Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 27.12.2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. В обґрунтування позову зазначила, що відносини між нею та чоловіком зіпсувались внаслідок різних поглядів на життя, вони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, спільне господарство сторони не ведуть, подальше збереження шлюбу вважає неможливим та суперечить інтересам позивача. Вказує, що примирення між ними неможливе. Позивач також вказує, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. 20.02.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 21-23), в якому [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу. В обґрунтування заперечень вказав, що його дружина не зверталась до нього з пропозицією розірвати шлюб, позовна заява не підписана нею особисто. Зазначив, що у зв`язку з воєнними дії в Україні дружина разом з дітьми вимушена була виїхати до Республіки Польща, де наразі і перебуває. Зауважив, що вони підтримують подружні стосунки, ведуть спільний побут, займаються вихованням та розвитком дітей. Він постійно відправляє дружині та дітям грошові кошти та посилки з необхідними речами і подарунками. Вважає, що після закінчення воєнних дій в країні дружина з дітьми повернеться та в подальшому вони будуть проживати як сім`я. На думку відповідача, саме ситуація в країні вплинула на їх відносини. Просив надати подружжю строк для примирення. Ухвалою суду від 23.02.2023 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано сторонам термін для примирення строком на три місяці; провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 05.06.2023 року поновлено провадження у справі; задоволено клопотання [PERSON] та розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 28.06.2023 р. [PERSON] засобами електронного поштового зв`язку направила до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 87), наполягала на розірванні шлюбу. В заяві зазначила, що не чинить перешкод в спілкуванні батька з доньками, проте подружніх стосунків з відповідачем не підтримує, її рішення про розлучення залишається незмінним. Додатково зазначила, що з відповідачем, як подружжя, вони не проживають на протязі 5 років після його зради. Зазначає, що він чинить на неї психологічний тиск. В судове засідання 01.08.2023 р. [PERSON] не з`явилась. На підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачки, яка скористалась своїм правом і подала заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 01.08.2023 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування з Державної прикордонної служби відомостей про те, чи здійснювала перетин державного кордону України [PERSON] в період з 01.03.2022 р. по 31.01.2023 р, в яких пунктах пропуску, оскільки вказані відомості не впливають на зміст заявлених вимог. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що позивачка з позовом до суду не зверталась. Позивач обізнана про судове провадження, направляла до суду заяви, вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судовому засіданні 01.08.2023 р. заперечував проти розірвання шлюбу, зазначив, що бажає зберегти сім`ю. Пояснив, що досить складно зберегти сім`ю на відстані, оскільки вони проживають в різних країнах, з міркувань безпеки дружина з дітьми проживає за кордоном. Зазначив у період, який був наданий подружжю для примирення судом, він звертався до дружини з проханням збереження подружніх стосунків, проте вона не погодилась, думку не змінила, вони не змогли примиритись. На думку відповідача, після закінчення воєнного стану дружина з дітьми повинна повернутись в Україну, а тому вважає, що вони матимуть шанс на відновлення нормальних подружніх відносин. ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 27.12.2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1108, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом свідоцтв про народження (а.с.5,6). Спір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній, діти проживають за згодою обох батьків з матір`ю. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Згідно зі статею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. В силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу Українисудом вживались заходи щодо примирення подружжя, сторонам надавався строк для примирення, після спливу якого позивач наполягала на розірванні шлюбу, вказала, що примирення між подружжям не відбулось, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, після закінчення строку на примирення, наданого сторонам, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, що відповідач підтвердив в судовому засіданні, а тому суд вважає, що примушування до шлюбу є неможливим, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для його розірвання. Доводи відповідача, що він бере участь в матеріальному забезпеченні та утриманні дітей, бачиться з ними, не мають правового значення для вирішення спору про розірвання шлюбу, а відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дітей, має право на спілкування і побачення з ними, незалежно від того, перебуває він в зареєстрованому шлюбі з їх матір`ю чи ні. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн, який сплачений нею при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved