Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

В вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 92 538 грн. 13 коп. та суму судового збору у розмірі - 925 грн. 38 коп.. Ухвалою від 08 жовтня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 18 січня 2022 року по справі було винесено заочне рішення, яким було вирішено: «Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість за договором позики у розмірі 92 538 (дев`яносто дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 13 коп. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) суму судового збору у розмірі 925, 38 грн.». 07 липня 2022 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача - [PERSON] про перегляд заочного рішення від 18.01.2022 р. по цивільній справі 175/3952/21 (провадження: 2/175/1166/21), обґрунтовуючи тим що, почтова кореспонденція по справі до нього не надходила, та копію позовної заяви з додатками він не отримував. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року, заочне рішення від 18.01.2022 р. було скасовано, та призначено справу до нового розгляду. 05 жовтня 2022 року позивач надав до канцелярії суду заяву про збільшення позовних вимог, та просив стягнути с відповідача на свою користь 4 065, 91 доларів США. Представник позивача - адвокат Усенко А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Дєлов В.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим що його довіритель [PERSON] не підписував договір позики. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 09 січня 2021 року був укладений договір позики коштів, згідно якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 3 300,00 долл. США, що еквівалентно 93 729 грн. (дев`яносто три тисячі сімсот двадцять дев`ять) 24 коп. станом на дату передання коштів, та зобов`язався повернути зазначену суму не пізніше квітня 2021 року. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником, про що свідчить підпис Позичальника на розписці. Повернення позики повинно бути здійснено будь-яким способом, який за усною домовленістю задовольняє сторони та на умовах цього договору. Факт одержання позики в цілому, підтверджується розпискою, написаною власноручно позичальником, складеної в письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає власність другій стороні (позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У статті 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. З огляду на те, що договором не передбачено інший розмір процентів річних, то позивач може стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до положень статті 625 ЦК України. Щодо стягнення інфляційних нарахувань від суми боргу, визначеного в іноземній валюті, то враховуючи положення нормативно-правових актів, а саме ч. 2 ст. 192 ЦК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правила використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджені постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та висновки судової практики (рішення ВСУ від 28 березня 2012 року у справі 6-36736 во 10) індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. У зв`язку з цим, стягнення суми боргу визначається без урахування встановленого індексу інфляції. Крім того, ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 04.10.2022 року складає 36,5686 гривень за 1 одиницю валюти доларів США. Сума боргу за договором позики складає 120 676,38 гривень. (36,5686*3300). Всього - сума 3% відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 31.03.2021 року по 04.10.2022 року становить 22 523.50 грн. (615, 92 доларів США). Таким чином загальна сума заборгованості складає - 148 684, 85 грн. (4 065, 91 доларів США), з них 120 676, 38 грн. - сума основної заборгованості, 5 484.97 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 22 523.50 грн. - відсотки за користування грошовими коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України з період з 31.03.2021 року по 04 жовтня 2022 року. Що стосується заперечень відповідача, про те, що ним не було підписано боргову розписку, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог суду не надав. За клопотанням відповідача, судом призначалась судова почеркознавча експертиза підпису. Проте стороною відповідача не було надано експериментальних зразків підпису у необхідній кількості для проведення експертизи. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1486,87 грн. сплачену ним при зверненні до суду та при уточненні позовних вимог.

Outcome: approved