Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.11.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2575. В обґрунтування вимог позову зазначено, що від даного шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У сторін відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя та на вирішення проблем, що виникають у їхньому сімейному житті, відсутнє взаєморозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги, відчувають неприязнь одне до одного, що є перешкодою для збереження сім`ї. Сторони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. Шлюб існує лише формально. На переконання позивача, збереження шлюбу та примирення не можливе. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2023 відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 01.05.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій він просить надати строк для примирення терміном два місці, оскільки у сторін двоє дітей та відповідач бажає примиритися з дружиною. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.05.2023 клопотання про надання строку для примирення задоволено, надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення терміном два місяці, провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення, розгляд справи призначено на 10-00 год 25.07.2023. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Позивач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , у якому вона вказує, що позивач позов підтримує та просить задовольнити, розгляд справи просить проводити без їх участі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що хоче зберегти сім`ю, вживав заходи для примирення, однак примиритися з дружиною не вдалося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.11.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис за №2575 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони припинили підтримувати подружні відносини, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] не бажає надалі перебувати в цьому шлюбі, а збереження сім`ї суперечить її інтересам. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї, не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини чи чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з п.10 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не принесли. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказує що не бажає примирення. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, тому суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та примирення між ними неможливе. Не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача бажання відповідача зберегти шлюб та подружні відносини, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, а доводи відповідача зводяться лише до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем. З огляду на викладене, позов необхідно задовольнити. Судові витрати, згідно\~ зі ст.141 ЦПК України,\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Outcome: approved