Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 109 707,80 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частку двокімнатної квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю 109 707,80 грн.; припинити право власності [PERSON] , на частку двокімнатної квартира за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 109 705,80 грн.; стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 2 194,12 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказує на те, що він перебував у шлюбі із [PERSON] з 09 жовтня 2010 року по 01 листопада 2022 року, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2022 року шлюб між ними розірвано. У зв`язку з початком воєнної агресії та бойових дій, позивач зі своєю дружиною [PERSON] приїхали до його сестри у село Мощене Голованівського району Кіровоградської області. У травні 2022 року відповідач виїхала з помешкання сестри позивача до села Хащувате Голованівського району, оскільки її не влаштовували умови проживання у будинку сестри. Перебуваючи на проживанні у сестри за квартиру сторони не платили, кошти на харчі та інші потреби тратили з пенсії позивача. Під час перебування в шлюбі, 25 лютого 2021 року сім`єю [PERSON] придбано за спільні кошти двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вартість квартири на час придбання складає 6 000,00 доларів США, що в еквівалентності відповідно довідки із сайту НБУ станом на 03 березня 2023 року становить 36,5686 грн. за один долар США становить 219 411,60 грн. У зв`язку викладеним позивач вважає за необхідне поділити майно подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності. На підставі того, що спірна квартира є неподільною, вважає за необхідне встановити та визнати право власності на рівні частки, по частці за кожним на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та припинити право власності на належну позивачу частку квартири, визнати за відповідачем право власності на спірну квартиру, стягнувши на користь позивача з відповідача грошову компенсацію за частини. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям. У зв`язку з воєнним станом на даний час неможливо провести оцінку майна, оскільки в сусідніх населених пунктах проходять бойові дії. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. 17 квітня 2023 року до суду від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] . Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2022 року шлюб між ними розірвано. У зв`язку з воєнною агресією та початком бойових дій позивач з відповідачем переїхали до сестри відповідача у село Мощене Голованівського району Кіровоградської області. В травні місяці 2022 року відповідач виїхала з помешкання сестри позивача до села Хащувате Голованівського району у зв`язку з погіршенням сімейних відносин позивача з відповідачем. Перебуваючи на проживанні у сестри за квартиру дійсно вони не сплачували, оскільки на той момент у них на це не вистачало коштів. Але кошти на харчі та інші потреби вони тратили з сімейного бюджету, оскільки отримували допомогу від держави як внутрішньо переміщені особи, а не тільки з пенсії позивача. На той момент позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Після остаточного розладу сімейних відносин [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2022 року (справа №385/817/22) шлюб між ними розірвано, рішення набрало законної сили 01 листопада 2022 року. Під час перебування в шлюбі 25 лютого 2021 року сторонами дійсно придбано за спільні кошти двокімнатну квартиру, загальною площею 45,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не згодна з позовними вимогами щодо припинення права власності позивача на його частку у спільному майні з виплатою компенсації на його користь та стягнення з відповідача суми юридичних послуг у повному обсязі. В матеріалах позовної заяви відсутній висновок експерта щодо неможливості поділу спірного майна та виділу належної позивачу частки в натурі. Право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Стосовно вартості спірної квартири позивач зазначає, що вартість майна, яка підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, однак ніякої домовленості між сторонами відносно цього питання не було. Вважає, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач мав на меті позбутися належної йому частки в квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем. В матеріалах позовної заяви відсутній висновок експерта щодо дійсної вартості спірної квартири, належної позивачу на час розгляду справи. На переконання відповідача, позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки реалізація цього права порушить права і інтереси відповідача. Звертає увагу, що згідно пункту № 3 договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №155, посвідченого нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Коржевніковою Л.Я., продаж квартири здійснено за ціною 133 202,00, які покупець [PERSON] виплатила частками продавцю повністю і ця сума отримана продавцем особисто до підписання цього договору. Таким чином, наведені позивачем в позовної заяві дані відносно вартості придбання спірної квартири не відповідають дійсності. З боку позивача суду не надано будь-яких доказів щодо того, що відповідач має можливість сплачувати компенсацію за належну позивачу 1/2 частини квартири. Окрім того, просить суд врахувати, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою. Також, спірна квартира розташована в м. Вугледар, де в теперішній час йдуть запеклі бойові дії. На даний час спірна квартира та будинок в якому вона розташована зруйновані і тому спірна квартира не придатна для подальшого мешкання, цей факт підтверджується фото матеріалами з мережі Фейсбук, група «Донбас оперативний». Про ці обставини достовірно відомо позивачу, а тому відповідач вважає, що позивач намагається позбутись належної відповідачу частки квартири шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем. А оскільки спірна квартира та будинок, в якому вона розташована, фактично зруйновані, відповідач не має реальної можливості розпоряджатися нею за цільовим призначенням. Зазначає, що розмір заявленої компенсації позивачу у сумі 109 705,80 коп. та в будь-якій іншій сумі для відповідача на теперішній час становить надмірний тягар. Стосовно витрат позивача на надання йому юридичних послуг у розмірі 6 000,00 грн., то звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви не долучені докази понесення з боку позивача витрат на юридичні послуги. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо припинення права власності на його частку у спільному майні з виплатою компенсації на його користь та стягнення з відповідача суми юридичних послуг у повному обсязі, інші позовні вимоги [PERSON] просить суд розглянути на свій розсуд. 25 квітня 2023 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Посилання представника відповідача на висновок Верховного Суду України у постанові від 02.07.2014р. при розгляді справи № 6-68цс14 не може бути застосованим до даних спірних правовідносин. У вказаній постанові не зазначено обов`язковості проведення судово-будівельної експертизи. А є тільки посилання на висновок судово-будівельної експертизи, що знаходиться в матеріалах справи та мова йде про житловий будинок та земельну ділянку. Ціна квартири, що вказана в договорі купівлі - продажу квартири не може бути достовірною, оскільки при купівлі-продажу квартири, ще сплачується податок та відповідні оформлення в грошовому еквіваленті за нотаріальні послуги. Отже, спірна квартира куплена фактично за 6 000,00 доларів США. Позивач був присутнім при купівлі-продажу даної квартири та достовірно знає справжню ціну придбаної квартири. Вважає, що відповідач вводить суд в оману, та зазначає, що враховуючи вище наведені фактичні обставини розмір заявленої компенсації позивачу у сумі 109 705,80 грн. та в будь-якій іншій сумі для відповідача на теперішній час становить надмірний тягар. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2023 року по справі № 385/63/23 припинено право власності на 1/2 частки, яка належить [PERSON] у праві спільної часткової власності на автомобіль BMW X5, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль BMW X5, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частки автомобіля BMW X5, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 160 875,00 грн. Також, вважає недопустимими доказами довідку з Дії про пошкоджене майно, фото будинку по [ADDRESS] з мережі Фейсбук, група «Донбас оперативний». Відповідач не надала доказів звернення з заявою до місцевого підрозділу МНС для складання акту про пожежу за формою, встановленою Наказом МВС України від 14.06.2017 року № 503, не зверталась до органів місцевої влади і місцевого самоврядування з заявою про складання акту обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, форму якого затверджено постановою КМУ від 18.12.2013 року № 947 (в редакції від 02.09.2020 року), не зверталась із зверненням до місцевого відділення поліції з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом руйнування чи пошкодження чи розграбування оселі. Відповідачем не зазначено на якому сервері збережені дані в електронній формі та в кого вони знаходяться. Позивач також є внутрішньо переселеною особою і йому також потрібні кошти для придбання житла. У зв`язку з воєнним станом, в даний час неможливо провести оцінку майна, оскільки в сусідніх населених пунктах проходять бойові дії, тому просить суд взяти до уваги оцінку майна при купівлі-продажу квартири із застосування еквівалентності гривні до долару США. У зв`язку викладеним просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, в присутності її представника - [PERSON] . Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині припинення права власності на його частку у спільному майні з виплатою компенсації на його користь та стягнення з відповідача суми юридичних послуг у повному обсязі, інші позовні вимоги просив розглянути на розсуд суду. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 09 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2022 року по справі № 385/817/22 (а.с. 8). Вказане рішення суду набрало законної сили 01 листопада 2022 року. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 25 лютого 2021 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Коржевниковою Л.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 155, відповідач по справі - [PERSON] , діючи за згодою свого чоловіка - [PERSON] , придбала нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м. (а.с. 48, 50). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245899240 від 25 лютого 2021 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 49). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву не оспорювала поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру [ADDRESS] , та підтвердила, що вказана квартира була придбана в період шлюбу з позивачем за їх спільні грошові кошти. Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Враховуючи викладене, оскільки вищевказана квартира була придбана у період шлюбу за грошові кошти набуті сторонами за рахунок спільної праці, суд вважає встановленим той факт, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки у праві власності на вказане нерухоме майно є рівними і дорівнюють по частині за кожним з них. Оскільки квартира [ADDRESS] є спільно нажитим майном подружжя, враховуючи інтереси сторін та рівність їх часток у праві на квартиру, суд приходить до висновку, що слід поділити вищевказане майно подружжя та визнати за кожною із сторін право власності на частину квартири [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожною із сторін права власності на частину квартири [ADDRESS] , призводить до припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру. Вирішуючи позовні вимоги в частині припинення права власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] та стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на цю квартиру суд виходить з наступного. У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У частині 4 статті 71 СК України закріплено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При цьому, згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Позивач під час розгляду вказаної справи не претендував на те, щоб залишити спірну квартиру собі та надавав згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності на квартиру від відповідача. Стаття 364 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, проте така компенсація може бути надана лише за його згодою. Разом з цим, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, має бути враховано наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користується спільним майном інший співвласник - відповідач по справі; чи сплачується іншим співвласником, який володіє та користується майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України; чи спроможний інший співвласник виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно. У частині 2 статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Оскільки спірна квартира, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., знаходиться в багатоквартирному будинку, суд приходить до висновку про неможливість влаштування другого входу та перепланування вказаного об`єкту у два ізольовані житлові приміщення, які б відповідали санітарним та будівельним нормам та правилам, встановленим для житла. З огляду на викладене, суд вважає, що у розумінні ст. 183 ЦК України спірна квартира є неподільною річчю, оскільки її неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення. З цих підстав суд не приймає та відхиляє доводи сторони відповідача про недоведеність неможливості поділу спірної квартири в натурі. Відповідач під час розгляду справи у відзиві на позовну заяву заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації вартості частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, посилаючись на те, що у спірній квартирі відповідач не мешкає, розмір дійсної вартості спірного нерухомого майна на час розгляду справи невідомий, вона не має можливості виплатити позивачу компенсацію, квартира та будинок, в якому ця квартира розташована, на теперішній час зруйновані та не придатні для подальшого мешкання. Так, розмір компенсації за частку у спільному майні визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди за дійсною вартістю майна на час розгляду справи судом. Позивач та відповідач не дійшли згоди щодо розміру вартості спірного нерухомого майна на час розгляду справи, у зв`язку з чим розмір компенсації за частку у спільному майні в даному випадку має визначатись дійсною вартістю майна на час розгляду справи судом. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості спірної квартири на час розгляду даної справи. Твердження сторони позивача про те, що спірна квартира була придбана за 6 000,00 доларів США, взагалі не підтверджені жодними доказами. Більш того, згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У договорі ж купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2021 року, посвідченому державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Коржевниковою Л.Я., зареєстрованому в реєстрі за № 155, зазначено, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем за 133 202,00 грн. Але, встановити на теперішній час дійсну вартість квартири [ADDRESS] не вбачається можливим, оскільки місто Вугледар відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 143 від 15 травня 2023 року), відноситься до територій активних бойових дій. При цьому, без встановлення на теперішній час дійсної вартості квартири [ADDRESS] неможливим є визначення розміру грошової компенсації, на яку має право позивач за свою частину у праві спільної сумісної власності на квартиру, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, судом встановлено та визнавалось сторонами у заявах по суті справи, що позивач та відповідач є внутрішньо переміщеними особами, та обидва у 2022 році виїхали з м. Вугледар Донецької області у Кіровоградську область. Згідно з довідкою від 10 березня 2022 № 3509-7000143814 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно з довідкою від 10 березня 2022 № 3509-7000156174 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). З заяв по суті справи вбачається, що відповідач [PERSON] на теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Отже, суд вважає встановленим, що у місті Вугледар, де розташована спірна квартира, позивач та відповідач вже більше року не проживають. При цьому, як позивач, так і відповідач, квартирою [ADDRESS] не користуються. Оцінюючи наданий стороною відповідача скріншот з додатку «Дія» (а.с. 52), в якому зазначено, що квартира [ADDRESS] є непридатною для експлуатації, суд його до уваги в якості належного та допустимого доказу не приймає, оскільки заява про знищене/пошкоджене майно в додатку «Дія» була заповнена самим відповідачем та достовірно не підтверджує той факт, що спірна квартира зруйнована та не придатна для подальшого проживання. Надані стороною відповідача фотознімки будинку (а.с. 53-54) суд до уваги в якості доказів також не приймає, оскільки у суду відсутні будь-які підстави вважати, що на вказаних фотознімках зображений саме будинок [ADDRESS] , а стороною позивача у відповіді на відзив такий факт заперечувався. Разом з цим суд вважає за необхідне врахувати, що за загальновідомою інформацією на теперішній час у місті Вугледар внаслідок бойових дій майже не залишилось вцілілих будинків, більшість будинків пошкоджені. Оскільки відповідач на теперішній час спірною квартирою не користується та, більш того, не має можливості розпоряджатись даною квартирою у зв`язку з веденням в районі міста Вугледар активних бойових дій, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості спірної квартири на час розгляду даної справи, то з урахуванням засад розумності, справедливості та добросовісності, беручи до уваги при вирішенні даного спору інтереси обох сторін, суд вважає, що на теперішній час відсутні передбачені законом підстави для з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням інтересів обох сторін, суд приходить до висновку, що на теперішній час спірну квартиру [ADDRESS] слід залишити у спільній частковій власності позивача та відповідача. Враховуючи все вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] в частині припинення його права власності на частину квартири [ADDRESS] та стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на цю квартиру, задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2 194,12 грн., тобто у розмірі 1% від заявленої позивачем ціни позову. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. При цьому, за наслідками розгляду справи з урахуванням інтересів сторін спільне сумісне майно фактично було поділено між позивачем та відповідачем порівну, без відступу від рівності часток кожного з них. За таких обставин суд вважає, що і судові витрати повинні бути поділені між сторонами порівну, що буде відповідати принципу пропорційності задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом судового збору, тобто 1 097,06 грн. (2 194,12 грн. / 2 = 1 097,06 грн.). На підставі ст.ст. 60, 63, 69, 71 СК України, ст.ст. 3, 183, 364, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial