Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] як його законний представник (піклувальник), звернувся до суду з позовною заявою 16 березня 2020 року в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просив суд: визнати незаконними дії АТ «Криворіжгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку [ADDRESS] , з метою комерційного обліку; зобов`язати АТ «Криворіжгаз» здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача [PERSON] квартирі [ADDRESS] , з 03 жовтня 2019 року відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою КМУ від 27 лютого 2019 року №143; зобов`язати АТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Кодексу ГРМ встановити по об`єкту побутового споживача [PERSON] квартирі [ADDRESS] комерційний вузол обліку газу. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 03 жовтня 2019 року у квартирі [ADDRESS] , що закріплена за неповнолітнім [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 21 квітня 2004 року №272/1, було відновлено газопостачання. Отже, [PERSON] є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», який використовує для приготування їжі. Розподіл природного газу побутовому споживачу [PERSON] здійснює АТ «Криворіжгаз» відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року, до якого він приєднався шляхом підписання його законним представником [PERSON] заяви-приєднання. Нарахування об`ємів спожитого газу позивачу здійснюється за показниками загальнобудинкового лічильника обліку газу з розрахунку на одну зареєстровану особу. Протягом 2019 р.р. [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , неодноразово зверталась до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про встановлення індивідуального лічильника природного газу по об`єкту побутового споживача [PERSON] квартирі [ADDRESS] . Однак листами ПАТ «Криворіжгаз» відмовило їй у встановленні індивідуального лічильника природного газу, посилаючись на те, що планом розвитку на 2016-2025 роки фінансування на встановлення індивідуальних лічильників побутовим споживачам не передбачено. При цьому, відповідачем у листах зазначено, що підприємство відповідача забезпечило мешканців будинку [ADDRESS] комерційним обліком природного газу шляхом встановлення загальнобудинкового лічильника. Позивач вважає, що дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу та відмова у встановленні індивідуального лічильника газу є незаконними та порушують права позивача, як споживача природного газу. Встановивши загальнобудинковий прилад обліку природного газу на будинку [ADDRESS] , ПАТ «Криворіжгаз» поставив у нерівне становище позивача перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в місті Кривий Ріг, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу визначається не по об`єктах побутових споживачів (квартирі), а за будинком, що тягне за собою збільшення нарахування обсягів природного газу позивачу та порушує умови Типового договору, Кодекс ГРМ. У здійсненні нарахування об`ємів природного газу відповідно до норм споживання позивачу АТ «Криворіжаз» також було відмовлено листом від 18 жовтня 2019 року №50101.3-Лв-26576-1019. Будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, не має єдиного одноосібного власника, є спільною власністю власників квартир та приміщень цього будинку, які є побутовими споживачами, по їх об`єктах повинні встановлюватись індивідуальні (квартирні) лічильники газу, відповідно до Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ. Враховуючи, що позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то АТ «Криворіжгаз» зобов`язане надавати послуги, які оплачені позивачем, та, відповідно, забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Крім того, в порушення Кодексу ГРМ, власників та користувачів квартир у будинку [ADDRESS] , в тому числі позивача, не було повідомлено про встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, первинне обстеження, випробування, приймання в експлуатацію вузла обліку та його опломбування здійснювалось без участі споживачів будинку, акт розмежування балансової належності не укладався, а тому у ПАТ «Криворіжгаз» не було підстав для встановлення та введення в експлуатацію вузла обліку природного газу, змонтованого на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку [ADDRESS] , та відповідно здійснення за ним нарахувань. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.37-38 т.1). Ухвалою суду від 07 червня 2021 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі залишено без задоволення (а.с.114-115 т.1). Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача зупинене провадження у даній справі до закінчення перегляду ВП ВС у касаційному порядку цивільної справи №212/5836/17 (а.с.151-152 т.1). Ухвалою суду від 22 березня 2022 року поновлено провадження у справі (а.с.173 т.1). 29 вересня 2021 року [PERSON] , в інтересах якого пред`явлено позов, досяг повноліття. Крім того, відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 01 вересня 2020 року, [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », яке є його дійсним прізвищем. З огляду на вказані обставини, з метою усунення неузгоджень, 18 жовтня 2022 року від представника [PERSON] адвоката Верхуші Я.О. надійшла позовна заяву в уточненій редакції без зміни підстав та предмету позову, з уточненням статусу позивача у справі [PERSON] , який будучи повнолітнім діє у власних інтересах самостійно (а.с.209-218 т.1). Ухвалою суду від 10 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.226 -227 т.1). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] скористалася правом надання відзиву (а.с.41-44 т.1), в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє як законний представник неповнолітнього [PERSON] . Свої заперечення проти позовних вимог мотивувала тим, що за інформацією АТ «Криворіжгаз», за адресою: [ADDRESS] споживачем послуг є [PERSON] . Так, 07 жовтня 2019 року на засідання постійно діючої комісії з розгляду звернень громадян було розглянуто звернення [PERSON] щодо укладення договору розподілу. Комісією прийнято рішення укласти договір розподілу природного газу з неповнолітнім [PERSON] , в інтересах якого діяла його представник [PERSON] , шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу та переоформлення особового рахунку. Не дивлячись на вказівки підприємства, позивач не зверталась до центру обслуговування абонентів для внесення змін до персоніфікованих даних споживача та підписання заяви-приєднання. Відтак, на думку представника, позивачем не доведено, що саме [PERSON] є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] . Що стосується безпосередньо суті предмету спору, представник відповідача зазначила таке. Дійсно ПАТ «Криворіжгаз» було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу у будинку [ADDRESS] , який було введено в експлуатацію. Так, у ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, що діяла на момент встановлення загальнобудинкового лічильника за адресою позивача), не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник газу, натомість мова йде про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників газу для забезпечення 100 % обліку спожитого газу населенням. Постановою НКРЕКП від 31 березня 2016 року №547 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах, і згідно з І розділу вказаного плану було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників загальнобудинковий лічильник за адресою: буд. [ADDRESS] . ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки. При цьому, вже після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі багатоквартирного будинку [ADDRESS] , набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за яким на суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, покладено обов`язок щодо оснащення споживачів природного газу індивідуальними лічильниками, загальнобудинковий лічильник може встановлюватись лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів: 1) суб`єкта господарювання, що здійснюють розподіл природного газу; 2) відповідного бюджету; 3) інших джерел, що не заборонені законом. Відтак, у АТ «Криворіжгаз» виникає право, а не обов`язок щодо оснащення індивідуальними лічильниками обліку газу. За таких обставин за адресою: буд. [ADDRESS] , АТ «Криворіжгаз» правомірно забезпечено облік природного газу відповідно до вимог закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин. Представник відповідача зазначає, що обов`язок встановлення лічильника газу трактується Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти АТ «Криворіжгаз», у якого виникає право, а не обов`язок виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, споживачем якого він є, за рахунок різних джерел фінансування. Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, лічильник газу засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходять через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла. Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у оператора ГРМ, використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти оператора ГРМ. Згідно з п. 1 ст. 5 розділу ІХ Кодексу, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу, може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Таким чином, АТ «Криворіжгаз» правомірно встановило загальнобудинковий ВОГ згідно вимог законодавства України, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Вирішення питання про визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу за адресою позивача буде стосуватися прав та законних інтересів інших споживачів мешканців будинку [ADDRESS] , розподіл природного газу яким здійснюється відповідно до показників загальнобудинкового лічильника газу. Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, зазначаючи, що вищезазначений загальнобудинковий лічильний встановлено і опломбовано 01 грудня 2016 року, тобто строк позовної давності для звернення до суду із вимогою щодо визнання незаконними дій АТ «Криворіжгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника закінчився 02 грудня 2019 року. Окремо акцентувала увагу, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов`язання АТ «Криворіжгаз» встановити по об`єкту споживача комерційний вузол обліку природного газу, не передбачений ст.16 ЦК України, а тому є неефективним, що визначає відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Правом на подання відповіді на відзив позивач та його представники не скористались, додаткового часу не потребували. Крім того, 13 червня 2022 року на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення по справі (а.с.179-181 т.1). 20 березня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі (а.с.246-251 т.1). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. \~ \~ \~ \~ Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Від представника позивача [PERSON] адвоката Верхуші Я.О. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог з урахуванням позиції, викладеної у відзиві, про що також зазначила у поданій нею заяві. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з постановою НКРЕКП №1274 від 16 квітня 2015 року ПАТ «Криворіжгаз» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. Постановою НКРЕКП №845 від 29 червня 2017 року про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Криворіжгаз», позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Криворіжгаз». 04 червня 2019 року постановою НКРЕКП №943 внесено зміни в повне та скорочене найменування ліцензіата: повне найменування Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», скорочене АТ «Криворіжгаз». У Кодексі ГРМ зазначено, що оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) це суб`єкт гос\-подарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, в розумінні п.4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ, позивач АТ "Криворіжгаз" є оператором ГРМ. [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення є неприватизованим та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу. Оскільки [PERSON] , ще будучи малолітнім, належав до категорії осіб, позбавлених батьківського піклування (одинока мати його [PERSON] була позбавлена батьківських прав), рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №272/1 від 21 липня 2004 року його опікуном була призначена [PERSON] ; цим же рішенням закріплено за малолітнім [PERSON] житло за адресою: [ADDRESS] , персональну відповідальність за збереження якого покладено, зокрема, й на опікуна [PERSON] (а.с.12 т.1). За інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.14 т.1) та КОМ ДІС НОВА КОМ (а.с.15 т.1), [PERSON] зареєстрований в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 08 серпня 2018 року. Інші особи за вказаною адресою станом на 06 березня 2020 року зареєстрованими не значились. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 01 вересня 2020 року, виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », яке є його дійсним прізвищем (а.с.208 т.1). Отже, позивач [PERSON] , будучи користувачем житлового приміщення та маючи зареєстроване місце проживання у ньому, є споживачем природного газу, а відповідач АТ «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відтак, посилання представника відповідача щодо недоведеності того, що позивач є споживачем послуг АТ «Криворіжгаз», є неспроможними. Судовим розглядом встановлено, що з 03 жовтня 2019 року у квартирі [ADDRESS] , що закріплена за неповнолітнім [PERSON] , було відновлено газопостачання. Нарахування за послуги розпочали проводити за кількістю зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у відповідності до постанови КМУ від 16 травня 2002 року №620. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, що є у загальному доступі на офіційному сайті АТ «Криворіжгаз», цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Судом встановлено, що позивач, ще будучи неповнолітнім та діючи через законного представника (опікуна) [PERSON] , приєднався до вказаного Типового договору розподілу природного газу. Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, АТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Звертаючись до суду із позовом, позивач вважав свої права як споживача послуг з постачання природного газу порушеними відповідачем АТ «Криворіжгаз», внаслідок незаконного встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку [ADDRESS] , та незаконним встановлений режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Вирішуючи питання щодо заявлених вимог, суд виходить з наступного. З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (ч.1 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу»). За ч.4 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням. Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. З матеріалів справи встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу в будинку [ADDRESS] встановлений та опломбований 01 грудня 2016 року, що підтверджується відповідним актом пломбування №9395 від 01 грудня 2016 року (а.с.45 т.1). Відповідно до приписів ч.2 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року, загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46 передбачено, що: - ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; - встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; - власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Згідно з п.5.4 глава 5 розділу ІХ Кодексу ГРМ (в редакції, чинній на момент виникнення спору), за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. \~Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (ч.2 ст.382 ЦК України, ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Відтак, до та після 20 січня 2018 року втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, будинок [ADDRESS] є багатоквартирним будинком, а отже позивач є лише одним із споживачів вказаного будинку, який має законне право користування житловим приміщенням комунальної форми власності. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Окремо слід зауважити, що відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж. Відповідно до п.1 гл.4 розділу IX Кодексу ГРС, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього\~Кодексу та договору. Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ). Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначається актом укладеним між Оператором ГРМ та споживачем. Однак, розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін зі співвласниками не укладався, тобто межа балансової належності та місце встановлення приладу обліку не було визначене. Акт пломбування комерційного вузла обліку газу був складений без участі споживача (на той момент його законного представника). Відповідно до п.7 гл.1 розділу X Кодексу ГРС роботи з розпломбування, випробування, вимірювання, зміни схеми комерційного вузла обліку, заміни типів ЗВТ без оформлення акта в присутності уповноважених осіб споживача та Оператора ГРМ не допускаються. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку. Таким чином, у ході судового розгляду доведеним є той факт, що позивач не надавав згоду на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок [ADDRESS] та не відмовлявся від забезпечення його індивідуальним лічильником. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що доводи представника відповідача про те, що АТ «Криворіжгаз» діяло виключно в межах наданих йому повноважень та не порушувало прав позивача, є безпідставними, адже пропозиція АТ «Криворіжгаз» щодо врегулювання відносин із встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу є такою, що суперечить вимогам\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Ураховуючи доведеність факту незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок\~ [ADDRESS] ,\~суд дійшов висновку про незаконність нарахування АТ «Криворіжгаз» об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. У зв`язку з тим, що дії відповідача в даному випадку були незаконними, суд дійшов висновку щодо зобов`язання відповідача АТ «Криворіжгаз» здійснити перерахунок об`ємів спожитого природного газу по об`єкту побутового споживання [PERSON] у кв. [ADDRESS] відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників,\~ за період\~з 03\~жовтня 2019\~року по день встановлення індивідуального лічильника, оскільки позивач за час, коли було встановлено відповідачем лічильник обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку, був вимушений сплачувати кошти за спожитий природний газ в явно завищеному розмірі, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання. Відтак вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача встановити побутовому споживачу [PERSON] комерційний вузол обліку природного газу у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] об`єкті побутового споживача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач, в інтересах якого діяла його законний представник [PERSON] , звертався до відповідача з приводу встановлення індивідуального лічильника газу у житловому приміщенні, право користування яким за ним закріплене рішенням виконкому. У відповіді АТ «Криворіжгаз» від 06 серпня 2019 року (а.с.16 т.1) вказано, що розділом 10 Кодексу ГРС передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, витрати на встановлення будинкового вузла обліку газу будинку [ADDRESS] передбачено Розділом І Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, який затверджений НКРЕКП, фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі за вказаною адресою за кошти товариства не передбачено. Повідомлено, що у вказаному будинку 01 грудня 2016 року вже встановлено загальний вузол обліку газу. З дня введення його в експлуатацію, обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності індивідуального лічильника обліку природного газу) визначається пропорційно кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Позивачу також запропоновано вставити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, в тому числі за власні кошти, та роз`яснено, що роботи із встановлення ВОГ відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт, а вартість зазначених робіт визначається на підставі договірних відносин з таким суб`єктом господарювання. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом ст.21 цього Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Між тим, набрав чинності Закон України, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу», зокрема, передбачено встановлення індивідуального лічильника споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2023 року. У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі №212/7490/17-ц (провадження № 61-1511св19) зроблено такий висновок: враховуючи те, що за час розгляду справи в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» були внесені зміни, зокрема і в ст.6 цього Закону, якою передбачається строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, апеляційним судом правильно застосовано указаний Закон, оскільки спірні правовідносини є триваючими. Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2020 оку у справі № 212/3482/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 212/4456/19. Судом встановлено, що позивач, ще будучи неповнолітнім та діючи через законного представника [PERSON] , приєднався до вказаного Типового договору. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641, 642ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. При вирішенні питання, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Тобто, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Доводи представника відповідача, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ Криворіжгаз на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: [ADDRESS] , є доцільним, однак не звільняє ПАТ «Криворіжгаз» від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно зобов`язаний забезпечити встановлення лічильника газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Відмова АТ «Криворіжгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача як споживача таких послуг. Зазначений висновок також зроблений Великою Палатою Верховного Суду у справах №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, №212/5836/17 від 26 жовтня 2021 року. Отже, за змістом ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Таким чином, задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильника обліку природного газу до квартири позивача, буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату нею саме того об`єму газу, який фактично спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачеві суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача, а, з урахуванням вимог\~ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та\~ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Заява представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки загальнобудинковий лічильник газу встановлений у грудні 2016 року, а до суду позивач звернувся у березні 2020 року, поза межа трирічного строку позовної давності, на думку суду задоволенню не підлягає, оскільки порушення прав позивача, як споживача, є триваючим, а тому він вправі звернутись до суду за захистом своїх прав у будь-який момент. Станом на момент ухвалення рішення таке порушення не є припиненим, оскільки індивідуальний лічильник обліку газу за об`єктом споживача [PERSON] відповідачем не встановлено. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові на позивача. Оскільки позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, виходячи з результату вирішення спору, з АТ «Криворіжгаз» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved