Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просив: - визначити, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009, площею 0,0229 га, становить 1/2; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009, та припинити режим спільної сумісної власності з [PERSON] . Позовні вимоги обҐрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно: земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009 та житловий будинок. При цьому, спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] , який прийняв спадщину. 12.03.2020 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (спадкова справа № 1178/2019) та розміщений на земельній ділянці за цією ж адресою з кадастровим номером 8000000000:69:272:0009. Разом з тим, 12.03.2020 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Києва Губко Ю.В. було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріального дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] володіла вищезазначеною земельною ділянкою на праві спільної сумісної власності з іншим співвласником без визначення часток. Так, позивач вказує, що право власності на земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009, належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю від 19.06.2001 року на підставі Рішення Київської міської ради народних депутатів від 02.12.1999 року за № 127-5/629. У Державному акті зазначено, що вказану земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] . За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що, в силу вимог законодавства України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] є рівними, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та витребувано з Першої державної нотаріальної контори м. Києва матеріали спадкової справи № 1178/2019, що заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 17.08.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради, згідно з яким позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: 8000000000:69:272:0009. При цьому, в обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог, зазначив, що оскільки земельна ділянка площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009, була передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у спільну приватну власність, він звернувся до суду з цим зустрічним позовом з метою належного оформлення свого права власності на частину земельної ділянки. 20.09.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про визнання первісного позову, в якій він зазначив, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] є рівними, а позивач, у свою чергу, у порядку спадкування має право на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20.09.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення Київської міської ради до участі у справі в якості співвідповідача, яке мотивовано тим, що інших спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] не має, а [PERSON] не є спадкоємцем. 27.09.2021 року до суду від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшли копії матеріалів спадкової справи № 1178/2019 щодо майна померлої [PERSON] . У судовому засіданні, яке відбулося 28.09.2021 року, Київську міську раду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача за первісним позовом. 12.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача - Київської міської ради на первісну позовну заяву, в якому він просив ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а розгляд справи проводити за відсутністю його представника. 04.12.2021 року до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутністю. 26.01.2022 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Ухвалою суду від 02.05.2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 02.05.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні відповідач визнав первісний позов, як і відповідач за зустрічним визнав зустрічний позов. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно: земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009 та житловий будинок. При цьому, спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] , який прийняв спадщину. 12.03.2020 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (спадкова справа № 1178/2019) та розміщений на земельній ділянці за цією ж адресою з кадастровим номером 8000000000:69:272:0009. Разом з тим, 12.03.2020 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Києва Губко Ю.В. було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріального дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] володіла вищезазначеною земельною ділянкою на праві спільної сумісної власності з іншим співвласником без визначення часток. У свою чергу, судом встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,0229 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:69:272:0009 належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю від 19.06.2001 року на підставі Державного акту на право власності на землю від 19.06.2001 року на підставі Рішення Київської міської ради народних депутатів від 02.12.1999 року № 127-5/629. Як вбачається зі змісту Державного акту, вказану земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] . Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК). Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з положеннями ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Таким чином, враховуючи положення вищевказаних норм закону про рівність часток, а також те, що частки співвласників не визначені, а не визначення часток не дає можливості позивачам за первісним та зустрічним позовом, в повній мірі реалізувати свої спадкові права, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved