Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заява до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 186 806,66 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у сумі 4 500 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.09.2022 року в ДТП, що сталася у місті Києві на трасі М-07 19 км +100, було пошкоджено транспортний засіб CITROEN C-ELYSEE, д.н.з. [NUMBER] . Дана пригода відбулася з вини водія цього ж транспортного засобу [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києві від 12.10.2022 року по справі №759/12385/22 [PERSON] визнано винним у вищевказаному ДТП. Оскільки, ТЗ CITROEN C-ELYSEE, д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 22.09.2020 року, то протиправними, винними діями [PERSON] завдано матеріальної шкоди власнику ТЗ- [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються наступними доказами: -Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2022 року по справі №759/12385/22; -Схемою ДТП від 09.09.2022 року; -Свідоцтвом про реєстрацію CITROEN C-ELYSEE, д.н.з. [NUMBER] , серії [NUMBER] від 22.09.2020 року; -Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №7553 від 5 вітня 2023 року; -Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №7553/1 від 8 квітня 2023 року; -Квитанція №2685529 від 05.05.2023 року на суму 3 00,00 грн.; -Квитанція №2685530 від 08.05.2023 року на суму 1 500,00 грн.; -Лист - запрошення на огляд пошкодженого ТЗ; -Фото пошкодженого ТЗ. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с.78). Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 09.09.2022 року в ДТП, що сталася у місті Києві на трасі М-07 19 км+100, було пошкоджено транспортний засіб CITROEN C-ELYSEE, д.н.з. [NUMBER] . Дана пригода відбулася з вини водія цього ж транспортного засобу [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києві від 12.10.2022 року по справі №759/12385/22 [PERSON] визнано винним у вищевказаному ДТП (а.с.7-8). Оскільки, ТЗ CITROEN C-ELYSEE, д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 22.09.2020 року, то протиправними, винними діями [PERSON] завдано матеріальної шкоди власнику ТЗ- [PERSON] . В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09.09.2022 р., є доведеною, доказуванню не підлягає. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку №7553 від 05 квітня 2023 року, вартість матеріального збитку складає 240 990 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу 0,5388, вартість відновлювального ремонту КТЗ 447931,65 грн. (а.с.12-17). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку №7553/1 від 08 квітня 2023 року, визначено, що ТЗ конструктивно знищений, відновлення такого ТЗ є економічно недоцільним, вартість утилізації ТЗ становить 54 183,34 грн. (а.с.46-52). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18), зазначено, що пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Така шкода повинна визначатися відповідно до Методики товарознавчої експертизи оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції Наказу Міністерства юстиції N 1335/5/1159 від 24.07.2009р.). Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У поданому позові, позивач вказує, що відповідно до поданого звіту, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 240 990 грн. Таким чином, стягнення з відповідача підлягає: 240 990,00 грн. ( вартість матеріального збитку) - 54 183,34 грн. (вартість утилізації ТЗ) = 186 806,66 грн. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку у розмірі 186 806,66 грн. У зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved