Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] та просить у судовому порядку присудити стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 15000 доларів США. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 17.12.2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно якого остання отримала кошти у вищезгаданому розмірі зі строком повернення до 01.05.2023р., проте до цього часу не повернула суму боргу; 29.12.2022р. позивачем на усі відомі адреси відповідача було направлено претензії з вимогами повернення коштів у зв`язку з тим, що позивач хворіє і йому потрібні гроші на лікування; 04.05.2023р. позивачем повторно надіслано претензію з аналогічною вимогою, що залишено відповідачем без будь-якого на те реагування. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконано, [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу 15000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на подання заяви становить 548550грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилався на викладені обставини у позовній заяві. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, із відзивом на позов не зверталася, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в її відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи суд уважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного: Судом установлено, що 17 грудня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, шляхом підписання розписки про отримання коштів, відповідно до якого остання отримала у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США із терміном повернення до 01.05.2023 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] . Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Стаття 1049 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно Постанови КЦС\~ВС від\~08.07.2019\~у справі\~№524/4946/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У Постанові КЦС\~ВС від\~22.08.2019\~у справі\~№369/3340/16-ц вказано, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Аналізуючи пред`явлений\~позивачем борговий\~документ,\~судом встановлено,\~що розписка\~містить відомості\~щодо отримання\~відповідачем від\~позивача грошових\~коштів у\~позику,\~тобто \~підтверджує факт\~передачі коштів\~17.12.2020\~року,\~а також\~у ній\~йдеться про\~зобов`язання відповідача\~повернути позивачу\~грошові кошти\~у сумі\~15\~000\~доларів США\~в строк\~до 01.05.2023р,\~а отже\~містить підтвердження наявності між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Таким чином судом приходить висновку, що відповідач [PERSON] порушила умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; однаково стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі. А тому беручи до уваги наведені норми законів і те, що відповідач отримала позику від позивача в сумі 15000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи, зобов`язання із повернення такої суми у вказаний у термін не виконала, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу. Виходячи з цього суд переконаний у необхідності присудити до стягнення договірного зобов`язання в іноземній валюті, що відповідає висновкам Великої палати Верховного Суду від 19.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц із зазначенням суми у національній валюті згідно курсу НБУ на час подання позову. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором позики, про визнання договору недійсним відповідачем не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 5485,50грн.

Outcome: approved