Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений 21.02.2020 року приватним нотаріусом КМНО Колядою О.П., зареєстрований в реєстрі за № 142. Відповідно до п. 1 договору Відчужувач (позивач) передає належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого Набувач (відповідач) зобов`язується матеріально утримувати та доглядати Відчужувача (позивача) довічно. Пунктами 6, 6.1 Договору передбачено, що Набувач зобов`язується повністю утримувати Відчужувача, забезпечувати її харчуванням, доглядом, медикаментами, за необхідності, стаціонарним медичним лікуванням, необхідною допомогою та зберігати в її безоплатному користуванні спірну квартиру в цілому довічно. Відчужувач має право проживати в усій квартирі, що є предметом договору, довічно. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2500,00 грн. на місяць, які будуть передаватися Відчужувачу готівковими коштами щомісячно. Позивачка зазначає, що наразі виникла така ситуація, що Набувач не виконує, а якщо і виконує, то неналежним чином, свої зобов`язання за даним договором, а саме: матеріальне забезпечення, передбачене п. 6.1 договору, не виплачується (крайній раз кошти надавались у березні 2022 року), комунальні послуги на утримання квартири, в якій вона проживає, не оплачуються, у зв`язку з чим накопичились величезні борги, через які вона ризикує лишитися без постачання води, електроенергії, тепла, газу. Відповідно до п. 13 договору передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини та на вимогу Набувача. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить розірвати Договір довічного утримання (догляду) між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка в цілому складається з трьох жилих кімнат; скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , накладену [PERSON] приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано в реєстрі за № 143, виключивши запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.01.2023 року задоволено заяву позивачки про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.01.2023 року відкрито провадження по справі. 25.01.2023 року від приватного нотаріуса КМНО Коляди О.П. до суду надійшли Пояснення, в яких зазначено про те, що 21.02.2020 року до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити договір довічного утримання (догляду), згідно умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за [ADDRESS] , взамін чого, [PERSON] зобов`язується матеріально утримувати та доглядати [PERSON] довічно, а саме, забезпечувати її харчуванням, доглядом, медикаментами, за необхідності, стаціонарним медичним лікуванням, необхідною допомогою та зберігати в її безоплатному користуванні вказану квартиру в цілому довічно. Вказаний договір довічного утримання посвідчено 21.02.2020 року за реєстровим № 142. Для вчинення нотаріальної дії вказаними громадянами нотаріусу було подано всі необхідні документи. Після вчинення всіх вищевказаних дій [PERSON] та [PERSON] було надано проект договору довічного утримання (догляду). Вказані особи особисто прочитали проект договору, схвалили його, після чого проект було роздруковано у трьох екземплярах і власноручно підписані сторонами у присутності нотаріуса. Після проставляння [PERSON] та [PERSON] підписів у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріусом було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Одночасно накладено заборону на нерухоме майно на відчужувану квартиру за зареєстровано обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До вчинення нотаріальних дій нотаріусом проводилась бесіда з [PERSON] та [PERSON] для з`ясування їх дієздатності, дійсності їх намірів щодо укладення договору довічного утримання (догляду) з роз`ясненням прав та обов`язків сторін, правових наслідків укладення такого правочину та можливість розірвання за рішенням суду. Підстав вважати, що [PERSON] та [PERSON] не розуміли правових наслідків укладення договору довічного утримання (догляду), а також сумнівів щодо їх намірів на вчинення дій, визначених у договорі, у нотаріуса не виникло. 14.02.2023 року до суду надійшов Відзив представника відповідача на позов. Відповідно до викладених у Відзиві заперечень зазначено, що із заявленими позовними вимогами відповідач не погоджується в повному обсязі, вважає їх безпідставними та повністю необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Представник зазначає, що в серпні 2019 року до сім`ї [PERSON] звернулась позивач з пропозицією здійснення за нею догляду, обгрунтовуючи це тим, що в неї немає родичів та близьких людей, а тому немає, кому їй купувати та приносити продукти харчування. Позивач запропонувала, щоб сім`я [PERSON] піклувалася про неї, а вона залишить їм квартиру, що знаходиться по сусідству. Оскільки відповідач проживав великою родиною, то така можливість по догляду за позивачем була, а тому він погодився. На початку жовтня 2019 року позивач та відповідач звернулися до нотаріуса, щоб узаконити свої правовідносини, при цьому нотаріус роз`яснила позивачу права та обов`язки сторін, а також правові наслідки за Договором. Однак нотаріус повідомила, що не може посвідчити договір довічного утримання, оскільки позивачем було на когось оформлено заповіт на квартиру, а тому нотаріусом було роз`яснено позивачу, що якщо вона бажає укласти договір довічного утримання, то їй потрібно скасувати заповіт, так як укладання договору довічного утримання передбачає перехід права власності на квартиру одночасно з його укладанням. Також позивачу було роз`яснено, що на квартиру буде зареєстровано обтяження, а тому ніхто не зможе її відчужити з метою захисту її прав. Позивача дані умови влаштували, а тому за спільною домовленістю вже з жовтня 2019 року відповідач разом з родиною почали піклувалися про позивача, майже кожного дня приносили продукти харчування, та надавали їй грошові кошти по 2500,00 грн. щомісячно готівкою. Через деякий час позивач сама запропонувала знову звернутися до нотаріуса, щоб нарешті все оформити договором, на що відповідач погодився та 21.02.2020 року вони разом з позивачем поїхали до Приватного нотаріуса КМНО Коляди О.П., де нотаріус повторно роз`яснила позивачу положення законодавства щодо укладення договору довічного утримання, а також правові наслідки. Після ознайомлення з умовами Договору, оскільки позивача все влаштовувало, вона його підписала разом з відповідачем. Як і до укладання Договору, сім`я відповідача продовжила піклуватися про позивача, приносили продукти харчування, готові страви, товари побутової хімії тощо, часто запрошували до себе в гості. Вартість продуктів харчування в місяць, які надавалися позивачу, інколи досягала і 3000 грн., та окрім цього позивачу надавалися ще й грошові кошти в розмірі 2500,00 грн. Також всі свята вони проводили разом, їздили на дачу, тобто, фактично жили як одна сім`я. Участь у догляді за позивачем приймала вся родина відповідача, тому не було таких випадків, коли до позивача ніхто не заходив чи якесь її прохання не виконувалося. Також позивачу за кошти відповідача було придбано холодильник, який було встановлено в її квартирі. Згідно п. 6.1. Договору вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2500,00 грн. на місяць, які будуть передаватися Відчужувачу готівковими коштами щомісячно. Оскільки відповідач та його родина довіряла позивачу, то жодних розписок про отримання грошових коштів відповідач звичайно ж не брав. Водночас варто відмітити, що сама позивач визнає факт отримання грошових коштів від відповідача з дати укладання Договору (з 21.02.2020 року) по березень 2022 року. Відповідач жодним чином не ухиляється від виконання зобов`язань за Договором та готовий продовжувати їх виконувати на умовах, що зазначені в Договорі. Крім того, незважаючи на те, що після березня 2023 року відповідач кошти позивачу надавав, то він готовий повторно сплатити позивачу кошти за період з березня 2022 року по сьогоднішній день та продовжувати їх сплачувати надалі. Варто відмітити, що позивач приховала ту обставину, що з початком збройної агресії російської федерації проти України з 24.02.2022 року сім`я [PERSON] та позивач разом з речами задля безпеки виїхали до [ADDRESS] , де 25.02.2022 року ними було здійснено реєстрацію місця проживання в сільській раді, що підтверджується відповідною довідкою. На фоні стресових подій з 24.02.2022 року у позивача розпочалися тимчасові помішання, дивна поведінка, часте застосування ненормативної лексики, що неодноразово фіксувалося на аудіо, які після їх запису на дисковий носій будуть подані до суду. У зв`язку із зазначеним доводи позивача щодо невиконання умов Договору відповідачем спростовуються, більшість обставин справи позивачем прихована, ймовірно через вплив на позивача третіх осіб, так як весь час між сторонами завжди були добрі товариські відносини. З урахуванням наведеного можна зробити висновок про те, що відповідач жодним чином не порушує умови Договору, а навпаки вживає заходів з метою сприяння нормалізації стосунків між сторонами. Відповідач та його сім`я за час існування правовідносин за Договором довічного тримання не допускали істотного порушення його умов та завжди всіляко сприяли тому, щоб мирно врегулювати питання між сторонами. За весь час виконання Договору позивач не скаржилася на неналежність її догляду відповідачем, до того ж зрозуміло, що у випадку невиконання договору, позивач не переїхала б проживати до відповідача у будинок. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. 01.03.2023 року до суду надійшла заява свідка, в якій позивачка [PERSON] зазначає, що ініціатором укладання Договору довічного утримання від 21.02.2020 року виступила мати відповідача [PERSON] - [PERSON] . Договір складала нотаріус і позивачка зазначає, що вона навіть не зрозуміла, що квартира відходить Набувачу з моменту укладання договору: вона вважала, що це відбувається подібно тому, як відбувається за заповітом - майно відходить іншим особам після смерті заповідача. Про те, що квартира не належить їй, вона довідалась тільки після того, як це роз`яснив їй інший нотаріус. В період з 21.02.2020 року по дату звернення до суду із позовом у даній справі постійним її місцем проживання є квартира [ADDRESS] . Тимчасово з 24.02.2022 року по 31.03.2022 року позивачка проживала в буд. [ADDRESS] , куди виїхала з причини військової агресії росії проти України і, зокрема, у зв`язку із щільним бомбардуванням м. Києва на початку війни. Однак, з 01.04.2022 року вона знову проживає у вказаній квартирі і більше нікуди не від`їжджала. Оплату всіх комунальних платежів в період з 21.02.2020 року і по теперішній час позивачка здійснює самостійно. Безпосередньо відповідач [PERSON] , який є набувачем за Договором довічного утримання, ніколи не виявляв бажання сплачувати комунальні послуги за адресою її місця проживання та рахунками комунальних послуг не цікавився. Від отримання коштів від відповідача [PERSON] ніколи не відмовлялась. З березня 2022 року без будь-яких пояснень останній перестав надавати їй гроші. Через деякий час, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, позивачка попросила нотаріуса розірвати Договір довічного утримання для того, щоб вона змогла знайти іншого утримувача, який має зарплату та зможе матеріально підтримувати та доглядати позивачку. Однак нотаріус сказала, що вона не винна, що набувач не виконує своїх договірних обов`язків, і відмовилась викликати набувача для розірвання договору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2023 року частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у Відзиві на позов. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Коляда О.П. - у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 21.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений 21.02.2020 року приватним нотаріусом КМНО Колядою О.П., зареєстрований в реєстрі за № 142. Відповідно до п. 1 договору [PERSON] передає належну їй на праві приватної власності квартиру за [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язується матеріально утримувати та доглядати [PERSON] довічно. Пунктами 6, 6.1 договору передбачено, що Набувач зобов`язується повністю утримувати Відчужувача, забезпечувати її харчуванням, доглядом, медикаментами, за необхідності, стаціонарним медичним лікуванням, необхідною допомогою та зберігати в її безоплатному користуванні спірну квартиру в цілому довічно. Відчужувач має право проживати в усій квартирі, що є предметом договору, довічно. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2500,00 грн. на місяць, які будуть передаватися Відчужувану готівковими коштами щомісячно. Згідно п. 13 договору Цей договір може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужуача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Разом з передачею права власності на квартиру приватним нотаріусом було зареєстроване обтяження заборона відчуження об`єктів нерухомості № 143. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною першою-другою статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. У статті 749ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Відповідно до ст. 755 ЦК України на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. На підставі ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати , зроблені набувачем на утримання відчужувача, не підлягають поверненню. У відповідності до ч. 2ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Отже правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилалася на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, жодного разу не приїздив до неї, не телефонував. У період з 21.02.2020 року по 01.03.2022 року їй передавав гроші батько відповідача. Наразі виникла така ситуація, що відповідач не виконує, а якщо і виконує, то неналежним чином свої зобов`язання за даним договором, комунальні послуги на утримання квартири, в якій позивачка проживає не оплачуються, у зв`язку з чим накопичились величезні борги. Крім того, відносини між сторонами напружені, не спілкуються та між ними втрачені довірливі стосунки, а неналежне виконання умов Договору робить неможливим подальше існування між ними договору довічного утримання. Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Як встановлено при розгляді справи, у серпні 2019 року до сім`ї [PERSON] звернулась позивачка з пропозицією здійснення за нею догляду, обгрунтовуючи це тим, що в неї немає родичів та близьких людей, а тому немає, кому їй купувати та приносити продукти харчування. Позивач запропонувала, щоб сім`я [PERSON] піклувалася про неї, а вона залишить їм квартиру, що знаходиться по сусідству. Оскільки відповідач проживав великою родиною, то така можливість по догляду за позивачем була, а тому він погодився. На початку жовтня 2019 року позивач та відповідач звернулися до нотаріуса, щоб узаконити свої правовідносини, при цьому нотаріус роз`яснила позивачу права та обов`язки сторін, а також правові наслідки за Договором. Однак нотаріус повідомила, що не може посвідчити договір довічного утримання, оскільки позивачем було на когось оформлено заповіт на квартиру, а тому нотаріусом було роз`яснено позивачу, що якщо вона бажає укласти договір довічного утримання, то їй потрібно скасувати заповіт, так як укладання договору довічного утримання передбачає перехід права власності на квартиру одночасно з його укладанням. Також позивачу було роз`яснено, що на квартиру буде зареєстровано обтяження, а тому ніхто не зможе її відчужити з метою захисту її прав. Позивача дані умови влаштували, а тому за спільною домовленістю вже з жовтня 2019 року відповідач разом з родиною почали піклувалися про позивача, майже кожного дня приносили продукти харчування, та надавали їй грошові кошти по 2500,00 грн. щомісячно готівкою. Через деякий час позивач сама запропонувала знову звернутися до нотаріуса, щоб нарешті все оформити договором, на що відповідач погодився та 21.02.2020 року вони разом з позивачем поїхали до Приватного нотаріуса КМНО Коляди О.П., де нотаріус повторно роз`яснила позивачу положення законодавства щодо укладення договору довічного утримання, а також правові наслідки. Після ознайомлення з умовами Договору, оскільки позивача все влаштовувало, вона його підписала разом з відповідачем. Як і до укладання Договору, сім`я відповідача продовжила піклуватися про позивача, приносили продукти харчування, готові страви, товари побутової хімії тощо, часто запрошували до себе в гості. Окрім цього позивачу надавалися грошові кошти в розмірі 2500,00 грн. Також всі свята вони проводили разом, їздили на дачу, тобто, фактично жили як одна сім`я. Участь у догляді за позивачем приймала вся родина відповідача, тому не було таких випадків, коли до позивача ніхто не заходив чи якесь її прохання не виконувалося. Також позивачу за кошти відповідача було придбано холодильник, який було встановлено в її квартирі. Згідно п. 6.1. Договору вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2500,00 грн. на місяць, які будуть передаватися Відчужувачу готівковими коштами щомісячно. Оскільки відповідач та його родина довіряла позивачу, то жодних розписок про отримання грошових коштів відповідач звичайно ж не брав. Але при розгляді справи сама позивач визнала факт отримання грошових коштів від відповідача з дати укладання Договору (з 21.02.2020 року) по березень 2022 року. Крім того, з початком збройної агресії російської федерації проти України з 24.02.2022 року сім`я [PERSON] та позивач разом з речами задля безпеки виїхали до [ADDRESS] , де 25.02.2022 року ними було здійснено реєстрацію місця проживання в сільській раді, що підтверджується відповідною довідкою. На фоні стресових подій з 24.02.2022 року у позивача розпочалися тимчасові помішання, дивна поведінка, часте застосування ненормативної лексики, що неодноразово фіксувалося на аудіо. Наведені вище факти знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та були доведені належними письмовими доказами. Також слід зазначити, хоча у матеріалах справи розписки позивачки про отримання грошових коштів відсутні, проте в процесі судового розгляду достеменно було встановлено, що відповідач здійснював відповідне утримання позивачки на умовах, передбачених Договором, а також забезпечував продуктами харчування та іншими необхідними речами. Сплата комунальних послуг, на що посилалась позивачка в обґрунтування позовних вимог не була передбачена умовами укладеного між сторонами договору. На переконання суду, в даному випадку сама по собі відсутність розписок про сплату коштів не може свідчити про невиконання умов договору відповідачем або про істотне порушення умов договору, оскільки сторонами підтверджено, що відповідач забезпечував позивача продуктами харчування протягом дії договору. Позивач зазначала, що між сторонами була домовленість про сплату коштів, така домовленість до певного часу виконувалась, а тому розписки не було необхідності писати. Крім того, допитані судом свідки також підтвердили обставини виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором. Так, свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона працює продавцем у магазині « [INFO] » на Лісовому масиві. Вона знайома з [PERSON] , яка є покупцем в її магазині. [PERSON] постійно до початку військової агресії в магазині придбавала продукти харчування, при цьому просила рекомендувати їй м`яку ковбаску для бабусі. [PERSON] завжди говорила про те, що купляє щось для бабусі. Приходила вона до магазину 2-3 рази на тиждень. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона проживає у м. Києві з 2015 року, працює в ЖЕД-303 двірником та обслуговує будинок [ADDRESS] . У 2019 році [PERSON] розповіла їй про те, що її сусідка [PERSON] запропонувала укласти їй Договір довічного утримання, але вони не знають, чи погодяться. Вона неодноразово бачила, як [PERSON] несла продукти додому і розповідала, що [PERSON] хоче щось смачненьке, вона приготує і занесе їй. [PERSON] не хотіла, щоб хтось знав про її договірні відносини з сусідами. Також свідок пояснила, що бачила декілька разів, як [PERSON] сідала в автомобіль [PERSON] , вони разом кудись їхали. [PERSON] іноді була сварливою по відношенню до деяких мешканців, вона дуже активна, сама всюди ходить, їздить на ринок, у магазини. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] у с. Студеники. [PERSON] вона бачила, коли сім`я [PERSON] приїхала разом з нею до с. Студеники після 24.02.2022 року. [PERSON] жила з сім`єю в їх будинку, вони придбавали у неї молочні продукти, яйця, сало. [PERSON] перебувала у селі з 24.02.2022 року і кінця травня 2022 року. Сім`я [PERSON] має дуже гарні умови для проживання у будинку у селі і створили гарні умови для проживання [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є родичем сім`ї [PERSON] і перебував разом з ними у с. Студеники з березня 2022 року до травня 2022 року. В цей час у будинку також проживала і [PERSON] , для якої були створені гарні умови. Приготуванням їжі займалася [PERSON] , також вона і придбавала всі необхідні продукти харчування. Також [PERSON] завжди пропонувала [PERSON] поїсти, коли було вже приготовлено. В обід вони збиралися разом всією сім`єю і разом з ними завжди за столом була [PERSON] . Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона товаришує з сім`єю [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] уклав Договір довічного утримання з сусідкою, але фактично догляд здійснювала вся сім`я. Між ними завжди були дуже гарні стосунки, [PERSON] завжди готувала щось смачненьке і заносила [PERSON] , опікувалася нею постійно. Після 24.02.2022 року вона бачила [PERSON] , яка виїхала до с. Студеники разом із сім`єю [PERSON] . У будинку в селі [PERSON] проживала в окремій кімнаті, була забезпечена всім необхідним, перебувала у селі до початку літа 2022 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] , вони проживають в одному під`їзді. Вона постійно бачила, як [PERSON] постійно спілкується з сім`єю [PERSON] , вони часто приносили [PERSON] продукти харчування, готову їжу, ходили в гості один до одного. [PERSON] дуже конфліктна людина, іноді може лаятися нецензурними словами. [PERSON] тісно спілкувалася з сім`єю [PERSON] приблизно з 2019 року. Після 24.02.2022 року [PERSON] виїхала з квартири і повернулася додому лише у травні 2022 року. Свідок [PERSON] , яка є сестрою відповідача, у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] звернулась до її мами влітку 2019 року з приводу догляду за нею. Після обговорень в сім`ї вони вирішили погодитися, але сам Договір уклали лише у 2020 році, при цьому грошові кошти почали передавати [PERSON] у 2019 році. Всією сім`єю вони здійснювали догляд за [PERSON] , завжди разом святкували свята, запрошували постійно [PERSON] в гості на родинні свята. 24.02.2022 року вони всією сім`єю разом з [PERSON] виїхали до с. Студеники, де проживали в одному будинку разом. До м. Києва [PERSON] повернулася у травні 2022 року. У серпні 2022 року вона разом з батьком їздила на дачу до [PERSON] , вони привезли їй гроші та продукти харчування, але вона відмовилась брати гроші, при цьому залишила продукти харчування. З 2019 року вони щомісячно сплачували [PERSON] грошові кошти у розмірі 2500, 00 грн., як було передбачено договором. Гроші передавали їй особисто хтось з членів сім`ї. Свідок також зазначила, що є лікарем і тому постійно опікувалася станом здоров`я [PERSON] , за необхідності придбавали їй необхідні ліки. Але особливих скарг на стан здоров`я від [PERSON] не було. Також свідок зазначила, що з 2019 року постійно приносили [PERSON] продукти харчування, заносили щось приготовлено. Коли вся сім`ю була в с. Студеники, то батьки купляли продукти для всіх, мама готувала і всі разом харчувалися. Розписки про отримання грошових коштів [PERSON] відмовлялась писати і обурювалася, що вони їй не довіряють. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є батьком відповідача. Наприкінці 2019 року [PERSON] запропонувала їм укласти договір довічного утримання, оскільки вона була одинокою і потребувала догляду. Вони порадилися у сім`ї, з нотаріусом і прийняли рішення укласти Договір з сином [PERSON] . Після укладення Договору [PERSON] відразу почала висловлювати незгоду з тим, що [PERSON] став власником квартири, але вони все обговорили і більше дане питання не виникало. Після укладення Договору вони всією сім`єю його виконували, опікувалися [PERSON] , придбавали продукти харчування, заносили готову їжу, придбавали необхідні ліки, всі свята проводили разом. 24.02.2022 року вся їх сім`я разом з [PERSON] виїхали до с. Студеники, де остання мала окрему кімнату і була забезпечена всім необхідним. У серпні 2022 року [PERSON] повідомила, що хоче розірвати договір, так як [PERSON] їй не телефонує, не цікавиться нею. Але вони здивувалися, оскільки в їх сім`ї з [PERSON] були дуже гарні відносини, вони постійно спілкувалися на різні теми. У серпні 2022 року він разом з дочкою приїхав до [PERSON] на дачу, привезли гроші і продукти харчування, але гроші остання відмовилась отримувати і сказала, що буде звертатися до суду. Всі умови Договору виконувалися у повному обсязі, при цьому [PERSON] відмовилась писати розписки про отримання грошових коштів. Ніяких скарг на здоров`я він ніколи від [PERSON] не чув. До серпня 2022 року вони постійно передавали грошові кошти [PERSON] , але після серпня 2022 року вона відмовилась отримувати гроші і сказала, що буде звертатися до суду. Вони не мали можливості іншим шляхом передавати гроші, ніж їй особисто. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є мамою відповідача. У серпні 2019 року до неї звернулась [PERSON] із пропозицією здійснювати за нею догляд. На сімейній раді вони все обговорили і вирішили погодитися, але за умови укладення Договору довічного утримання. Коли були погоджені всі умови, вони уклали Договір у нотаріуса. Умови договору виконувалися всіма членами сім`ї, оскільки вони не відокремлювали [PERSON] та інших членів сім`ї, а опікувалися [PERSON] всі разом. Грошові кошти вони сплачували щомісячно, а також придбавали продукти харчування, необхідні ліки, готували їжу і передавали [PERSON] . Вони були як одна сім`я, разом святкували сімейні свята, дні народження, завжди обіймалися, цілувалися, стосунки були дуже гарними. 24.02.2022 року вони сім`єю разом з [PERSON] виїхали до с. Студеники, де у неї була окрема кімната, а також вона була забезпечена всім необхідним. Вона готувала їжу на всю сім`ю, [PERSON] завжди разом з ними була за столом. [PERSON] виїхала з села наприкінці травня 2022 року, до цього вона періодично їздила до м. Києва на день-два. Ніяких скарг від [PERSON] на стан здоров`я ніколи не було. Вся сім`я ставилася до неї, як до матері. Останній раз надавали грошові кошти [PERSON] у серпні 2022 року, але вона відмовилась від їх отримання, повідомила, що хоче розірвати договір і буде звертатися до суду. До літа 2022 року ніяких претензій у [PERSON] стосовно виконання Договору довічного утримання не було. Наведене вище свідчить про те, що доводи позивача щодо невиконання умов Договору відповідачем спростовуються, більшість обставин справи позивачем прихована, ймовірно через вплив на позивача третіх осіб, так як весь час між сторонами завжди були добрі товариські відносини. З урахуванням наведеного можна зробити висновок про те, що відповідач жодним чином не порушує умови Договору, а навпаки вживає заходів з метою сприяння нормалізації стосунків між сторонами. Відповідач та його сім`я за час існування правовідносин за Договором довічного тримання не допускали істотного порушення його умов та завжди всіляко сприяли тому, щоб мирно врегулювати питання між сторонами. За весь час виконання Договору позивач не скаржилася на неналежність її догляду відповідачем, до того ж зрозуміло, що у випадку невиконання договору, позивач не переїхала б проживати до відповідача у будинок. При розгляді справи встановлено, що з літа 2022 року між сторонами погіршились відносини, при цьому відповідач позбавлений був можливості продовжувати виконувати умови договору через ставлення позивачки до нього та її категоричне несприйняття будь-якої допомоги. Також в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження обставина щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що будь-яких конкретних правових доказів, які б давали суду правові підстави для розірвання договору довічного утримання з підстав, зазначених у позові, позивачем суду не надано, і судом таких доказів не здобуто. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги те, що відповідач належним чином виконує умови довічного утримання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору довічного утримання не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed