Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 11 649,96 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 04.06.2009 року, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 14 000 грн. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» «Умовами та правилами, Тарифами надання банківських послуг», складає між ним та банком кредитний договір. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями останньої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 03.07.2020 року позивачем направлена претензія кредитора до Десятої Харківської державної нотаріальної контори та 13.07.2020 року отримана відповідь Сьомої Харківської державної нотаріальної контори. 05.05.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, в якому позивач пред`явив вимоги, однак який не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] мала за договором б/н від 04.06.2009 року заборгованість у розмірі 11 649,96 грн, яка складається з 11 649,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 11 649,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11 649,96 грн за кредитним договором № б/н від 04.06.2009 року. Ухвалою суду від 21.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.08.2022 року витребувано від Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 25.09.2018 року. Також вказаною ухвалою витребувано з Шостої харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 02.09.2022 року витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 25.09.2018 року. Ухвалою суду від 20.09.2022 року повторно витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 25.09.2018 року. Також повторно витребувано з Шостої харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.11.2022 року втретє витребувано з Шостої харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27.01.2023 року визнано обов`язковою явку представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк». Ухвалою суду від 02.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку та без виклику сторін. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність за наявними матеріалами справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04 червня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого остання отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно умов якої договором приєднання договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування банківською картою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис останньої у заяві. Банком виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №б/н від 04.06.2009 року щодо видачі кредиту. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28.09.2018 року. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.06.2009 року становить 11\~649,96 грн., яка складається з 11 649,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 11 649,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, що підтверджується наданим банком розрахунком. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.07.2020 року була направлена претензія кредитора до Десятої Харківської державної нотаріальної контори. 13.07.2020 року позивачем отримано відповідь з Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензія направлена за належністю до Шостої харківської міської державної нотаріальної контори. 18.09.2020 року позивачем отримано відповідь з Шостої харківської міської державної нотаріальної контори в якій зазначалось, що надати інформацію про спадкоємців померлого та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не передбачається можливим, оскільки така інформація віднесена до нотаріальної таємниці. 05.05.2021 року позивачем було направлено листи-претензії до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. До правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої. Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц. З копії спадкової справи №21/2019, витребуваної за клопотанням позивача з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася донька останньої [PERSON] . Разом із цим, з матеріалів зазначеної спадкової справи вбачається, що [INFO] [PERSON] , який є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується відміткою у паспорті останнього, копія якого наявна в матеріалах спадкової справи, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є дітьми померлої [PERSON] , звернулись до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини. Відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. (позиція висловлена в п. 98 постанови Великої Палати Верховного Суду у справ № 916/617/17 03 від 03 листопада 2020 року). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Щодо обсягу спадкового майна після смерті боржника [PERSON] , яке увійшло до складу спадщини, суд зазначає наступне. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2019 року, яке міститься в матеріалах спадкової справи, спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з права власності на 1/8 (одну восьму) частку квартири [ADDRESS] та в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 87,3 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м. Крім того, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2019 року, наявного в матеріалах спадкової справи, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 16.09.2022 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, станом на 25.09.2018 року (дата смерті [PERSON] ) [PERSON] була зареєстрована за однією адресою зі спадковцем у [ADDRESS] . Частиною 3 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла у спадщину квартиру [ADDRESS] , оскільки проживала разом з померлою на час смерті. Відомостей про надання заяви про відмову від прийняття вказаної квартири у спадщину матеріали справи не містять і відповідачем не надані. Відповідач як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину, а інші відповідачі по справі подали заяву про відмову від прийняття спадщини, враховуючи всі докази, надані по справі, суд дійшов висновку що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості у розмірі 11 649,96 з [PERSON] як з такої, яка прийняла спадщину після смерті позичальника [PERSON] . Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки останні відмовились від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 525, 526, 1216, 1218, 1220, 1268, 1273, 1274, 1282 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved