Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , який уточнила, просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батько жодної участі у вихованні дитини не бере, чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини та її розвиток, інше, а вона матеріально утримує та піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дочки. Вказала, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон для гастролей, що шкодить її інтересам та порушує право дитини на повний те гармонійний розвиток її особистості. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 09.06.2023 подала заяву, у якій позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно. Відповідач в підготовче та судове засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, в тому числі, в порядку ст. 128 ЦПК України, через публікацію оголошення на веб-порталі судової влади. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 25.04.2012 перебували у шлюбі, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 04.02.2021 розірвано. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) убачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Батько, як убачається з довідки начальника Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області ЗМУМЮ від 27.06.2023, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 116 200,84 грн. (а.с. 21). Згідно довідки в.о. директора Центру творчості дітей та юнацтва Галичини Львівської міської ради, [PERSON] є вихованкою Народного художнього колективу вокально-хореографічного ансамблю «Викрутасики» відділу народної хореографії. Із позовної заяви, заяви [PERSON] від 21.07.2023, убачається, що дитина [PERSON] включена у список осіб вищезазначеного вокально-хореографічного ансамблю, які будуть виїжджати за кордон для гастролей. Згідно плану поїздки, дитина має перебувати у таких країнах: Німеччина, Нідерланди, Франція, Чехія та Польща. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як зазначено у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. У відповідності до ч. 3 ст. 1 цього Закону, порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави. Згідно Кодексу Спільноти з візових питань (візовий Кодекс), затвердженого Європейським парламентом 16 червня 2009 року, дозвіл батьків або законного опікуна є необхідним при подачі неповнолітнім документів для вирішення консульством питання надання йому візи. При цьому, якщо особа, що вирушає до Польщі на момент подання документів ще не досягла 18-ти років, то для отримання студентської візи необхідно надати наступні документи: свідоцтво про народження дитини; документ-дозвіл на виїзд, підписаний обома батьками (або офіційними опікунами); оригінали та копії паспортів обох батьків (навіть якщо батьки розлучені, на момент подання документів має бути присутній один з них); чек про оплату візового збору (студенти після 18 років потрапляють до пільгової категорії населення, тому не повинні його сплачувати). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 2 і 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Положення ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України, зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно ст.ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дочці сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дочки сторін немає. Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам дочки, чи буде порушувати її права, відповідач суду не надав. Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном, така поїздка спрямована на створення умов, які сприятимуть розширенню світогляду дитини, добре позначаться на її духовному, фізичному та інтелектуальному розвитку, беручи до уваги відсутність обґрунтованого заперечення відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також, згідно ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 7 травня 1999 року, під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, суд вважає необхідним допустити рішення до негайного виконання. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved