Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до свого колишнього зятя [PERSON] та доньки [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, у якому просить стягнути з останніх у солідарному порядку загальну суму боргу в національній валюті України в розмірі 2 898 593, 54 грн., що складається: з 2 515 643 грн. 80 коп. - основного боргу, 87 254 грн. 94 коп. - 3% річних, інфляційних втрат у розмірі 259 521 грн. 76 коп. та пені у розмірі 36 173 грн. 04 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі, перебуваючи в шлюбі, на благоустрій спільного майна взяли у нього в борг 13.12.2010 року 50 000,00 доларів США, які були зобов`язані повернути в строк до 13.12.2017 року, 07.05.2012 року взяли в борг у позивача 35 000,00 доларів США з терміном повернення вказаної суми до 07.05.2018 року, а 20.11.2013 року взяли в борг у позивача 10 000,00 доларів США строком до 25.12.2018 року. Вказані договори позики були оформлені борговими розписками за особистими підписами позичальників у присутності свідків. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року розподілено спільне майно подружжя із визначенням часток кожного. При цьому, за твердженням позивача, відповідачі й досі не дійшли згоди щодо своїх часток у сплаті боргу та поверненні коштів за договорами позики. З огляду на зазначене, [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. 18.03.2021 року відповідачем [PERSON] на адресу суду подано відзив, у якому останній заперечував проти позову у повному обсязі, вказував що ніколи договорів позики із [PERSON] не укладав, коштів не отримував. При цьому зазначає, що його колишня дружина зі своїм батьком [PERSON] свідомо, шляхом підробки розписок намагаються безпідставно стягнути із нього кошти. Також, звертав увагу суду, що розписка від 20.11.2013 року на суму 10 000,00 доларів США взагалі не містить засвідчувальних записів від його імені. Крім того, [PERSON] у відзиві на позов зазначав, що звернувся із заявою до правоохоронних органів про вчинення злочину за результатами якої 28.08.2019 року у ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження №120191000500006323 правова кваліфікація якого ч. 1 ст. 358 КК України. У межах досудового розслідування по кримінальному провадженню №120191000500006323 експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було проведено почеркознавчу експертизу №17-3/138 підпису на двох розписках - від 13.12.2010 року та 07.05.2012 року. При цьому, у висновку експерт зазначив, що вирішити питання «Чи виконаний підпис від імені [PERSON] на розписці від 13.12.2010 року в графі «позичальник [PERSON] » самим [PERSON] чи іншою особою?» та «Чи виконаний підпис від імені [PERSON] на розписці від 07.05.2012 в графі «позичальники [PERSON] », самим [PERSON] чи іншою особою?» не виявилось можливим. Таким чином, за твердженням [PERSON] експертизою не встановлено, що спірні розписки підписані ним. Представник позивача у останнє судове засідання не з`явився, позивач надав суду заяву у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засідання проти позову заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву у якій підтвердила факт отримання коштів за розписками та просила проводити судовий розгляд за її відсутності. Таким чином, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши відповідача та його представника, судом встановлено наступне. Згідно розписки від 13.12.2010 року за підписами від імені [PERSON] та [PERSON] останні взяли в борг у [PERSON] 50 000,00 доларів США терміном на сім років, які зобов`язалися повернути в строк до 13.12.2017 року. Згідно розписки від 07.05.2012 року за підписами від імені [PERSON] та [PERSON] останні взяли в борг у [PERSON] 35 000,00 доларів США терміном на шість років, які зобов`язалися повернути в строк до 07.05.2018 року. Згідно розписки від 20.11.2013 року за особистим підписом [PERSON] остання та [PERSON] взяли в борг у [PERSON] 10 000,00 доларів США терміном до 25.12.2018 року. У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до письмової заяви [PERSON] (Т.1, а.с. 204) остання підтверджує факт отримання коштів за розписками від [PERSON] , а отже згідно положень ст. 82 ЦПК України вказані обставини та відповідно обов`язок [PERSON] щодо повернення коштів за борговими розписками від 13.12.2010 року, 13.12.2017 року, 07.05.2012 року не підлягають доказуванню. При цьому, [PERSON] категорично заперечуючи проти позову вказував, що не підписував будь-яких розписок та не отримував коштів від [PERSON] , а отже ініціював судову почеркознавчу експертизу. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, а відповідач на спростування вказаних обставин і, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Таким чином, в судовому засіданні 14.12.2022 року за згодою [PERSON] у останнього відібрано експериментальні зразки почерку та задоволено клопотання про надіслання до експертної установи цивільної справи №756/13540/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в матеріалах якої містяться оригінали підписів та рукописних записів [PERSON] датовані 2015 роком. При цьому, згідно висновку експерта Київського НДІСЕ від 10.03.2023 року №28331/28332/22-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі підпис від імені [PERSON] в розписці від 13.12.2010 року та в розписці від 07.05.2012 року виконані [PERSON] . Таким чином, однозначна відповідь судової експертизи спростовує твердження [PERSON] та його представника про те, що розписку від 13.12.2010 року про позику коштів на суму 50 000 доларів США та розписку від 07.05.2012 року на суму 35 000 доларів США [PERSON] не підписував. Також, суд вважає безпідставним твердження представника [PERSON] про сумнівність висновків судової експертизи Київського НДІСЕ від 10.03.2023 року та необхідність призначення повторного дослідження за нововиявленими зразками підписів [PERSON] з огляду на те, що на час призначення експертизи самим [PERSON] повідомлено суду, що у нього відсутні будь-які додаткові документи з вільними зразками підпису та почерку за часом виконання у 2009-2014 роках, окрім тих які вже були подані і містяться у справі та направлені експертам. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З огляду на зазначене, приймаючи рішення про стягнення коштів з [PERSON] за розпискою від 13.12.2010 року та розпискою від 07.05.2012 року про позику коштів суд виходить з того, що достовірність підписів останнього у вказаних розписках підтверджена в судовому засіданні та не спростовано факту існуючого боргу перед [PERSON] у розмірі 85 000 доларів США. При цьому, суд погоджується з запереченнями та обґрунтуванням [PERSON] щодо відсутності його зобов`язань з повернення коштів за розпискою від 20.11.2013 року на суму 10 000 доларів США з огляду на відсутність його підпису у вказаному документі. Солідарна відповідальність - один із різновидів цивільно-правової відповідальності. Солідарна відповідальність - це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року розподілено спільне майно подружжя та визнано за кожним з них право власності на частки цього майна. За таких обставин, з огляду на те, що [PERSON] і [PERSON] припинили подружні стосунки і розподілили право власності на спільне майно подружжя, а отже і зобов`язання, задля уникнення зловживань стягувача родинними стосунками і можливості в межах солідарного стягнення пред`явлення вимоги заборгованості лише до одного з боржників, суд вважає доцільним розподілити зобов`язання боржників за розпискою від 13.12.2010 року та розпискою від 07.05.2012 року рівними частинами по з кожного , а саме: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 662 011, 52 грн., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 463 408, 68 грн., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року. - стягнути [PERSON] на користь [PERSON] 662 011, 52 грн., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 463 408, 68 грн., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року. При цьому, суд вважає за потрібне стягнути лише з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмір 264 804,61 грн. за борговою розпискою від 20.11.2013 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року, оскільки дана розписка не містить підпису [PERSON] , більше того, доказів-які б свідчили про використання коштів [PERSON] в інтересах сім`ї суду не надано. Ч 2 ст. 524 ЦК України дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, але відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадках порядку та на умовах встановлених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогою позову позивач стягнення заборгованості з відповідачів у іноземній валюті просить здійснити в гривнях по курсу НБУ станом на 05.05.2019 року. Офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 26.480461 гривні за один долар США станом на 05.05.2019 року. Таким чином, з врахуванням прохальної частини позову стягнення на користь [PERSON] проводиться в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 05.05.2019 року Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині стягнення інфляційних втрат слід вказати, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті (гривні), а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. При цьому, боржники прострочили грошове зобов`язання, тому згідно ч. 2 ст.625 ЦК України є підстави для стягнення 3% річних, нарахованих за весь час прострочення на всю суму боргу. Позивач надав розрахунок 3% річних, з яким погоджується суд, та який відповідачами не оспорений, таким чином із відповідачів також підлягає стягненню: - з [PERSON] на користь [PERSON] частина від 3% річних за 515 прострочених днів із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 28 021,88 грн.; - з [PERSON] на користь [PERSON] частину від 3% річних за 370 прострочених днів із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 14 092,63 грн.; - з [PERSON] на користь [PERSON] частину від 3% річних за 515 прострочених із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 28 021,88 грн. - з [PERSON] на користь [PERSON] частину від 3% річних за 370 прострочених із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 14 092,63 грн. - з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних за 139 прострочених із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 20.11.2013 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 3 025,30 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частина 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження існуючих домовленостей про штрафні санкції за невиконання зобов`язань за розписками, таким чином вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial