Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач 16 лютого 2023 року звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 15 лютого 2020 року позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № 4924907 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Tоyota CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] . 11 грудня 2020 року в м. Києві на вулиці Хрещатик відбулася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: транспортний засіб: «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортний засіб «Tоyota CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . 25 січня 2022 року до АТ «Просто-страхувальник» звернулося до АТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Розглянувши дану заяву, з`ясувалося що т.з. «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №63367а0кпа, укладенного між АТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] 19 травня 2020 року. Відповідно до Ремонтної калькуляції №1.003.20.0 від 18 січня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] становить 13 018.83 грн. Відповідно до платіжних доручень №743161 від 21 січня 2021 року та № 759622 від 11 березня 2021 року АТ «Страхова компанія «АРКС» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 10 415.06 грн. Врегулювати спір в досудовому порядку не виявилося можливим, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду, щодо стягнення 10 415,06 грн. витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі, витрат по оплаті судового збору в розмірі 2 684,00 гривень, 6 000 гривень судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 21 лютого 2023 року разом із доданими до неї документами відповідачем не отримана, про що свідчить конверт який повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 лютого 2020 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір ЕР №4924907 обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого був застрахований транспортний засіб «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року провадження по справі 757/6662/21-п, по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КупАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Його вина підтверджується достатніми. належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожнього - транспортної пригоди та письмовими доказами. Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року о 00:53 год. у м. Києві на вул. Хрещатик, [PERSON] керуючи автомобілем «Tоyota CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] , порушив п. 2.3.(б), 12.1 правила дорожнього руху України, а саме: не будучи уважним, не вибравши безпечної швидкості здійснив наїзд на припаркований автомобіль «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] (водій [PERSON] ) та залишив місце ДТП. Цивільно-правова відповідальність винуватця на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Просто-страхування» відповідно до Полісу ЕР №4924907 даним Полісом передбачено за шкоду заподіяну майну становить 130 (сто тридцять) тисяч та франшиза, яка становить 00,00 гривень. Так, 11 грудня 2020 року ПАТ «Просто-страхування» звернулося до [PERSON] з регресною вимогою на суму 10 415 грн. (а.с.10) Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком. 25 січня 2022 року до АТ «Просто-страхування» звернулося до АТ «Страхова компанія» «Аркс» із заявою про виплату страхового відшкодування. 29 червня 2022 року співробітниками ПАТ «ПРОСТО-страхування складено страховий акт № 1558825, відповідно до якого страхове відшкодування становить 10415.06 гривень. Так згідно умов Договору 29 червня 2022 року було виплачено АТ «Просто-страхування» на користь АТ «СК «АРКС» за ремонт BMW 523і, р. д.н.з. [NUMBER] , власнику [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 10 415, 06 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7934 АТ «ПРОСТО-страхування». Звертаючись до суду Позивач посилається на те, що Відповідач покинув місце ДТП. Спірні равовідносини регулюються нормами ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. За ст. 1191 ЦК України: до позивача, як до особи, яка відшкодувалашкоду, завдану іншою особо , перейшло право зворотньої вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Згідно п.п. 38.11.1. , п. 38.1 ст. 38 Про обов`язкове страховування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодуваннямає право подати регресійний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який вчинив ДТП, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленного порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінняабо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичними працівником). У конкретному випадку право вимоги у страховика виникло, у зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце пригоди, що підтверджено постановою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом ЦПК. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування, а відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування таких коштів, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на виплату страхового відшкодування в розмірі 10 415 грн. 06 коп. є законнними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Будь-яких доказів, які б спростували встановлені обставини справи, суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Синюк С.Л., договір про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2020 року; Додаток з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги від 10 січня 2023 року із зазначеним вартості робіт. У додатку № 1 від 04 серпня 2022 року визначено зведений реєстр справ (в тому числі справа відносно відповідача [PERSON] ; зведений Акт виконаних робіт від 10 січня 2023року, вартість робіт правової допомоги і у справі до [PERSON] визначено у розмірі 6 000,00 грн. Оплату за договором про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2020 року здійснено відповідно до платіжного доручення № 56 від 03 січня 2023 року.(а.с. 57-65) За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved