Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь витрати пов`язані з утриманням квартири [ADDRESS] в розмірі 6684,40 грн.; 2) стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати, пов`язані з утриманням квартири [ADDRESS] в розмірі 6684,40 грн. Позивач вказує, що їй належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] належить право власності по 1/6 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , як співвласники квартири і споживач послуг, не оплачують надані послуги з утримання будинку та централізоване опалення. 30.09.2021 року позивач надіслав кожному з відповідачів вимогу про відшкодування солідарно витрат на утримання квартири в розмірі 13368,85 гривень, яка залишена відповідачами без належного реагування. Просить стягнути з відповідачів на свою користь по 6684,40 гривень сплачених ним коштів за послуги за послуги з утримання будинку та централізоване опалення, а також понесені судові витрати. Також позивач просила вирішити питання розподілу судових витрат та зазначила орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які будуть понесені у зв`язку з розглядом справи. Ухвалою суду від 11 грудня 2021 року відкрито провадження по цивільній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. [PERSON] надала суду відзив, де позовні вимоги не визнала. Заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що вона не проживає в квартирі, [PERSON] також не проживає у квартирі з грудня 2016року. Позивач перешкоджає їм у користуванні квартирою. В квартирі проживає позивач, який і користується комунальними послугами, а тому він і повинен нести всі витрати по оплаті послуг за вказаною адресою. Також представником [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строків позовної давності по відношенню до вимог про стягнення витрат на утримання квартири та централізоване опалення з квітня 2018 року по листопад 2018 року , обґрунтовуючи її тим, що позовна заява подана 12 жовтня 2021року, тобто вказані позовні вимоги було подано з пропуском трьох років позовної давності. Також представник [PERSON] заперечував щодо заявленої суми судових витрат. Від [PERSON] відзив на позовну заяву не надходив. До суду надійшла відповідь на відзив, у якому на думку сторони позивача аргументи відповідача є необгрунтованими та не є юридично значущими. До суду найдішли заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що докази надані позивачем є неналежними і недопумтимими. Суд, вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що Позивач в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , набула право власності на квартиру що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.03.2015 року, виданим державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської нотаріальної контори Іваненко Р.С., реєстраційний номер №3-285. Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року по справі №758/384/17, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21.03.2018 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/6 частки квартири [ADDRESS] . На момент розгляду справи, квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, зокрема: [PERSON] є власницею 3/4 частки квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 278926653 від 10.10.2021 року. [PERSON] є власником 1/6 частки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120437857 від 12.04.2018 року. [PERSON] є власником 1/6 частки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120439177 від 12.04.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Частиною 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно з ст. 322 ЦК України, - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина четверта статті 544 ЦК України ). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у Постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. У Постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про те, що хоча один із співвласників квартири зареєстрований в ній, проте не проживає і не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії, а тому вартість цих послуг стягненню не підлягає. Разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з опалення та утримання будинку і прибудинкової території, то з відповідача слід стягнути 1/2 частину коштів, сплачених за ці послуги іншим співвласником. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підтвердження оплати послуг з утримання будинку позивачем надано копії квитанцій за квітень 2018 року (квитанція від 21.05.2018 року на суму 36,95 грн.), за травень 2018 року (квитанція від 21.06.2018 року на суму 446,37 грн), за червень 2018 року (квитанція від 20.07.2018 року на суму 446,37 грн.), за липень 2018 року (квитанція від 23.08.2018 року), за серпень 2018 року (квитанція від 23.09.2018 року на суму 446,37 грн.), за вересень 2018 року (квитанція від 21.10.2018 року на суму 446,37 грн.), за жовтень 2018 року (квитанція від 20.11.2018 року на суму 446,37грн.), за листопад 2018 року (квитанція від 22.01.2019 року на суму 446,37грн.), за грудень 2018року (квитанція від 22.01.2019 року на суму 446,37грн.) за січень 2019 року (квитанція від 25.02.2019 року на суму 446,37грн.),за лютий 2019 року (квитанція 0.0.1305477578.1 від 22.03.2019р. на суму 446,37грн.), за березень 2019 року (квитанція 0.0.1328478172.3 від 17.04.2019 року на суму 446,37грн.), за квітень 2019 року (квитанція 0.0.1359960267.1 від 20.05.2019 на суму 446,37грн.), за травень 2019 року (квитанція 0.0.1386413446.1 від 19.06.2019 року на суму 634,33грн.)за червень 2019 року (квитанція від 20.07.2019 року на суму 634,33грн.), за липень 2019 року (квитанція 45 від 22.08.2019 року на суму 634,33грн.), за серпень 2019 року (квитанція 0.0.1472957964.1 від 21.09.2019 року на суму 634,33грн), за вересень 2019 року (квитанція 0.0.1500904370.1 від 21.10.2019 року на суму 634,33грн.),жовтень 2019 року (квитанція 0.0.1530763655.1 від 20.11.2019 року на суму 446,37грн.), за листопад 2019 року (квитанція 0.0.1559724443.1 від 19.12.2019 року на суму 446,37грн.),за грудень 2019 року (квитанція 0.0.1593263174.1 від 23.01.2020 року на суму 446,37грн.) за січень 2020 року (квитанція 0.0.1625774049.1 від 21.02.2020 р.на суму 446,37грн.),за лютий 2020 року (квитанція 0.0.1654696171.1 від 19.03.2020 р. на суму 446,37грн.), за березень 2020 року (квитанція 0.0.1684266440.1 від 21.04.2020 р. на суму 446,37грн.),за квітень 2020 року (квитанція 0.0.1711249740.1 від 19.05.2020 р. на суму 446,37грн.),за травень 2020 року (квитанція 0.0.1743104385.1 від 19.06.2020 р. на суму 446,37грн.),за червень 2020 року (квитанція 0.0.1776874600.1 від 21.07.2020 р. на суму 446,37грн.)за липень 2020 року (квитанція 0.0.1811909843.1 від 22.08.2020 року на суму 446,37грн.), за серпень 2020 року (квитанція 0.0.1847081877.1 від 23.09.2020 р. на суму 446,37грн.), за вересень 2020 року (квитанція 0.0.1875943538.1 від 19.10.2020 р. на суму 446,37грн.),за жовтень 2020 року (квитанція 0.0.1915403952.1 від 21.11.2020 року на суму 446,37грн.)за листопад 2020 року (квитанція 0.0.19534643234.1 від 22.12.2020 р. на суму 539,10грн.), за грудень 2020 року (квитанція 0.0.1985532386.1 від 20.01.2021р.на на суму 539,10грн.), за січень 2021 року (квитанція 0.0.2028324024.1 від 23.02.2021 року на суму 539,10грн.) за лютий 2021 року (квитанція 0.0.2061168447.1 від 21.03.2021 року на суму 539,10грн.) за березень 2021 року (квитанція 0.0.2099027396.1 від 21.04.2021 року на суму 539,10грн.), за квітень 2021 року (квитанція 0.0.2138415715.1 від 24.05.2021 р. на суму 539,10грн.), за травень 2021 року (квитанція 0.0.2172028701.1 від 22.06.2021 р. на суму 539,10грн.), за червень 2021 року (квитанція 0.0.2208953182.1 від 24.07.2021 р. на суму 539,10грн.), за липень 2021 року (квитанція 0.0.2241977844.1 від 23.08.2021 року на суму 539,10грн.), за серпень 2021 (квитанція 2020.0.2280001569.1 від 24.09.2021 року на суму 646,92грн., Згідно наданих Позивачем копій квитанцій на оплату з призначенням платежу «централізоване опалення» оплачено: за жовтень 2018 року (квитанція від 20.11.2018 року на суму 343,71грн.), за листопад 2018 року (квитанція від 01.11.2018 року на суму 1127,05,35грн.), за грудень 2018 року (квитанція від 01.12.2018 року на суму 1483,35грн.), за січень 2019 року (квитанція від 25.02.2019 року на суму 2026,82грн),за лютий 2019 року (квитанція від 25.02.2019 року на суму 2026,82 грн.), за березень 2019 року (квитанція від 25.03.2019 року на суму 1473,75 грн.), за квітень 2019 року (квитанція від 18.04.2018 року на суму 1295,90 грн.), за жовтень 2019 року (квитанція 0.0.1530761975.4 віді 20.11.12019 рокуна суму 300,00грн.), за листопад 2019 року (квитанція 0.0.1559889682.3 від 19.12.2019 року на суму 2749,66грн.), за грудень 2019 року (квитанція 0.0.1593287472.2 від 23.01.2020 року на суму 1097,90грн.), за січень 2020 року (квитанція 0.0.1627170297.2 від 22.02.2020 року на суму 1358,52грн.), за лютий 2020 року (квитанція 0.0.1654748886.4 від 19.03.2020 року на суму 1104,41), за березень 2020 року (квитанція від 21.04.2019 року на суму 594,57 грн.), за квітень 2019 року (квитанція за 22.05.2019 року на суму 92,93 грн.), за листопад 2020 року (квитанція 0.0.1953458183.4 від 22.12.2020 року на суму 1089,26грн.), за грудень 2020 року (квитанція 0.0.1985525991.4 від 20.01.2021 року на суму 1465,31грн.), за січень 2021 року (квитанція 515/4341 від 23.02.2021 року на суму 1812,74) за лютий 2021 року (квитанція 3248/29636 від 21.03.2021 року на суму 1961,96грн.), за березень 2021 року (квитанція №3550/36212 від 21.04.20211 року на суму 1254,70), за квітень 2021 року (квитанція 618/5368 від 24.05.2021 р. на суму 163,95грн.) Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що вона не зобов`язана оплачувати за послуги з утримання квартири та централізоване опалення, оскільки не проживає в даній квартирі, а позивач чинить їй перешкоди в користуванні житлом. При цьому суд враховує, що співвласник зобов`язаний утримувати своє майно (квартиру) незалежно від фактичного в ній проживання та реєстрації. У даному випадку, відповідачі в квартирі не проживають, відповідно стягненню підлягають сплачені обов`язкові витрати, пов`язані з утримання власності, а саме, витрати на утримання квартири, загальні витрати на централізоване опалення. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Визначаючи період, за який понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню, суд застосовує до позовних вимог за період з квітня 2018 року по жовтень 2018року включно позовну давність, оскільки відповідне клопотання заявлено стороною відповідача 1 у встановленому законом порядку та такий строк дійсно був пропущений позивачем при зверненні до суду із даним позовом. З огляду на викладені положення діючого законодавства, у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] про відшкодування понесених витрат на утримання квартири та централізоване опалення за період з квітня 2018 року по жовтень 2018року в сумі 572 гривні 17 копійок слід відмовити. Отже вимоги до [PERSON] слід задовольнити частково на суму 6112 грн. 23 коп. Оскільки Відповідач 2 [PERSON] про застосування строків позовної давності не заявляв, позовні вимоги в частині вимог до [PERSON] підлягають задоволенню повністю з нього слід стягнути 6684,40 грн. Таким чином позов підлягає частково. Судові витрати підлягають розподілу згідно зі ст. 141 ЦПК України. Судом встановлено, що судові витрати відповідача на правову допомогу підтверджені на суму 5000 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову слід стягнути з відповідача на користь позивача 428 грн.

Outcome: partial