Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2012 між ним та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2015 було придбано квартиру [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного просить суд здійснити поділ даного спільного майна подружжя, визнавши право власності на 1/2 частку цієї квартири. В свою чергу відповідач надала відзив, вважала наявними підстави для відступлення від принципу рівності часток, зазначаючи, що вона сама виховує спільну доньку, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, позивач має заборгованість зі сплати аліментів, крім того, стверджує, що він ніколи не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, стабільного доходу не мав, а спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідачки. З огляду на викладене, вважала можливим визнати за позивачем 1/9 частину спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача підтримав позицію, викладену за змістом відзиву. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 05.09.2012 між сторонами було укладено шлюб, розірваний заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.07.2017 у цивільній справі № 589/698/17. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.06.2017 /а.с. 9/. Під час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 313600109 /а.с. 10-12/ вказана квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2015. Право власності на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.10.2015 за [PERSON] . В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена Заява-згода [PERSON] на купівлю його дружиною спірної квартири. В заяві останній підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю, а придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається сторонами за час шлюбу /а.с. 108/. Будь-яких інших застережень, зокрема, що кошти на придбання квартирі надані іншими особами ( батьками відповідачки, як стверджує остання) заява не містить. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обставини, про які зазначала відповідачка, як підстави для відступлення від принципу рівності часток, зокрема, придбання квартири за кошти батьків відповідачки, залишились недоведеними. Домовленості про поділ майна сторони не дійшли. Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.11.2022 складала 23 438,43 грн, разом з тим, розмір цієї заборгованості не є таким, що може мати вирішальний вплив на визначення розміру часток та відступлення від засад їх рівності. Крім того, з довідки, виданої начальником ДУ "Конотопський виправний центр № 130", вбачається, що починаючи з 19.06.2017 позивач відбував в даній установі покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. Тобто, заборгованість виникла в зв`язку з обмеженням волі позивача та, як наслідок, відсутністю у нього в цей період доходу, який би дозволяв в повному обсязі сплачувати аліменти. Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. При цьому, в ході розгляду справи, представник позивача відмовилась від вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved