Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - ТОВ «Перший український експертний центр», позивач) звернулось до суду з указаним до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , отже як власник зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. ТОВ «Перший український експертний центр з 01 липня 2017 є виконавцем послуг з утримання будинку за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач як власник та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК України, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості від 02 березня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власників квартири [ADDRESS] , існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 22 437,44 грн за період з 01 грудня 2020 по 28 лютого 2023 року. На даний час заборгованість не оплачена та завдає збитків Товариству, у зв`язку із чим відповідачу нараховуються інфляційні нарахування у сумі 482,63 грн та 3% річних у сумі 159,58 грн за період з 01 лютого 2021 по 31 січня 2022 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. У травні 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Закарлюка С. І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що рішення про збільшення вартості витрат на управління багатоквартирним будинком та включення нових послуг, які зазначені в графі «інші послуги» не приймалось. Фактично, обслуговуюча компанія, без відома та погодження з співвласниками будинку, самовільно збільшила вартість тарифу на обслуговування будинку, чим порушила права відповідача. Крім того, зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати за житлово-комунальних послуг в період дії воєнного стану» № 206 від 5 березня 2022 року до припинення воєнного стану забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. У травні 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що в умовах розвитку економіки, підвищення тарифів є економічно обґрунтованим, а інфляційні нарахування та 3 % річних було здійснено за період до дати початку введення воєнного стану на території України. У червні 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких навів ті ж самі обставини та обґрунтування свого заперечення позовних вимог, що були зазначені у відзиві на позовну заяву. У липні 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких заявник зазначив про те, що позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до частини восьмої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2020 року. ТОВ «Перший український експертний центр» з 01 липня 2017 року є виконавцем послуг з утримання будинку, за адресою: [ADDRESS] . У будинку, зокрема і в квартирі, за вищевказаною адресою, позивачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. Отже, як власник та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статті 156, 162 ЖК України, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості від 02 березня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власників квартири [ADDRESS] , існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 22 437,44 грн за період з 01 грудня 2020 по 28 лютого 2023 року. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі статтею 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. У період з грудня 2020 року по лютий 2023 року відповідач отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальними послугами, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Відповідно до частини четвертої статті 319 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), власність зобов`язує, а стаття 322 цього Кодексу наголошує на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна зобов`язаний його утримувати. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданими суду відомостями нарахувань по договору. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за договором у розмірі 22 437,44 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду відомості нарахувань за договором. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 482,63 грн індексу інфляції та 159,58 грн - 3% річних, яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частинами першою, п`ятою, шостою та сьомою 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини першої статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих йому житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 22 437,44 грн, а також 482,63 грн індексу інфляції та 159,58 - 3% річних є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з наступних підстав. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як вбачається із матеріалів позовної заяви нарахування санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України, позивачем здійснено за період з 01 лютого 2021 по 31 січня 2022 року. Таким чином, пунктом 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України на ці правовідносини не розповсюджується, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період до набрання чинності та внесення змін до ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 2 684,00 грн. судового збору. Крім того, позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Зазначене підтверджується договором №15/9 про надання правової допомоги від 15 вересня 2022 року, відповідно до умов якого гонорар за правничу допомогу становить 5 000,00 грн. та актом приймання-передачі наданих послуг від 15 березня 2023 року. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). Водночас, розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. На думку суду, даний розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, підтвердженим відповідними належними доказами, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн. З викладеного,

Outcome: approved