Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заяви зазначив, що наразі він відбуває покарання в місцях позбавлення волі та збирає документи для отримання паспорта громадянина України. Зазначив, що він постійно проживав у [ADDRESS] . Проте для оформлення паспорта у нього відсутні дані, що станом на 24 серпня 1991 року він мав постійне місце проживання на території України. Просив встановити даний факт рішенням суду. В судове засідання, що було призначене на 03 серпня 2023 року, заявник не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. В попередніх судових засіданнях заявник зазначав, що пред`явлену заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - ГУ ДМС України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні письмові пояснення щодо пред`явленої заяви, з яких вбачається, що при зверненні із заявою про оформлення паспорта громадянина України заявником не надано жодного письмового доказу щодо проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Просить в задоволенні заяви відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною другою\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Статтею 4 Конституції України передбачено, що підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Пунктом 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України\~"Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Частина 1 ст. 29 ЦК України встановлює, що місцем проживання фізичної особи є З матеріалів справи вбачається, що заявник народився житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що заявник народився [INFO] в смт Біленьке м. Краматорська Донецької області, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06 вересня 2016 року Краматорським міським відділом державної реєстрації акті цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. \~ \~ \~ \~Разом з тим, матеріали справи містять відповідь Краматорської міської ради Донецької області № 01-29/4210 від 11 серпня 2021 року, згідно з якою дані щодо реєстрації [PERSON] в реєстрі Краматорської міської ради відсутні. Крім того, з копії довідки про судимості заявника вбачається, що його перше засудження відбулося 14 листопада 1991 року Краматорським міським судом Донецької області ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України, звільнений 10 березня 1993 року за амністією. Запобіжний захід був обраний 16 жовтня 1991 року у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, судом була зроблена низка запитів до відповідних установ, зокрема, і до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. На запити суду отримано наступну інформацію. Так, згідно із відповіддю від 04 квітня 2023 року, за обліками ЄІАС ДМП ДМС України заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР від 18 листопада 1990 року. У зв`язку із загальним обміном, був документований паспортом громадянина України від 25 квітня 1996 року. Крім того, на уточнюючий запит суду зазначеною установою надано відповідь, що паспорт громадянина колишнього СРСР заявнику було видано ВВС Краматорського РВК в Донецькій області. Як вже було зазначено вище, з 16 жовтня 1991 року заявник відбував покарання у вигляді позбавлення волі до 10 березня 1993 року. Будь-яких відомостей щодо перебування заявника на території іншої країни станом на 24 серпня 1991 року матеріали справи не містять. Більше того, суд звертає увагу на факт документування заявника паспортом громадянина України в 1996 році в рамках загального обміну паспортів колишнього СРСР, що свідчить про переконливість доводів щодо перебуванні заявника на території України станом на дату проголошення її незалежності. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає сумнівів відносно того, що станом на 24 серпня 1991 року заявник дійсно проживав на території України. Зазначене дає підстави вважати, що доводи, викладені в заяві [PERSON] , знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, внаслідок чого вимоги заявника підлягають задоволенню.

Outcome: approved