Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач разом з дитиною не проживає, на теперішній час місце її проживання невідоме. Він являється дідусем [PERSON] , онука фактично проживає з ним за адресою [ADDRESS] . Відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з донькою, не надає їй матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Позивач зазначає, що на сьогодні дитина не пам`ятає своєї матері та не має до неї жодних почуттів, а у спілкуванні з ним ніколи не питає про матір. Позивач вважає, що вищевказане свідчить про ухилення відповідача від батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив суд ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 25.02.2020, актовий запис №655. Відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Як вбачається з довідки №6344-500027673 від 10.03.2020 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] [ADDRESS] . Відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину - [PERSON] . Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради від 17 травня 2022 року №4-ТВ малолітню дитину [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано до родини [PERSON] до прийняття рішення про подальше влаштування дитини. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] 01.03 2022 взято на облік Служби як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах. Місце реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується довідкою №6344-5000141330 від 11.06.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи,. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради за №1575 від 21.04.2023, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мереф`янської міської ради (протокол №7 від 14.04.2023) та виходячи з інтересів дитини вони вважають за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вказаного висновку [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, вихованням доньки не займається, фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, матеріально дитині не допомагає, що відповідно до ч.2 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України " Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…" та п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по її вихованню. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.5,6 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, життям дитини не цікавиться, турботи про її виховання та розвиток не проявляє, не спілкується з нею, відповідачем не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, у спілкуванні з нею, судом не встановлено. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно доньки належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров`я та розвитку, не спілкується з нею, хоча зобов`язана це робити. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її доньки [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст. ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач визначив спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу матері дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану її здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача і визначити розмір аліментів на утримання дитини, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав в розмірі 1073,60 гривень і на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved