Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на окупованій території України її матері громадянки України [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Стаханов Луганської області, померла [INFO] в м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області - на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті матері заявниці необхідно для проведення реєстрації смерті [PERSON] у встановленому законом порядку та оформлення спадкових прав. Ухвалою судді від 07.08.2023 року після усунення заявницею недоліків, заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням її до судового розгляду. Заявниця та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, проаналізувавши норми законодавства, дійшов переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявниця [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про одруження (а.с. 9, 14). Факт смерті [PERSON] зареєстрований відділом записів актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1263 від 24.08.2022 року, яке не відповідає вимогам законодавства України, оскільки видане на тимчасово окупованій території (а.с. 13). Відповідно до довідки про причину смерті №149 від 20.08.2022 року, виданої для поховання Стаханівською центральною міською багатопрофільною лікарнею, [PERSON] померла [INFO] у віці 71 рік. Причиною смерті зазначено хронічну недостатність кровообігу ІІ Б, дифузний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця (а.с. 11). Таким чином, в ході судового розгляду встановлено факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України в м. Кадіївка Луганської області (м. Стаханов) та підтверджено право заявниці на звернення з зазначеною заявою до суду як доньки померлої. Оскільки свідоцтво про смерть було видано органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, відомості про смерть не внесені до єдиної бази, тому вказане свідоцтво не вважається документом, виданим державним органом України. Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими, починаючи з 7 квітня 2014 року, серед них і місто Кадіївка Луганської області. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republic of Moldova and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог процесуального законодавства щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка з подальшим оформленням спадкових прав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Зважаючи на те, що заявниця не може у встановленому законом порядку зареєструвати факт смерті своєї матері, оскільки свідоцтво про смерть, яке видане органами, що діють на окупованій території, не має на території України юридичної сили, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Кадіївка Луганської області. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Outcome: approved