Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 17.07.2023р. суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги повністю та ухвалив: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 1096, посвідчений 11.10.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В., який укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер: 37518014 від 11.10.2017 року 13:19:40, зроблений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору. 20.07.2023р. на адресу суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 20\~000 грн., з яких 5000 грн. стягнути на користь позивача з [PERSON] , а 15000 грн. \- солідарно з [PERSON] та [PERSON] .. В обґрунтування вимог про спосіб розподілу витрат на оплату правової допомоги в заяві вказується, що 5000 грн. це витрати пов`язані з оплатою послуг представника позивача за надання адвокатом послуг під час апеляційного провадження, обумовленого оскарженням відповідачкою [PERSON] ухвали суду про забезпечення позову, а 15000 грн. вартість послуг адвоката з судового розгляду справи по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шарая Л.О. підтримала свою заяву та просила відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу в розмірі 20\~000 грн. у спосіб, визначений в заяві. Пояснила, що за договором про надання нею правової допомоги первинно передбачалось розмір гонорару адвоката на рівні 30\~000 грн., але в подальшому розмір гонорару був змінений і фактично позивачем оплачено вартість послуг адвоката в сумі 20 000 грн., які позивачу слід відшкодувати за рахунок відповідачів. Представник відповідачів адвокат Шимановський А.В. в судовому засіданні частково заперечив проти вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідачі не заперечують щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5\~000 грн. за рахунок відповідачки [PERSON] , які обумовлені апеляційним провадженням щодо перегляду апеляційним судом ухвали про застосування заходів забезпечення позову. Натомість зауважив, що визначена позивачем сума витрат на правову допомогу за здійснення судом розгляду справи по суті є штучно завищеною, неспівмірна із складністю справи та необґрунтована належним чином. Заслухавши пояснення представників учасників справи та дослідивши надані докази на підтвердження вимог позивача про відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 09.02.2023р. з додатковою угодою від 09.02.2023р. до такого договору; додаткові угоди №1 від 07.03.2023р. та №2 від 17.07.2023р. до договору про надання професійної правничої допомоги від 09.02.2023р.; акти про надання послуг від 17.04.2023р. та від 17.07.2023р.; квитанції до прибуткового касового ордера від 17.04.2023р. на суму 5\~000 грн. та від 17.07.2023р. на суму 15\~000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - ознайомлення адвоката з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2023р.; - надання адвокатом правової консультації та роз`яснення щодо порядку та підстав перегляду ухвали суду про забезпечення позову; - складання на надсилання відзиву на апеляційну скаргу; - здійснення представництва клієнта у судовому засіданні апеляційного суду; - ознайомлення адвоката з документами клієнта та надання правової консультації, роз`яснення способів захисту прав та інтересів; - підготовка та складання заяви про забезпечення позову, позовної заяви, відповіді на відзив; - здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта у судових засіданнях. Представником відповідача не заперечувались вимоги щодо відшкодування витрат з оплати правової допомоги позивача, пов`язаних із апеляційним провадженням щодо перегляду ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову, а отже зазначені витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок [PERSON] , як учасника справи який ініціював апеляційне провадження, внаслідок якого ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову була залишена без змін. В той же час, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача щодо іншої частини витрат з оплати правової допомоги та її розміру в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 15\~000 грн. є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами представника відповідачів про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді;кількість судових засідань за участю представника позивача тощо). За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 10\~000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, тривалість розгляду справи судом, а також значення справи для сторін. Натомість, оскільки процесуальним законом передбачається визначення порядку розподілу судових витрат між сторонами, то відповідно понесені в цій частині витрати підлягають відшкодуванню позивачу обома відповідачами в рівних частках, тобто по 5000 грн. кожним. Таким чином, до стягнення на користь позивача із відповідачки [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 10 000 грн., а із відповідачки [PERSON] - витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5\~000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial