Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі Одеського відділення АТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому з телефонної розмови із співпрацівником АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», стало відомо, що він є поручителем за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Зазначив, що з останнім він не знайомий, не укладав договору поруки та не поручався перед кредитором за виконання [PERSON] його обов`язку. Позивач указує, що ніяких правочинів з відповідачем він не вчиняв, жодних договорів не підписував, волевиявлення на вчинення таких договорів не виявляв та йому невідомо про їх існування, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання договору поруки недійсним. У зв`язку з цим, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним договір поруки від 16.07.2008 № 06-09/1613, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Кузнецової В. В. від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року під головуванням судді Кузнецової В. В. призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 08.11.2021 до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи № 522/73/21 разом з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи та уточнення експертного завдання. На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи № 506/21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Федчишену Т. Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2022 року задоволено клопотання судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Римаревського І. Г. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи та уточнення експертного завдання, справу направлено до експертної установи для проведення експертизи на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2023 у зв`язку з надходженням справи після проведення експертизи поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 залучено до участі у справі замість Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Зімірьова О. О. позов просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у поданій заяві просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. За договором поруки № 06-09/1613 від 16.07.2008 [PERSON] (поручитель) зобов`язується перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитором) солідарно відповідати за виконання [PERSON] (позичальником) у повному обсязі зобов`язань за Договором Кредиту № 08-660/141-132 від 16.07.2008. Мотивуючи позов\~ [PERSON] \~зазначив,\~що договір\~поруки №\~06-09/1613\~від 16.07.2008\~він не\~підписував,\~а про\~його наявність\~дізнався нещодавно\~з телефонної\~розмови \~зі співпрацівником АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». За висновком експерта № 22-3517 судово почеркознавчої експерти від 13.01.2023 підпис від імені [PERSON] , розміщений у графі «Сторона 3. Поручитель» договору поруки № 06-09/1613 від 16.07.2008, виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частина третя статті 203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Розглядаючи справу № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У даній справі позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору поруки від 16.07.2008 № 06-09/1613, посилаючись на те, що цей договір він не підписував. За висновком експерта № 22-3517 судово почеркознавчої експерти від 13.01.2023 підпис від імені [PERSON] , розміщений у графі «Сторона 3. Поручитель» договору поруки № 06-09/1613 від 16.07.2008, виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Отже, договір поруки позивач не підписував та, відповідно, істотних умов його не погоджував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорення самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає, порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За таких обставин у позові слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 468/1692/18-ц, від 10 березня 2021 року у справі № 688/3874/18. Щодо письмової заяви відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити, що суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73,137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункти 65, 66)). Проте оскільки суд відмовляє у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту, тому позовна давність до позовних вимог позивача застосуванню не підлягає.

Outcome: dismissed