Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з даним позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро), в якому просить: зняти арешт з майна [PERSON] по виконавчому провадженню № 42269821 з виконання виконавчого листа № 403/7323/12 від 1705.2013 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 154 093,53 грн. В обґрунтування позову Позивач послався на те, що 26 лютого 2014 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавчого провадження № 42269821 на підставі виконавчого листа № 403/7323/12 від 17 травня 2013 року, виданого Бабушкінським районним судом Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 154 093,53 грн. 17 листопада 2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На теперішній час Позивачем повністю виконано Кредитний договір № 014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року і [PERSON] не має жодних діючих кредитів в АТ «Райффайзен Банк», але вирішити питання щодо зняття арешту з майна, накладеного виконавчою службою, можливо лише шляхом звернення до суду з даним позовом. За наведених обставин позивач звернувся до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/10363/23-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро) про зняття арешту з майна за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача, крім того, вказала, що Відповідач не заперечуює проти зняття арешту з майна. В судове засідання третя особа не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені вище положення законодавства України, визначають юридичну неможливість обмеження прав особи, без обґрунтованих на те правових підстав, які в нашому випадку взагалі відсутні Ст. 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим, стаття 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Матеріалами справи встановлено, 24 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 014/130538/3177/82, відповідно до умов якого банк надав Позивачу кредит у розмірі 15 300 доларів США строком до 24 травня 2017 року зі сплатою за користування ним 13,75 % річних відповідно до графіку погашення кредиту. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012 року по цивільній справі № 403/7323/12 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були задоволені в повному обсязі, з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року, в розмірі 152 449 грн. 04 коп., з яких 103 770 грн. 78 коп. - непогашена сума кредиту, 13 453 грн. 80 коп. - несплачені проценти, 35 224 грн. 47 коп. - нарахована пеня за прострочення по тілу та відсоткам по кредиту, понесені судові витрати в розмірі 1 644 грн. 49 коп., а всього - 154 093 грн. 53 коп. 26 лютого 2014 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавчого провадження № 42269821 на підставі виконавчого листа № 403/7323/12 від 17 травня 2013 року, виданого Бабушкінським районним судом Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 154 093,53 грн. 17 листопада 2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29 березня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року. 31 березня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , було укладено Додаткову угоду № 014/130538/3177/82-1/27677 до Кредитного договору №014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року про зміну валюти зобов`язання по кредиту, якою були суттєво змінені умови Кредитного договору, погоджено суму кредиту, змінено валюту кредитування та встановлено інший строк погашення кредиту. Так, відповідно до листа-повідомлення позичальнику щодо анулювання Банком частини його заборгованості від 31 березня 2017 року, судом встановлено, що Банк повідомив [PERSON] про те, що за кредитним договором №014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року, останньому анульована заборгованість за пенею. У квітні 2021 року Позивач звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про зняття арешту з належного йому майну , на підставі Додаткової угоди. Так, відповідно до відповіді наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 14.04.2021 року, Позивачу було повідомлено, що відповідно до даних, що були надані у запиті та відповідно до даних АСВП виконавче провадження № 42269821, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 403/7323/12 від 17.05.2013, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про: стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 154 093,53 грн. 26.02.2014 рок убуло відкрито державним виконавцем Відділу, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17.11.2015 року держаним виконавцем Відділу було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державно виконавчої служби та приватними виконавцями», зокрема, згідно зі ст. 2 розділу ХІ «Знищення справ та виконавчих проваджень» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця , становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У зв`язку з вищевикладеним будь-які матеріали виконавчого провадження за № 42269821 на даний момент є знищеними, оскільки закінчено термін їх зберігання. Відповідно до довідки про стан кредиту виданої директором Департаменту операційного сервісу АТ «Райффайзен Банк» вих.. № 81-23/2-494 від 05.01.2023 року встановлено, що у [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року виданим АТ «Райффайзен Банк» - відсутня. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З огляду на рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», Європейський суд з прав людини вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Ст. 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд з прав людини перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»). Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Європейський суд з прав людини робить повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». При цьому, питання дотримання суспільної користі вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (рішення у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення до суду з даним позовом, за наявності арешту (обтяжень), накладеного на майно Позивача, порушується право Позивача в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки з наданих доказів вбачається, що заборгованість за Кредитним договором №014/130538/3177/82 від 24 травня 2007 року виданим АТ «Райффайзен Банк» - відсутня. Крім того, Відповідач не заперечує проти зняття арешту з майна Позивача в рамках виконавчого провадження. Таким чином, підстав для продовження арешту на майно та оголошення заборони й1ого відчуження суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved