Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказала, що вона з 10.08.2021 по 20.12.2021 перебувала в трудових стосунках з відповідачем та 20.12.2021 була звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП України. У день звільнення остаточного розрахунку з нею не було проведено. Крім того за період роботи на підприємстві утворилась заборгованість по заробітній платі за квітень 2021 року 18970 грн 16 коп., за травень 2021 року 17961 грн 13 коп., за червень 2021 року 16226 грн 30 коп., за липень 2021 року 23431 грн 68 коп., за серпень 2021 року 16236 грн 87 коп., всього 92826 грн 14 коп., що підтверджується розрахунковими листами. Беручи до уваги відомості, що містяться в розрахункових листах, вона самостійно розрахувала свій середньоденний заробіток, який становить 1278 грн 98 коп. Оскільки в порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з нею в день звільнення позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 92826 грн 14 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2021 по день винесення судового рішення. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, про час і місце слухання справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнає в повному обсязі через їх безпідставність і необґрунтованість. При звільненні позивачу підлягали до сплати після утримання обов`язкових податків та зборів такі суми: за квітень 2021 року - 2034 грн 95 коп., за травень 2021 року 6212 грн 86 коп., за червень 2021 року 2859 грн 09 коп., за липень 2021 року 4117 грн 21 коп., за серпень 2021 року 689 грн 65 коп. 20.12.2021 позивачу видана трудова книжка. Ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, позивач не заявляла вимог до відповідача про розрахунок, фактично погодившись з проведеним остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Датою виникнення затримки розрахунку при звільненні є наступний день після звільнення, тобто 21.12.2021, а ніяк не 20.12.2021 як вказує позивач. При цьому позивач знехтувала вимогами ст.117 КЗпП України, якими виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обмежується шістьма місяцями. Відповідач не в змозі виконати свої зобов`язання перед позивачем через тяжке фінансове становище на протязі тривалого часу і виникнення форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Якщо суд не розділяє цю позицію, просить зменшити розмір середнього заробітку з урахуванням суми простроченої заборгованості, періоду затримки тощо. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Згідно із ухвалою суду від 20.06.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 10.08.2020 по 20.12.2021 знаходилася в трудових стосунках з ДП «ВК «Краснолиманська». Відповідно до наказу № 3279/к від 20.12.2021 [PERSON] була звільнена на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 03.07.2023 заборгованість підприємства перед [PERSON] з виплати заробітної плати складає: за квітень 2021 року - 2034 грн 95 коп., за травень 2021 року 6212 грн 86 коп., за червень 2021 року 2859 грн 09 коп., за липень 2021 року 4117 грн 21 коп., за серпень 2021 року 689 грн 65 коп., а всього 15913 грн 76 коп. Ця сума вказана після утримання обов`язкових податків і зборів. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 03.07.2023 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1164 грн 31 коп. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу підприємство не розрахувалося з позивачем, заборгованість із заробітної плати в сумі 15913 грн 76 коп., з якої вже утримані обов`язкові податки і збори, підлягає стягненню з відповідача. При цьому суд не погоджується з розрахунком заборгованості по заробітній платі позивача, який остання здійснила на підставі розрахункових листків, оскільки ці документи свідчать про нараховані, утримані та належні до виплати суми, і не є джерелом заборгованості з цих сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п.20 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~24.12.1999\~№\~13\~«Про\~практику\~застосування судами\~законодавства\~про\~оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України. Встановлено, що позивач у день звільнення працювала. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України настає наступного дня після звільнення. Оскільки у день звільнення позивач працювала, обов`язок щодо пред`явлення нею роботодавцеві вимоги про розрахунок на неї не покладається. Тому позиція відповідача з приводу того, що позивач, не пред`явивши вимогу про розрахунок, фактично погодилась з проведеним остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача, є хибною й такою, що не ґрунтується на законі. У той\~же час\~суд погоджується\~з відповідачем\~з приводу\~того,\~що датою\~виникнення затримки\~розрахунку при\~звільненні є\~наступний день\~після звільнення,\~тобто 21.12.2021,\~а \~не 20.12.2021\~як вказує\~позивач.\~На користь\~цього твердження\~свідчать приписиабз.2 п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, згідно із якими днем звільнення вважається останній день роботи. З огляду на приведене та те, що час затримки обмежений відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України\~шістьма місяцями, суд не погоджується з періодом нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, який просить позивач, а саме з 20.12.2021 до 19.07.2023 (день ухвалення рішення), оскільки це не ґрунтується на законі. З урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів з 21.12.2021 (наступний\~день після\~звільнення)\~до 21.06.2022 (останній день шестимісячного строку)\~ становить 123. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 03.07.2023 позивачу в жовтні 2021 року за 16 робочий днів нараховано заробітну плату в сумі 20636 грн 34 коп., у листопаді 2021 року за 21 робочий день 22443 грн 17 коп. Отже середньоденна заробітна плата позивача складає 1164 грн 31 коп. ((20636,34 грн + 22443,17 грн) : (16 днів + 21 днів)). Даний розрахунок відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Розрахунок середньоденного заробітку, здійснений позивачем, як такий, що не відповідає вимогам цієї урядової постанови, судом не приймається до уваги. Сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період 21.12.2021 до 21.06.2022 буде дорівнювати: 143210 грн 13 коп. із розрахунку: 123 робочих дня х 1164 грн 31 коп. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Беручи до\~уваги розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця щодо\~виплати працівнику\~при звільненні\~всіх належних\~сум,\~ період\~затримки виплати\~такої заборгованості\~(понад\~півтора роки),\~яка ще\~не виплачена,\~граничний шестимісячний\~період для\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки,\~суд вважає\~справедливим,\~пропорційним та\~таким,\~що відповідатиме\~обставинам справи,\~визначення розміру\~відповідальності відповідача\~в сумі\~90000\~грн,\~яка і\~підлягає відшкодуванню\~з роботодавця. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у зв`язку із її звільненням. Незадовільне фінансове становище не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Оскільки відсутність вини відповідача не підтверджена сертифікатом Торгово-промислової палати України про наявність обставин непереборної сили позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного. Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. в силу ст.141 ЦПК України слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача. На підставі ст.ст.47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: partial