Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Їм, як членам колишнього колгоспного двору, належало по 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом із нею проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] та зять (чоловік дочки) [PERSON] . [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті, успадкувала 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] . [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , успадкувала належну йому 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя заповіту не складала, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , він прийняв спадщину після її смерті, за його заявою приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Рекухою Р.Б. заведено спадкову справу за № 12/2019 до майна померлої [PERSON] та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно. Отже, позивач як спадкоємець першої черги за законом успадкував після смерті [PERSON] належні їй 3/4 частини вищевказаного житлового будинку. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок у зв`язку з відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа. Також позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації за собою права власності на належну йому як члену колишнього колгоспного двору 1/4 частини зазначеного житлового будинку, але державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на: - 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 14 квітня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 червня 2023 року. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 28 липня 2023 року. У судове засідання позивач не з`явився, але до початку судового розгляду справи по суті подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а. с. 65). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку судового розгляду справи по суті направила до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 62-63). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується довідкою КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 155 від 19 жовтня 2022 року (а. с. 10). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 936 від 19 жовтня 2022 року (а. с. 11). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Із матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом із нею проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою ЦНАП Носівської міської ради № 440/07-01-Д/01.2023 від 25 січня 2023 року (а. с. 13). Судом установлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 47). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 49) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 26 квітня 2023 року № 1126/01-17 (а. с. 45). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією посвідки про народження [PERSON] (а. с. 14), копією свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 16), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 31 січня 2023 року, відповідно до якого 25 березня 1973 року зареєстровано актовий запис про реєстрацію шлюбу між [PERSON] із [PERSON] , [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 18). Отже, [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Судом встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] успадкувала належну [PERSON] 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 19). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини вищевказаного житлового будинку, яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 60). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , що підтверджується довідкою ЦНАП Носівської міської ради № 439/07-01-Д/01.2023 від 25 січня 2023 року (а. с. 20). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. заведено спадкову справу за № 8/2014, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 58-59). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина померлого [PERSON] . [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця [PERSON] , подавши у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 118-183). Отже, ураховуючи положення ч. ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ст. 1273 ЦК України, суд уважає, що доводи позивача про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України (оскільки проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини) та успадкувала після смерті [PERSON] 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, адже із матеріалів спадкової справи судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний строк відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь його дочки [PERSON] , подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори. Отже, [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] та, відповідно, не успадкувала після смерті [PERSON] 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 21). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (1/4 частини як члена ліквідованого колгоспного двору + 1/4 частини, успадкована після смерті матері [PERSON] = 1/2 частини). За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 54). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 16). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , одна, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1929 від 17 грудня 2019 року (а. с. 96). Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Рекухою Р.Б. заведено спадкову справу за № 12/2019, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 51). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дочка померлої [PERSON] подала до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісний строк заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), для ведення особистого селянського господарства (а. с. 72-116). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] успадкував 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Cудом встановлено, що позивач звертався до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Рекухи Р.Б. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлої матері [PERSON] . Однак, нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що спадкоємець надав правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, а саме: свідоцтво на право власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Носівської міської Ради народних депутатів Чернігівської області 17 лютого 1989 року, зареєстроване Ніжинським МБТІ Чернігівської області 23 лютого 1989 року за реєстровим номером 9 в книзі № 1, при цьому з указаного свідоцтва вбачається, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, що підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Рекухи Р.Б. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 60/02-31 від 08 липня 2020 року (а. с. 23). Крім того, позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] . Однак, йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій по факту реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт, оскільки державна реєстрація на такий об`єкт як колгоспний двір законодавством не передбачена, що підтверджується рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 66901402 від 23 березня 2023 року (а. с. 30). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 92,7 кв. м, житлова площа - 28,4 кв. м (а. с. 24-28). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 1/4 частини цього ж будинку - як за членом колишнього колгоспного двору. А, отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial