Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Новомосковська», в якому просить: - визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомості від 17 жовтня 1998 року, а саме об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладену між [PERSON] та [PERSON] , яка посвідчена Товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним номером [NUMBER] від 17 жовтня 1998 року, та зареєстрована в НРКП БТІ «Інвентаризатор» за № 63-1 від 19 жовтня 1998 року; - визнати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 17 жовтня 1998 року між ним, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, укладено угоду купівлі-продажу нерухомості, а саме об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нотаріально вказана угода не посвідчувалася. Угода купівлі-продажу нерухомості була зареєстрована та посвідчена товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним номером 000453 від 17 жовтня 1998 року, а також зареєстрована Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за № 63-1 від 19 жовтня 1998 року. Одразу після укладення угоди сторони здійснили всі необхідні дії щодо його виконання. Було сплачено кошти за купівлю будинку, та передано кошти відповідачці, остання, в свою чергу передала позивачу всі документи на житловий будинок, ключі від будинку та звільнила проданий будинок від особистих речей. Подальша доля відповідачки позивачу невідома. [PERSON] , як власник, почав розпоряджатись будинком, приводити його до ладу, сплачувати комунальні послуги. На початку травня 2023 року позивач вирішив подарувати зазначений будинок своїй дружині, [PERSON] , для чого звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Баки Оксани Василівни. Однак, у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено, оскільки вказана вище угода купівлі-продажу нерухомості укладена у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Самостійно відшукати колишню власницю будинку для нотаріального посвідчення угоди позивачу не вдалося, що в свою чергу унеможливило таке посвідчення, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 19). В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи товарної біржі «Новомосковська» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом по справі встановлено, що 17 жовтня 1998 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, укладено угоду купівлі-продажу нерухомості, згідно якої продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідна угода була зареєстрована та посвідчена товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним номером 000453 від 17 жовтня 1998 року (а.с. 8). Зазначене також підтверджується довідкою № 1415/23 від 28.04.2023 року Комунального підприємства Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації «Дніпропетровської обласної ради», згідно якої власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 17.10.1998 року на Товарній біржі «Новомосковська» (р. № 000453), зареєстрованого в НРКП БТІ «Інвентаризатор» 19.10.1998 року за р.№ 63-1 (а.с. 9). Фізичне існування такого об`єкту нерухомості підтверджується технічним паспортом на житловий будинок за реєстровим № 10358-69 (а.с. 10-12). На підтвердження факту користування позивачем, зазначеним житловим будинком, ним до позовної заяви надано договір про користування електричною енергією № 9616003 від 26 травня 2000 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (а.с. 13-14). На початку травня 2023 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Баки О.В. з пакетом документів з метою посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно постанови приватного нотаріуса від 03 травня 2023 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки надана ним, на підтвердження права власності на житловий будинок, угода купівлі-продажу об`єкта нерухомості укладена у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчена; реєстрація договору у бюро технічної інвентаризації не може замінити нотаріальне посвідчення (а.с. 16). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст.15 ЗУ «Про товарну біржу»№1956-ХІІ від 10грудня 1991року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Покупцем усі умови за договором виконані. Згідно із п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана [PERSON] за 13742,00 грн.. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, [PERSON] на підставі ст. ст.128,153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося. Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати угоду купівлі-продажу дійсною та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved