволоділа його грошовими коштами в сумі 285 000 доларів США. Відповідно до даних пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками потерпілий [PERSON] та свідок [PERSON] впізнали [PERSON] як особу, якій [PERSON] передав грошові кошти для обміну. Вирок набрав законної сили 30.01.2019 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Позивач [PERSON] , вважаючи, що саме з вини [PERSON] та [PERSON] йому завдана матеріальна шкода, просить стягнути з відповідачів солідарно 285000 доларів США. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частинами 1-3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України). Відповідачем у цивільному процесі є особа, яка притягується судом до відповіді за порушення, оспорення або невизнання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача. У передбачених законом випадках відповідачами можуть бути й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З точки зору закону, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Як вбачається зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року судом не встановлено, що обвинувачений [PERSON] був причетний до вчинення ним правопорушення саме по епізоду з [PERSON] , а тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Одночасно в позовній заяві позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає порушення його прав з боку [PERSON] . За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду із позовом звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі вставленому законодавством в сумі з урахуванням ціни позову - 9 605 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved