Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без шлюбу у період з січня 2003 року по 13 серпня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з січня 2003 року вона почала проживати з [PERSON] . Разом вони проживали за місцем реєстрації [PERSON] , тобто за адресою: [ADDRESS] . Виниклі між нами стосунки були серйозними щодо створення сім`ї, тому вона [PERSON] познайомила зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] . На той час синові позивачки від першого шлюбу було лише 8 років і він переїхав жити до нас, влаштували сина до Одеської ЗОШ № 20 1-111 ступенів Одеської міської ради Одеської області. Своїх кровних дітей [PERSON] не мав і вся його турбота, піклування, любов була направлена на її сина як батьківська, а не як співмешканця. Чоловік позивачки [PERSON] завжди цікавився в школі успішністю та поведінкою сина, відвідував батьківські збори, надавав допомогу в організації свят та ремонту шкільного кабінету, він приділив дуже багато уваги по вихованню сина, що підтверджується виданою даним учбовим закладом характеристикою від 30.05.2018 р. та листом подяка . Позивачка не тільки почали разом спільно проживати з [PERSON] , але вони ще почали спільно вести побут, господарство, мали спільний бюджет, спільно несли витрати по утриманню житла, його ремонт, спільно виховували сина та фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Позивачка познайомилась з його близькими родичами, він познайомився з її родичами, разом як подружжя відвідували їх, надавали допомогу батькам. Їх запрошували на свята, як подружню пару і колеги, і сусіди, і спільні друзі. 27 червня 2003 року позивачка в відділі реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області розірвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 141, про що свідчить видане свідоцтво про розірвання шлюбу . Незабаром і [PERSON] , розірвав шлюб з колишньою дружиною. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14 серпня 2012 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Одеського міського управління юстиції . Позивачка [PERSON] здійснила поховання свого чоловіка як дружина, розпорядилась речами померлого, що підтверджується наступними письмовими доказами: лікарське свідоцтво про смерть № 2611 від 14.08.2012 року, в якому зазначено, що видано позивачці на руки; довідка про причину смерті до форми №106/о № 2611, видається для поховання, від 14.08.2012 року; довіреність від 23.08.2012 року, видана на ім`я позивачки від довірителя [PERSON] на одержання заробітної плати з усіма грошовими виплатами і доплатами, що залишились після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . За час спільного проживання чоловік отримав в користування кімнати 24, 25 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ці кімнати він отримав як службове жиле приміщення для працівників, які проходили службу в ОВС України в Одеській області. Підставою для видачі йому у користування зазначених кімнат був рапорт, в якому він просив збільшити житлову площу для проживання із власною родиною. 27.04.2018 позивачка звернулася до ГУНП в Одеській області з заявою про видачу ордеру на своє ім`я, оскільки позивачка і її син є членами сім`ї померлого працівника та припинити виселення, оскільки набула право користування вищезазначеним житловим приміщенням. 23.05.2018 року позивачка отримала відповідь від ГУНП в Одеській області про те, що у відповідності ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України вона не є членом сім`ї [PERSON] , оскільки не було офіційно зареєстрованого шлюбу, а син - [PERSON] не є усиновленим . Представник позивачки у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, представив до суду відзив, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14 серпня 2012 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Одеського міського управління юстиції . 27 червня 2003 року [PERSON] в відділі реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області розірвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 141, про що свідчить видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Відповідно до ч 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності ч. 4 ст. З Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на вищезазначені норми права суд приходить до висновку, що поняття сім`я, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Але для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено, що із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК право на спадщину. До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловіку добровільному порядку записаний як батько, виписки з негосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитані під час судового розгляду у якості свідків, підтвердили обставини щодо проживання однією сім`єю, ведення спільного розгляду, господарства, спільних витрат та заощаджень у період з січня 2003 року по 13 серпня 2012 року. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення ", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно пункту 3 цієї постанови, у тому разі коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою спи 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved