Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

11 березня 2019 року Військовий прокурор Миколаївського гарнізону Південного регіону України, в інтересах Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] , звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 658 560 грн 00 коп. (штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару 336 000 грн, пеня 204 960 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язань понад тридцять днів 117 600 грн) за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 82 від 04.12.2017. В обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов, укладеного з військовою частиною [NUMBER] , договору про закупівлю товарів за державні кошти № 82 від 04.12.2017 (далі - Договір) в частині якості поставленого товару. В свою чергу відповідач надав відзив, за змістом якого, посилаючись на положення ст. 266, ч. 2 ст. 286 ЦК України, просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Позивач надав відповідь на відзив, стверджував, що строк позовної давності пропущений не був, вважаючи, що його перебіг розпочався з 26.04.2018, тобто з дня наступного після повернення відповідачем вартості поставленого товару. Також представник Міністерства оборони України звернувся до суду з письмовими поясненнями, за змістом яких позовну заяву підтримав, вважав її законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, додатково письмові пояснення надав і [PERSON] , де крім іншого зазначив, що позивачем не в повній мірі висвітлені події. Зауважив, що він намагався врегулювати спір в досудовому порядку, а саме у відповідь на претензію пропонував за власні кошти замінити товар на аналогічний належної якості або повернути кошти, однак жодної відповіді від військової частини [NUMBER] з цього приводу надано не було. Натомість покупець (військова частина [NUMBER] ) звернувся до суду за захистом своїх прав, після чого відповідач в повному обсязі повернув йому кошти, отримані за Договором, у зв`язку з чим, провадження у справі було закрито через відсутність предмету спору. Вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Представники позивача в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справ без їх участі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені за змістом своїх заяв по суті справи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.12.2017 між військовою частиною [NUMBER] , в особі т.в.о. командира військової частини [PERSON] (Покупець), та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 82 (далі - Договір) /а.с.11-15/, відповідно до якого Продавець зобов`язався у 2017 році (відповідно до п. 5.1 протягом 10 календарних днів з дня підписання Договору, але не пізніше 20 грудня 2017 року) поставити Покупцю товари, а саме: частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів (закупівля повітряних гвинтів АВ-72Тсер.02А). Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їхніх печаток. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору Специфікація товару, товар складається з повітряних гвинтів АВ-72Тсер.02А у кількості 2 шт, загальною вартістю 1 680 000 грн. /а.с.16/ На виконання умов договору [PERSON] поставив військовій частині [NUMBER] повітряні гвинти АВ-72Тсер.02А в обумовленій кількості (2 шт), проте, як вбачається з акту №175/22/926-1 від 12.12.2017 в ході огляду поставленого товару комісією виявлено недоліки, зокрема міжремонтний ресурс повітряних гвинтів не відповідає умовам тендерної документації: замість 8 років запропоновано 6 років. Вказані повітряні гвинти, за проханням [PERSON] , прийняті військовою частиною на відповідальне зберігання для уточнення інформації стосовно міжремонтного ресурсу згідно технічної документації на ремонтному заводі, що підтверджується актом № 175/20/61 від 12.12.2017 /а.с.26/. 19.12.2017 Покупець здійснив оплату за товар на рахунок Продавця у розмірі 1 680 000 грн (платіжне доручення № 2097 від 19.12.2017) /а.с. 29/ Згідно п. 2.3 Договору при виявленні дефектів товару під час його приймання Продавець зобов`язаний своїми силами та за свій рахунок виконати заміну товару. Крім того, відповідно до п. 5.5 Договору, у випадку виявлення представником Покупця порушення якості товару або нестачі будь-якої кількості, відповідно до встановлених супровідних документів Продавець протягом 5 календарних днів здійснює допоставку належної кількості товару або його заміну на якісний. Неякісний товар вважається непоставленим. 25.01.2018 на адресу [PERSON] направлено претензію та запропоновано замінити товар на товар належної якості, а саме на повітряні гвинти АВ-72Тсер.02А 1 чи 2 категорії, на який виконаний ремонт не пізніше 2017 року, або повернути сплачену за товар грошову суму. 25.04.2018 [PERSON] на рахунок військової частини [NUMBER] була повернута грошова сума за товар у розмірі 1 680 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 719 від 25.04.2018. Після цього, провадження у справі № 915/218/18 за позовом Військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України, в інтересах Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] , до [PERSON] про повернення сплачених за договором коштів у сумі 1 680 000 грн, ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.05.2018 було закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору /а.с. 31-32/. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного договору, зокрема, порушення умов щодо якості та порушення строків виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій. Аналізуючи спірні правовідносини, суд вважає необхідним зауважити, що між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, а тому до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері. В той же час, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 ГК України). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.12.2018 (справа № 920/799/18) провадження у справі за даним позовом було закрито, а позивачу роз`яснено, що даний спір віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із втратою відповідачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Однак, суд не може погодитись з такими висновками, оскільки відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14144цс18), з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Відтак, суд переконаний, що дана справа підвідомча Господарському суду Сумської області. Разом з тим, враховуючи положення ст. 32 ЦПК України щодо недопустимості між судами спорів про підсудність, дана справа була прийнята до провадження Шосткинським міськрайонним судом Сумської області. За загальним правилом, визначеним ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України\~ визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором, а саме: поставки товару неналежної якості та ухилення від заміни цього товару в порядку, встановленому Договором. Вказані обставини відповідачем не спростовані. В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором. Згідно норми ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Так, згідно з п. 7.2 Договору: за порушення умов зобов`язань щодо якості (комплектності) товарів з Продавця стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісного (некомплектного) товару; за порушення строків виконання зобов`язань, передбачених п. 5.1 Договору з Продавця стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. Позивачем нараховано штрафні санкції в загальному розмірі 658 560 грн 00 коп. (штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару 336 000 грн, пеня 204 960 грн за період з 25.12.2017 (кінець строку дії Договору) до 25.04.2018 (дата повернення Продавцем коштів за товар), штраф за прострочення виконання зобов`язань понад тридцять днів 117 600 грн). В цьому контексті, суд акцентує увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17. На думку суду, порядок нарахування та розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій є обґрунтованим та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами Договору та не суперечить закону. При цьому, суд не погоджується з початком строку нарахування пені (згідно розрахунку позивача період нарахування починається з 25.12.2017), вважає, що право нарахування такої настало дещо раніше, а саме: 21.12.2017 (п.7.2 Договору та п. 5.1 Договору, яким визначено граничний строк поставки товару до 20 грудня 2017 року), однак, в силу приписів ст. 264 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому і в цій частині з розрахунком позивача погоджується. Разом з тим, відповідач заявив про застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог. Вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача штрафних санкцій через пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Пунктом 1 частиною 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність (спеціальна) в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Дослідивши умови укладеного Договору, беручи до увагу дату поставки неякісного товару 12.12.2017, суд дійшов висновку, що початок строку позовної давності слід рахувати: за вимогою про стягнення штрафу у розмірі 20% неякісного товару з 18.12.2017 (з врахуванням 5 календарних днів на допоставку товару належної якості, згідно з п.5.5 Договору); за вимогою про стягнення пені з 21.12.2017 (враховуючи граничний строк поставки товару, визначений п. 5.1 Договору); за вимогою про стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язань понад 30 днів з 20.01.2018 (враховуючи граничний строк поставки товару, визначений п. 5.1 Договору + 30 днів). Таким чином, строк позовної давності у даному випадку закінчується зі спливом одного року окремо за кожною вимогою. Даний позов поданий до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області 11.03.2019. В силу приписів ч. 2 ст. 264 ЦПК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Обов`язковою умовою для цього є подання позову з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема дотримання правил підвідомчості/підсудності (постанова Верховного Суду № 922/1467/19 від 15.05.2020). У даному випадку перебіг строку позовної давності перервався пред`явленням позову до Господарського суду Сумської області (ухвала про відкриття провадження від 10.10.2018 у справі № 920/799/18), при цьому, як вже зазначалось вище, суд переконаний, що такий позов був поданий до Господарського суду Сумської області з дотриманням правил підвідомчості. З огляду на викладене, у даному випадку, на час подання позову до Шосткинського міськрайонного суду, строк позовної давності не закінчився, а тому підстава для відмови у задоволенні позові згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутня. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій. Поряд з тим, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази понесення військовою частиною [NUMBER] збитків, чи настання для неї інших негативних наслідків, з врахуванням того, що грошові кошти, отримані за товар, відповідач повернув в повному обсязі. Оцінюючи майновий стан відповідача, суд вважає доцільним звернути увагу на те, що останній 22.05.2018 припинив підприємницьку діяльність, наразі є непрацюючим працездатним, що здійснює догляд за інвалідом 1 групи, а також за престарілим, який досяг 80 річного віку (батьком) [PERSON] , у зв`язку з чим отримує щомісячну компенсаційну виплачу, загальний розмір якої, за період з 01.01.2019 по 01.07.2019, становив 192 грн 74 коп. /а.с.60/ Вказані обставини дають підстави вважати, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Враховуючи викладене, з метою дотримання розумного балансу між сторінами, суд дійшов висновку про доцільність зменшення загального розміру штрафних санкцій на 95 %, визначивши до стягнення суму штрафних санкцій у розмірі 32 928 грн (5%). Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Outcome: partial