Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 25.07.2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № 7. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2011 року у справі №1519/2-4656/2011 стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» 3164,22 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 25158,93 грн. та 2818,25 грн., а також штраф у розмірі 2071,75 грн., судовий збір у розмірі 321,48 грн. та ІТЗ в розмірі 120 грн. Рішення суду набрало законної сили, однак, відповідачем не виконано. Позивач стверджував, що в порядку ст. 625 ЦПК України має право на стягнення трьох відсотків річних за період з 12.03.2017 року по 17.02.2022 рік у розмірі 253,41 доларів США. Окрім задоволення позовних вимог банк вважав можливим присудження судового збору. Позивач в процесі розгляду справи заяви про залишення позову без розгляду, відмову від позову не подавав. Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався. Враховуючи вимоги статей 280, 281 ЦПК України суд вважає можливим ухвалення заочного рішення. За вищевказаними нормами процесуального закону розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами як загального, так і спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 25.07.2006 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 7. За договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 7385,00 доларів США. Відповідач умови договору щодо повернення кредитних коштів не виконала. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2011 року у справі №1519/2-4656/2011 стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» 3164,22 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 25158,93 грн. та 2818,25 грн., а також штраф у розмірі 2071,75 грн., судовий збір у розмірі 321,48 грн. та ІТЗ в розмірі 120 грн. Рішення суду набрало законної сили Рішення суду відповідачем не виконано, що не спростовано [PERSON] . Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Нарахування 3 % річних на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Встановлене узгоджується із постановами Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, за якими суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Розмір позовних вимог підтверджується наданим позивачем розрахунком, охоплюється періодом з 12.03.2017 року по 17.02.2022 рік, що не суперечить загальним вимогам закону по зобов`язаннях, так і Закону України «Про споживче кредитування». Розрахунок відповідачем не спростований. Нарахування спірних коштів в валюті відповідає ЦК України та узгоджується, зокрема, із: Постановою ВП ВС від 16.01.2019 року № 464/3790/16-ц (14-465цс18), за якою «3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Так, в частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України». Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є доведеним позивачем, а спосіб захисту порушеного права є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права. Судовий збір підлягає присудженню на користь банку в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved