Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

від імені та в інтересах позивача [PERSON] до суду звернулась її представник - адвокат Палішева Н.О. з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/5 частки квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником 4/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , які належать їй на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12 листопада 1993 року, яке видано органом приватизації УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради, свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане [PERSON] державним нотаріусом Четвертої криворізької державної контори 15 лютого 2022 року реєстровий номер 168, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №299611972 від 15.02.2022 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане [PERSON] державним нотаріусом Третьої криворізької державної контори 16 травня 2023 року реєстровий номер 1-557. Спірна 1/5 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12 листопада 1993 року, яке видано органом приватизації УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради, але вказана особа померла [INFO] . [PERSON] не був членом родини позивача, фактично це стороння людина, який на момент приватизації квартири була в ній зареєстрований. Ніяких близьких родичів у [PERSON] не було. Як вже зазначалося вище позивачу на теперішній час належить на праві приватної власності 4/5 часток квартири, інша 1/5 частка фактично не належать нікому. Відсутність повного права власності на цілу квартири унеможливлює повноцінне користування майном - позивач не може зареєструвати місце проживання членів своєї родини у квартири і у разі виникнення потреби щодо відчуження майна не зможе скористуватися цим правом. Згідно даних паспорту позивача, вона зареєстрована в даній квартирі 10.10.2003 року, з того ж самого часу і по теперішній час вона там мешкає. Весь час позивач утримувала це майно в належному стані, сплачувала комунальні платежі тощо, тобто вказане майно щодо оплати комунальних послуг утримувалося належним чином. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, витребувано докази, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку ще зі школи. [PERSON] проживає в квартирі по [ADDRESS] близько 20 років. Разом із нею до смерті жили і її батьки. [PERSON] нещодавно зробила ремонт в квартирі. Їй невідомо, щоб хтось пред`являв вимоги на квартиру, де живе [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 2006 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з того часу знає [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживає в тій квартирі, до моменту смерті батьків, вони також там жили. Квартира знаходиться в гарному стані, без боргів. Ніхто на цю квартиру не претендує. Вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Як встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12.11.1993 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно даних, що містяться у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 15.02.2022 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної контори Артеменко Л.М., реєстровий номер 168, та свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 16.05.2023 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної контори Ситнік О.О., реєстровий номер 1-557, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.6, 8 ). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.02.2022 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної контори Артеменко Л.М., реєстровий номер 168; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.05.2023 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної контори Ситнік О.О., реєстровий номер 1-557 та свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12.11.1993 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради [PERSON] є власником 4/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6-10). Згідно наданої копії паспорту громадянина України, з 10.10.2003 року місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.11.1997 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). Згідно отриманої відповіді від Четвертої криворізької державної контори за №867/02-14 від 29.06.2023 року, після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , з заявою про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось (а.с.39). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За нормами ст. 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що проживає в квартирі з 10 жовтня 2003 року, тобто вже більше 19 років, оплачує комунальні послуги (а.с. 13-26), утримує квартиру в належному стані, а отже добросовісно та відкрито заволоділа 1/5 часткою квартири та вважає, що має право власності на неї в цілому. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. На момент реєстрації свого місця проживання в спірній квартирі на праві власності позивач вже мала 1/5 частку, та на законній підставі там проживала. При цьому на момент її реєстрації, власник спірної 1/5 частки більше як 6 років як помер, та не мав спадкоємців. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 14.05.2019 року по справі №910/17274/17 не стала змінювати умови набуття права власності за набувальною давністю, згідно до статті 344 ЦК. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Враховуючи вищевикладене, показання свідків, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведена в належний спосіб добросовісність заволодіння 1/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку ні за ким не зареєстроване. Позивач продовжує відкрито, безперервно володіти часткою вказаного нерухомого майна починаючи з 10.10.2003 року і по теперішній час. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/5 частку квартири за набувальною давністю підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved