Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору, визначення місця проживання дітей з батьком і стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2013 між ним та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2021 року шлюбні відносини між сторонами було фактично розірвано, а 22.09.2021 рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб розірвано офіційно за спільною заявою подружжя. Сторони 30.04.2021 уклали Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Цим Договором було визначено місце проживання дітей з матір`ю, а батько зобов`язується брати спільну і однакову участь у забезпеченні життя дітей, має право вільного з ними спілкування та зустрічей, а також сплачує одноразово грошові кошти в розмірі 500000,00грн в рахунок аліментів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття, надає усе потрібне майно (вартість якого становила приблизно 100000,00грн) та у разі потреби сплачує додаткові грошові допомоги. Однак з дня укладання такого Договору діти залишились проживати з батьком, а мати не виявляла бажання перевезти дітей проживати до себе, при цьому матір ніколи не мала ніяких перешкод у спілкуванні з дітьми. Позивач зазначає, що дбає про дітей. Діти здорові, доглянуті та відвідують навчальні заклади. Батько забезпечує дітям відпочинок та оздоровлення, про всі зміни місця проживання дітей, позивач завжди повідомляв відповідачку. [PERSON] зазначає, що йому стало відомо що [PERSON] має намір здійснити примусове фізичне відібрання дітей, щоб передати їх на виховання своїм батькам. На підставі наведеного просить розірвати Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30.04.2021. Визначити місце проживання дітей з батьком та стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 500000,00грн за Договором про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30.04.2021. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2022 відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від [PERSON] 13.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що сторони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей. [PERSON] вказує, що під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно завдавав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, свідками цього були діти. Відповідачка зазначає, що єдиною можливістю хоч якимсь чином змінити цей стан, було створення ситуації, в якій він був би змушений погодитись із припиненням шлюбу, що стало підґрунтям для ініціювання тимчасових відносин з іншим чоловіком. Відповідачка вказує, що вихованням та здоров`ям дітей, веденням домашнього господарства, під час спільного проживання, займалась вона. Відповідачка звертає увагу суду, що всі обставини, на які посилається позивач в обґрунтування необхідності залишити дітей саме з ним, зводяться до того, що чудово він переймається дітьми та виховує їх, але це все стосується виключно до періоду, починаючи з червня 2021 року. Саме з цього часу [PERSON] , самовільно змінив місце проживання дітей. Цими діями позивач не лише злісно порушив умови Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30.04.2021, але й позбавив її можливості бути з дітьми, мати участь в їх повсякденному житті, виховувати їх. Відповідачка зазначає, що позивач з липня 2021 року остаточно заборонив їй приїжджати до дітей за місцем їх проживання та пізніше перевіз дітей до іншої орендованої квартири, не повідомивши про зміну їх проживання. На підставі чого відповідачка звернулась до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві і тільки так дізналась нове місце проживання дітей. З 24.02.2022, з початком введення не території України воєнного стану відповідачка неодноразово телефонувала та писала позивачу, однак відповіді не отримала. Враховуючи неможливість отримати відповіді від позивача, вона була змушена звернутись за допомогою до державних органів як особисто від себе так і через адвокатські запити її представника. Також у своєму відзиві відповідачка зазначає, що дійсно між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Договором було визначено місце проживання дітей з матір`ю, а батько зобов`язується брати спільну і однакову участь у забезпеченні життя дітей. Відповідачка вказує, що позивач не збирався взагалі виконувати умови договору, та саме позивач суттєво порушив їх, коли самовільно зазначив, що діти, незважаючи на ці умови, залишаються проживати з ним. А грошові коштів в розмірі, 500000,00грн в рахунок аліментів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття, вона не отримувала, а розписка датована 30.04.2021 підписана нею під тиском психологічної та фізичної загрози з боку позивача. Виписка з банківської картки АТ «ПриватБанк» про надходження коштів на її картковий рахунок не відображає дійсності переведення позивачем 200000,00грн. Відповідачка зазначає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на неіснуючих або прямо вигаданих фактах, не підтверджуються належними та достатніми доказами, а відтак не підлягають задоволенню. Від [PERSON] 13.07.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2013 між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 22.09.2021 рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. 30.04.2021 сторони уклали Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідно до Договору діти будуть проживати з матір`ю, а батько буде проживати окремо від матері та дітей. [PERSON] зазначає, що до червня 2021, вона, [PERSON] та діти проживала за адресою [ADDRESS] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно завдавав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, свідками цього були діти. Зазначені вище обставини викликають побоювання, що проживання дітей з [PERSON] суперечитиме їх життєвим інтересам. В зустрічній позовній заяві вказується, що з липня 2018 року, 2019 року по лютий 2021 року діти відвідували Комунальний заклад «Ворзельський заклад дошкільної освіти комбінованого типу № 12 «Ластівка» Бучанської міської ради Київської області. Згідно наданих характеристик дошкільним закладом [PERSON] має позитивні характеристики. До того ж зазначає, що в червні 2021 року [PERSON] за особисто прийнятим рішенням, всупереч умовам Договору, забрав дітей та переїхав до орендованої квартири. На неодноразові її звернення з проханням, щоб діти проживали з нею [PERSON] їй погрожував, що забере дітей і вона їх взагалі не побачить. У жовтні 2021 року [PERSON] без її відома та дозволу, знову переїхав з дітьми у невідомому напрямку. На підставі чого [PERSON] звернулась до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві і тільки так дізналась нове місце проживання дітей. З 24.02.2022 з початком введення не території України воєнного стану неодноразово телефонувала та писала [PERSON] , однак відповіді не отримала. Враховуючи неможливість отримати відповіді від [PERSON] , вона була змушена звернутись за допомогою до державних органів як особисто від себе так і свого адвоката. Зазначає, що постійні зміни [PERSON] місця проживання дітей, здійснювані не тільки без її дозволу як їх матері, але навіть й без її відома, неможливість взагалі встановити їх фактичне місце перебування, особливо під час воєнних дій, викликають тривогу за їх життя, фізичний та моральний стан. [PERSON] зазначає, що вона офіційно працює, має позитивні характеристики, отримує постійний дохід, веде здоровий спосіб життя, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має належні умови для проживання дітей. Звертає увагу суду, що вона має дуже добрі стосунки зі своїми батьками, які дуже люблять онуків та за необхідності будуть допомагати. Згідно висновку відділу судово-психіатричної експертизи ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» у [PERSON] наявне виражене почуття материнської любові до своїх дітей. ЇЇ провідними мотиваційними чинниками є значущість прийняття дітьми, спілкування з ними, прийняття участі в їх вихованні та піклуванні про них, тощо. На підставі наведеного та у зв`язку з тим, що позивачка здатна забезпечити інтереси дітей в якнайкращий спосіб, просить суд визначити місце проживання дітей з матір`ю. 02.08.2022 суд на місці ухвалив про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первинним позовом, про що було зроблено запис в протоколі судового засідання. Від [PERSON] 19.08.2022 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідно до якої останній зазначає, що наразі ним забезпечуються та надалі можуть бути забезпечені кращі умови для проживання, росту та розвитку дітей, чим матір`ю. Також звертає увагу суду, що його заробітна плата вдвічі більша ніж у [PERSON] , що дозволить йому забезпечити для дітей кращі умови життя. Зазначає, що за увесь час, коли діти проживали разом з ним, [PERSON] не брала жодної участі у забезпеченні дітей, про свої обов`язки щодо утримання дітей [PERSON] жодного разу не згадувала, та не зверталась до нього з проханням, щоб діти проживали з нею. Щодо висновків психологів щодо [PERSON] , вказує, що такі докази не є достатніми та допустимими з огляду на те, що у них висвітлена позиція самої [PERSON] [PERSON] зазначає, що [PERSON] в залежності від того, як їй вигідніше, постійно змінює версію подій щодо розірвання шлюбу та укладання Договору. Про всі зміни місця проживання дітей [PERSON] постійно повідомлялась, про що свідчить, зокрема, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання за новою адресою ( [ADDRESS] ), складений Службою у справах дітей, у присутності [PERSON] [PERSON] вказує, що не чинив перешкоди матері в спілкування з дітьми. А заяви у поліцію про таємне заволодіння дітьми та самочинну зміну їх місця проживання, не ґрунтуються на дійсності. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] звертає увагу суду, що ніяких насильницьких дій щодо колишньої дружини не вчиняв, а навпаки [PERSON] чинила психологічний тиск на нього та на дітей. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Від [PERSON] 03.08.2022 до суду надійшла відповідь на відзив на первісну позовну заяву, відповідно до якої останній наводить доводи зазначені в його первісному позові та відзиві зустрічного позову та додатково зазначає, що заяви свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які перебувають в родинних та приязних відносинах з [PERSON] , навмисно спотворюють, або не зазначають деякі факти дійсного відношення [PERSON] до дітей, до його ставлення до родини та до дружини, під час спільного проживання та перебування в шлюбі з [PERSON] . Щодо Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків зазначено, що факт передачі коштів [PERSON] підтверджується умовами договору, розпискою та випискою з банківського рахунку. А твердження останньої, що вона не мала доступу до рахунку є абсурдним, бо як власниця рахунку вона в будь-який момент могла звернутись до відділення банку та зняти кошти зі свого рахунку. Просить первісний позов задовольнити в повному обсязі. Від [PERSON] 20.09.2022 до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої остання наводить доводи зазначені в її зустрічному позові та відзиві на первісну позовну заяву та додатково зазначає, що у неї в кращу сторону змінився майновий стан. З серпня 2022 року вона перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з військовим званням «старший солдат» на посаді діловода стройової частини. Та за серпень місяць її заробітна плата, з урахуванням всіх утримань, склала 39600,87грн, а з урахуванням підвищення тарифного розряду, заробітна плата буде ще збільшена. Також звертає увагу суду, щодо висновку відділу судово-психіатричної експертизи ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», що експертиза була проведена належними експертами спеціалізованого державного закладу, та жодних впливів на процес і процедуру експертного дослідження нею не здійснювалось. Просить зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 22.06.2023 до суду надійшов Висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей почергово з батьками, а саме: один місяць разом із батьком, громадянином [PERSON] , один місяць з матір`ю [PERSON] . Від [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній не погоджується із наданим органом опіки та піклування Висновком про проживання дітей помісячно з батьком і з матір`ю, оскільки відповідний формат постійної зміни місця проживання дітей суперечить їх інтересам та може завдати їм психологічної травми. Зазначає, що саме він, як батько дітей, створив для них кращі умови проживання, він одноособово займається їх забезпеченням, вихованням, навчанням і оздоровленням вже понад 2 років. Діти тривалий час живуть та зростають у передбачувальній емоційно-стабільній атмосфері, яку їм забезпечив батько, навчаються у гімназії поруч з домом, мають друзів за місцем проживання і навчання. На підставі наведеного просить задовольнити первісний позов в повному обсязі. Від [PERSON] до суду 14.07.2023 надійшли заперечення на додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що Висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не містить жодного твердження про те, що матір дітей умисно не виконувала Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Зазначає, що Договір не виконується не через бездіяльність матері, а через умисне перешкоджання зустрічей дітей з матір`ю. Також [PERSON] звертає увагу суду, що зараз вона знаходиться в процесі оформлення документів для переміщення до іншої військової структури, яка не передбачає чергувань чи роботи понад графік. А для спільного проживання дітей разом з нею, вже виділена та обладнана окрема кімната. Все наведене свідчить про те, що саме вона, як мати, на відміну від [PERSON] здатна забезпечити найкращі інтереси дітей, а тому проживання дітей з нею є таким, що максимально відповідає їх інтересам. Тому просить задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його адвокат Гаро Г.О в судове засідання, призначене на 19.07.2023 з'явились. Первинний позов підтримували в повному обсязі та просили його задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Подали письмові судові дебати. Відповідачка [PERSON] та її адвокати - адвокатів Логінов К.Є. та Чиж С.С.в судове засідання, призначене на 19.07.2023 з'явились. Зустрічний позов підтримували в повному обсязі та просили його задовольнити. В задоволенні первинної позовної заяви просили відмовити. Представники третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання призначене на 19.07.2023 не з'явились. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності представників Служби. В судому засіданні 14 лютого 2023 року судом було заслухано свідків: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона з лютого 2018 року знайома з [PERSON] , яка була її підлеглою до лютого 2021 року. Висловлювала свої припущення, що [PERSON] піднімав руку на свою дружину [PERSON] . Свідок [PERSON] надав свої свідчення, що разом навчався з [PERSON] з 2005 року. Засвідчив, що [PERSON] більше приділяв уваги та вихованню дітям, чим їх матір [PERSON] . Про укладання між сторонами Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків не знав. Також зазначав, що йому відомо, що відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження. В судому засіданні 16 березня 2023 року в присутності представників Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської та Святошинської районних в м. Києві державних адміністраціях був проведений судом допит дітей - [PERSON] та [PERSON] . Діти висловили свою думку та були вислухані судом. Судом звернуто особливу увагу на вік дітей та з`ясовано, з ким із батьків вони бажають проживати. В судому засіданні 28 березня 2023 року судом були заслухані свідки: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є вихователем [PERSON] . З мамою вона не знайома та її не бачила, але вела з нею листування. Засвідчила, що поведінка батька завжди була виважена та спокійна. Батько завжди цікавився дітьми та їх поведінкою. Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Засвідчила, що після того, як відповідач з дітьми почав проживати окремо від сестри, остання була психологічно подавлена, жодних препаратів не вживала. Зазначає, що була свідком того, як її сестра [PERSON] намагалась зустрітись з дітьми, але [PERSON] будучи вдома, двері не відчиняв, на що вона взимку та в осені викликала поліцію. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків та дітей, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 30.04.2013 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 30.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідно до умов Договору сторони досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчили своє волевиявлення щодо того, що після розірвання шлюбу між ними, їх спільні малолітні діти будуть проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] , після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації батьком прав і обов`язків з виховання та утримання дітей. Після розірвання шлюбу між батьками, батько зобов`язується брати спільну і однакову за обсягом з матір`ю участь з виховання та утримання дітей. Мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватись з дітьми, а також брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей. (пункти 2-5 Договору). Пунктом 6 Договору визначено, що за домовленістю батьків, даним Договором, аліменти на дітей батьком сплачуватись не будуть. Батько одноразово надає грошові кошти в готівковій формі та на картковий рахунок матері в банку, а також надає рухоме майно у користування та/або у власність для утримання дітей до досягнення ними повноліття, сума грошових коштів та перелік майна, що буде передана - визначаються за домовленістю між батьками. Додатково батько зобов`язується надати одноразові додаткові грошові допомоги в період до досягнення дітьми повноліття, якщо цього потребуватимуть очевидні раптові скрутні обставини матері, та з урахуванням інфляційної складової, в достатньому розмірі для повноцінного задоволення потреб дітей. Батько не звільняється від обов`язку брати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами Згідно із п. 10 Договору зазначено, що всі спори, які виникають в процесі виконання цього Договору та розбіжності в процесі положень цього Договору вирішуються батьками шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п. 11 Договору визначено, що усі зміни та доповнення до цього Договору мають юридичну силу тільки за умови їх здійснення в письмовій формі, нотаріального посвідчення та вважаються невід`ємною частиною цього Договору. Таким самим шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання Договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується в судовому порядку. Згідно із розписки від 30.04.2021 зазначено, що [PERSON] , [INFO] отримала від [PERSON] в рахунок аліментів грошові кошти в готівковій формі у розмірі 300000,00грн та на картковий рахунок у банку в розмірі 200000,00грн, а також майно (побутова техніка, предмети побуту, меблі та ін. в еквіваленті близько 100000,00грн) для утримання до досягнення повноліття дітей. 24.03.2021 [PERSON] , згідно Договору найму (оренди) нерухомого майна, отримав від [PERSON] в найм (оренду), на платній основі, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання № 237 від 14.05.2021 та 24.05.2021, інспекторами Соціального захисту та Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської району м.Києва, встановлено, що на момент обстеження в зазначеній квартирі проживають: [PERSON] та [PERSON] разом з їх дітьми. 22.09.2021 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, по справі №367/3283/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 28.09.2021 [PERSON] , згідно договору найму житла, прийняв в тимчасове платне користування від [PERSON] квартиру за адресою: в [ADDRESS] , в яку переїхав проживати разом з дітьми. Згідно акту обстеження умов проживання від 24.01.2022, інспекторами СЮД ВП Святошинського УП ГУНП у м. Києві та Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської району м. Києва, встановлено, що на момент обстеження в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] разом з дітьми. Умови проживання задовільні. Відповідно до довідки від 10.01.2022, дитина [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 214, Управління освіти Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації з 01.06.2021. Згідно із довідки від 22.12.2021 № 01-37/291, дитина [PERSON] , навчається в Київській гімназії східних мов № 1 Святошинського району в 1-Г класі. Відповідно доданих до матеріалів справи чеків про сплату, судом встановлено, що батько [PERSON] оплачує консультації та огляд лікарів, купляє дітям необхідні речі, іграшки, книги, канцтовари, одяг, товари першої необхідності, для повноцінного життя та розвитку дітей. Згідно із Договору від 26.10.2021, укладеного між [PERSON] , що діє в інтересах дитини [PERSON] , та ФОП [PERSON] , останні надають послуги денного перебування дітей під наглядом спеціалістів. Відповідно до Договору з батьками від 07.09.2021, укладеного між [PERSON] , в інтересах дитини [PERSON] , та ЗНЗ Школа дитячий садок «Джерело», останні забезпечують кваліфіковане навчання дитини, організовують діяльність дитини згідно змісту навчального плану, враховуючи її вікові та індивідуальні особливості з перемету англійська мова. Згідно із Договору про спільну діяльність приватного дошкільного закладу «KINDERTOWN» від 14.06.2021, укладеного з [PERSON] , що діє в інтересах дитини [PERSON] , сторони домовилися про прийняття в заклад дитини, для здобуття нею дошкільної освіти. Відповідно до характеристик, наданих дітям [PERSON] та [PERSON] , діти проявляють інтерес до навчання, вміють концентрувати увагу, взаємодіють з однолітками. Діти доглянуті та забезпечені татом всім необхідним приладдям. За результатами проведення психологічного обстеження дітей - [PERSON] та [PERSON] , надано Висновок спеціаліста № 028 від 31.01.2022, відповідно до якого зазначається індивідуальні особливості дітей їх емоційний стан, психічний розвиток та благополуччя. Ставлення дітей до батька, матері, родичів та сімейної ситуації та їх думки з ким із батьків вони бажають проживати. Також в матеріалах справи наявні Акти опитування особи, якій відомі фактичні обставини, пов`язані із предметом спору від 21.02.2022, 30.09.2022, складеного адвокатом Гаро Г.В., яка відібрала свідчення у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з яких убачається, що всі опитані підтримують [PERSON] . Матеріали справи містять позитивні характеристики [PERSON] за різні роки роботи та організацій. Довідку від 31.12.2021, про те що [PERSON] займає посаду заступника директора ТОВ «Люмес» з 02.07.2021 по теперішній час. Довідку від 23.02.2022, про те що [PERSON] працює в Відособленому госпрозрахунковому структурному підрозділі приватного акціонерного товариства «Київський радіозавод «Спеціальне конструкторське бюро» з 24.01.2022 по теперішній час на посаді Провідний інженер-конструктор (електроніки). Довідку про доходи [PERSON] в ТОВ «Люмес», що з липня 2021 по грудень 2021 отримав суму в розмірі 88533,99грн. Довідку департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ, відповідно до якої [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до Заяви [PERSON] , 04.08.2021 остання надала свою згоду на тимчасову поїздку за межі України до Туніської Республіки, яка відбудеться з 15.08.2021 по 30.08.2021 у супроводі батька [PERSON] . Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу, серії та номер:1446, виданий 17.08.2022, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. До того ж в матеріалах справи міститься Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 17.05.2021 №0001-Е1К9-НЕА0 та № 0001-7А49-НЕФ0, відповідно до якої [PERSON] заключила декларацію з лікарем [PERSON] , для своєї доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Характеристики видані Комунальним закладом «Ворзельський заклад дошкільної освіти комбінованого типу № 12 «Ластівка» на [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристик діти відвідували дошкільний заклад в період з 02.07.2018 по 16.02.2021. Мати [PERSON] постійно цікавилась у вихователя життєдіяльністю дітей за час перебування дітей в закладі. Батько [PERSON] дуже рідко з`являвся в закладі, а коли з`являвся, то завжди із вихователями у нього виникала суперечка. Пояснення адвоката Чижа С.С. від 16.02.2022, 18.02.2022, 07.07.2022 відповідно до яких останній проводив опитування з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відібрав у них свідчення, з яких убачається, що всі опитані підтримують [PERSON] . До матеріалів справи додані: Заява про вчинення злочину [PERSON] до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві про таємне заволодіння [PERSON] дітьми від 24.12.2021; Заява від 24.01.2022 до Святошинського управління поліції ГУНП у м.Києві про встановлення адреси місця проживання малолітніх дітей; відповідь з управління поліції про те, що місце проживання дітей було встановлено за адресою проживання батька [PERSON] в [ADDRESS] ; Заява від 01.04.2022 до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві про встановлення адреси місця проживання малолітніх дітей. Адвокатські запити в інтересах [PERSON] від 01.04.2022 № 04/04-1, 17.02.2022 №17/02-2 на керівника Дошкільного навчального закладу № 214, який відвідує син [PERSON] та від 01.04.2022 № 01/04-2, 17.02.2022 № 17/02-1 керівнику Київської гімназії східних мов № 1, яку відвідує дочка [PERSON] , з метою отримання інформації коли діти були відсутні в дошкільному/навчальному закладах. Від управління освіти Святошинської в м. Києві державної адміністрації направлені відповіді на ці запити. Згідно із відповідей від 16.04.2022 та 07.05.2022 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України у період з 24.02.2022 по теперішній час стосовно малолітніми дітей [PERSON] та [PERSON] , інформували про неможливість надати запитану інформацію, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються. Щодо лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим дітьми [PERSON] та [PERSON] . Зазначили, що в період з 24.02.2022 по теперішній час не виявлено. Згідно із відповідей на адвокатські запити в інтересах [PERSON] від 21.04.2022 №21/04-1 голові Львівської обласної військової адміністрації, від 21.04.2022 № 21/04-2 голові Закарпатської військової адміністрації, від 21.04.2022 № 21/04-3 голові Івано-Франківської військової адміністрації. Відповідь з Тернопільської обласної військової адміністрації від 12.04.2022, вбачається, що [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] на території Тернопільської області, як внутрішньо перемішеної особи станом на 11.04.2022 не перебувають. Відповідно до відповіді Служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації від 05.05.2022 вбачається, що [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] на території Хмельницької області, як внутрішньо перемішеної особи станом на 05.05.2022, не перебувають. Згідно із відповіді Головного управління НП в Тернопільській області від 19.04.2022 № Б-52/04/11-2022 вбачається, що поліцією встановлено, що 14.04.2022 [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати із м. Чортків Тернопільської області до м. Києва. Згідно із Висновку відділу судово-психіатричної експертизи ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» №85 від 21.04.2022 про проведення експертизи відносно [PERSON] , визначено, що у останньої наявне виражене почуття материнської любові до своїх дітей, тощо. Відповідно до Висновку експерта № 441 за результатами експертного судово-психологічного дослідження теоретичного характеру від 29.08.2022 на копію висновку № 028 від 31.01.2022, за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] та [PERSON] . За результатами проведення якого зазначено, що психологічні обстеження [PERSON] та [PERSON] є неповними, не обґрунтованими фактичними даними, базуються на результатах недостовірного дослідження. В матеріалах справи містяться позитивні характеристики [PERSON] ; Довідка департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ, відповідно до якої [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до Свідоцтво про право власності, визначено, що [PERSON] має частку в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Акту обстеження умов за вищевказаною адресою від 30.06.2022 умови задовільні. Відповідно до довідки від 16.09.2022 № 2531 з місця роботи (проходження служби) вбачається, що старший солдат [PERSON] прийнята на роботу у в/ч [NUMBER] на посаду діловода стройової частини, доходи останньої за період з серпня 2022 року по листопад 2022 року, становили 129483,78грн. Зокрема судом бралось до уваги та надавався необхідний термін сторонам для проходження досудової Медіації, однак яка результатів не надала, сторони згоди щодо проживання, піклування дітей не досягли, змін у відношеннях один до одного не відбулось. Отже мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене та той факт, що за Договором та нормами закону вбачається паритет між обов`язками батька та матері, суд приходить до висновку, що сторони не виконали умови договору щодо проживання дітей з матір`ю, а саме п. 2 Договору. До того ж судом встановлено не виконання [PERSON] умови договору щодо проживання після розірвання шлюбу окремо, а саме п. 3 Договору. Крім цього, згідно безпосередньо отриманих доказів в судовому засіданні (показів свідків, пояснення сторін) та письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні, між сторонами у справі існує конфлікт особистого характеру та з приводу виховання, місця проживання дітей в зв`язку з чим були залучені різні соціальні Служби та проводилася досудова Медіація. З листа Національної поліції України від 10.06.2022, вбачається, що під час відпрацювання звернення [PERSON] , поліція встановила, що Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків був порушений та надали рекомендації щодо звернення до органів опіки та піклування. Зокрема суд зауважує, що відповідно до наданих доказів, встановлених обставин справи та пояснень сторін, вбачається, що укладання договору слугувало лише задля вирішення питання з розірванням шлюбу, ані його належного виконання, оскільки для подання спільної заяви про розірвання шлюбу як було зроблено сторонами, обов`язковою вимогою законодавства є саме укладання Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків (ст.109 СК України). До того ж суду стороною позивача за первинним позовом не надано беззаперечних доказів щодо виконання п. 6 Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Згідно із повної та розширеної виписок по картковому рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк», переказу в розмірі 200000,00грн від [PERSON] не надходило. Операції по картковому рахунку містять перекази грошових коштів в різних сумах від різних відправників, але в графі «деталі операції» відсутні посилання на виконання спірного договору та прізвище [PERSON] . Також судом встановлено, що дійсно, як вбачається з виписки карткового рахунку в АТ КБ «Приват Банк», доданої позивачем [PERSON] до позовної заяви, станом на 29.04.2021 залишок по рахунку [NUMBER] становить 211724,78грн, а по рахунку [NUMBER] становить 15579,44грн. Однак з зазначеної виписки не встановлено, що дійсно [PERSON] перераховувались кошти на рахунок [PERSON] в розмірі 200000,00грн, саме за визначенням в п. 6 Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Досліджуючи розписку задля встановлення справжньої правової природи, суд критично ставиться до змісту документа, оскільки відсутні належні та достатні докази переказу коштів в розмірі 200000,00грн, передачі майна (побутова техніка, предмети побуту, меблі та ін. в еквіваленті близько ста тисяч гривень) та факту дійсності передачі грошових коштів в готівковій формі у розмірі 300000,00грн, тому правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми в розмірі 500000,00грн за розпискою суд не знаходить. На підставі викладеного, враховуючи умови Договору та того, що сторони не виконують належним чином умови Договору, суд приходить до переконливого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30.04.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. Однак в задоволенні стягнення грошових коштів в розмірі 500000,00грн з [PERSON] на користь [PERSON] суд вважає привільним відмовити. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд вважав, що визначення місця проживання дитини є самостійною позовною вимогою, а не похідною від розірвання договору, а тому дійшов до такого. Судом беззаперечно встановлено, що діти на сьогодні проживають разом з батьком [PERSON] , саме він як батько займається їх вихованням, утримує їх матеріально, піклується про них. Мати дітей [PERSON] відвідує дітей лише декілька разів на місяць або спілкується по телефону з ними, та фактично не приймає участі у їхньому житті та спілкуванні. Однак, [PERSON] не заперечує, щоб мама спілкувалася та піклувалася про своїх дітей, так як їм потрібна турбота мами, але вважає, що краще визначити місце проживання дітей з ним, оскільки діти більше прив`язані до батька та у батька більше можливостей надати все необхідне дітям. [PERSON] вважає, що природно та правильно визначити місця проживання дітей разом з нею, оскільки саме вона як матір надасть правильне та належне виховання, піклування та зможе матеріально забезпечити своїх дітей. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 160 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.06.2023 №107-3691 про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей почергово з батьками, а саме: один місяць разом із батьком, громадянином [PERSON] , один місяць з матір`ю [PERSON] . Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки цей висновок констатує тільки поведінку батьків, відношення один до одного. Лише мимохіть зазначає, що кожний готовий дбайливо ставитися до своїх батьківських обов`язків. Водночас висновок не мітить висновків щодо особистої прихильності дітей до кожного з батьків, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми, чи є взаємопорозуміння між кожним з батьків і дітьми. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В ході опитування дітей судом було встановлено, що діти емоційно прив`язані до батька, дослухаються його думки, батько користується у дітей авторитетом. [PERSON] та [PERSON] люблять маму, бажають з нею бачитися й спілкуватися, однак не бажають змінювати своє місце навчання, переїжджати в інше помешкання. Вік і рівень розвитку дітей дозволяють їм усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання. Діти висловивши бажання проживати разом із батьком, пояснили, що їм там проживати зручно та комфортніше. Батько не забороняє бачитися з мамою, вказували, що проживали деякий час разом з мамою, пам`ятають, що мама їх любить, проте хочуть проживати з батьком, а з мамою зустрічатися. Також судом враховується, що до розірвання шлюбу малолітні [PERSON] та [PERSON] проживали сім`єю - з матір`ю та татом, але після розірвання шлюбу (близько двох років) постійно проживають разом із батьком. До того ж суд зауважує, що постійна зміна місця проживання дітей буде суперечить інтересам дітей та може вплинути на їх психологічний стан. Суд зазначає, що як для найкращих інтересів дітей, останні повинні мати постійне місце проживання, в якому вони будуть себе комфортно та безпечно почувати. Діти повинні бути впевнені, що їх місце проживання - це їх дім, фортеця захисту, а щомісячний переїзд з одного місця до іншого зможе зламати вже встановлені дитячі уявлення про їх домівку, побут, та порушити сталий режим життя малолітніх дітей. Крім того, відповідачкою [PERSON] не забезпечено на території Святошинського району м. Києва, за місцем відвідування дітьми дошкільного навчального закладу та гімназії, свого місця проживання. Задля того, щоб діти мали змогу відвідувати свої навчальні заклади, спілкуватись з друзями, яких вони мають в школі та за місцем проживання. Натомість відповідачкою створені умови проживання дітей в Деснянському районі м. Києва, що територіальне віддалено знаходиться від навчальних закладів малолітніх дітей. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання дітей з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Не заслуговують на увагу доводи сторони позивачки по зустрічному позову, що батько забороняє дітям бачитися з матір`ю та своїм авторитетом залякав їх, оскільки такі доводи не підтверджені жодним доказом, а крім того, спростовані в судовому засіданні встановленими обставина справи та поясненнями сторін та дітей під час їх вислуховування. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При цьому, у кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку. На практиці, не обов`язково дитині має виповнитися десять років, щоб вона могла бути заслуханою у суді, думка дітей молодших за віком також всебічно з`ясовується та встановлюється судами за допомогою різних механізмів. У контексті віку дитини при її опитуванні Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Зокрема ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Всі обставини та матеріали справи, вказують на те, що [PERSON] та [PERSON] є гарними батьками для дітей: [PERSON] та [PERSON] , кожен з батьків не має перешкод щодо встановлення проживання дітей разом з ним. Разом з тим судом установлено, що діти мають тісний емоційний зв`язок більше з батьком, чим з матір`ю та мають бажання проживати разом з батьком. До того ж як в судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] ще не повністю налагодила відносини з дітьми, особисто з Яринкою, яка продовжує частіше не виходити на зв`язок та зустрічі, однак Святослав більш налаштований на підтримання контакту з мамою. Отже, визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] з батьком не позбавляє [PERSON] , як матір можливості любити свої дітей, піклуватися про них, приймати участь у вихованні дітей. А той із батьків, з ким залишились проживати діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Вирішуючи даний спір, судом враховуються вказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей з батьком. Визначаючи місце проживання дітей, до уваги взяти обставинам справи, а саме, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дітей, він досить багато часу приділяє увагу дітям, повністю їх забезпечує, суд виходить із найкращих інтересів дітей, оскільки встановлено, що малолітні діти вже досить тривалий час проживають разом із батьком, мають не тільки прив`язаність до батька але і до свого місця проживання. На час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з мамою, що фактично призводить до зміни місця проживання дітей, буде мати більш позитивний вплив на дітей, а саме тому враховуючи інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце проживання вагомих підстав немає. Мама дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати. Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає правильним на сьогодні визначити місце проживання малолітніх дітей сторін у цій справі з батьком, так як буде відповідати якнайкращим інтересам дітей сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення вимоги первинного позову, а саме визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання договору, визначення місця проживання дітей з батьком і стягнення коштів підлягає частковому задоволенню. А в зустрічному позові [PERSON] адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. Отже враховуючи часткове задоволення первинного позову, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 1984,80грн. По зустрічному позову всі судові витрати покладаються на [PERSON] як позивача.

Outcome: partial