Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 лютого 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за невиконання договору оренди, у якому позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 13\~000 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 15 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлової квартири за адресою: [ADDRESS] на період з 15 жовтня 2022 року по 15 грудня 2022 року, де відповідач орендодавець, а позивач орендар. На виконання п. 3.1. Договору Позивач перевів Відповідачу на вказану карту грошову суму в розмірі 13000 грн. в якості орендної плати та на виконання п. 6.1. Договору Позивач перевів Відповідачу грошову суму в розмірі 13000 грн. в якості гарантійного внеску, який фактично був заставою та підлягав поверненню, за умови не завдання орендарем матеріальних збитків майна орендодавця, та/або погіршення матеріального стану квартири в цілому, що в даному випадку не відбулося. Суми орендної плати та гарантійного внеску були переведені одним платежем. В порушення п. 2.1. Договору 13 листопада 2022 року Відповідач повідомив Позивача, що йому потрібно розірвати Договір у зв`язку з невідкладними обставинами, повернув квартиру і майно в належному стані та виїхав з орендованої квартири. На виконання ч. 5 п. 5.1 Договору Позивач з метою підтвердження факту повернення квартири та майна запропонував Відповідачу підписати Акт прийому-передачі. Відповідач відмовився від його підписання, при цьому жодних претензій щодо пошкодження майна або іншого заподіяння шкоди майну не надав. Враховуючи відсутність в Договорі сум та умов настання пені за порушення умов Договору, але визнаючи свою провину за порушення п. 2.1., Позивач намагався знайти компроміс з Відповідачем щодо сум компенсації, але не вдалось. Окрім п. 2.1. Договору Позивач зі своєї сторони виконав всі інші зобов`язання. Відповідач, зі своєї сторони, в односторонньому порядку відмовився від виконання умов п. 6.2. Договору. Зі змісту Договору вбачається, що гарантійний платіж в розмірі 13 000 грн., передавався Відповідачу в якості забезпечення зобов`язань за Договором, а саме в якості забезпечення збереження в належному стані речей та меблів, що здавались в найм разом з квартирою, тому сплачена сума є заставою, відтак на правовідносини між сторонами поширюється режим застави, а не авансу або завдатку. Позивач неодноразово звертався до Відповідача із претензією щодо повернення суми гарантійного платежу у розмірі 13000 грн, проте Відповідач на вказане не реагує, гроші не повертає. У добровільному\~порядку вирішити\~спір у\~сторін не\~має можливості,\~у зв`язку\~з чим\~позивач вимушений\~звернутися до\~суду.\~ (а.с.1-4). Відповідач правом подачі відзиву не скористався. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 лютого 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.21-22). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.22). До суду 29 березня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.23-24). Ухвалою судді від 29 березня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі (а.с.26-27). Позивач надав до суду заяву, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 15 жовтня 2022 року між сторонами укладено договір оренди квартири, на період з 15 жовтня 2022 року по 15 грудня 2022 року, з фіксованою оплатою за один календарний місяць у розмірі 13\~000 грн., крім того договором визначена сума у розмірі 13\~000 грн., яка сплачується у разі допущеного орендарем погіршення квартири.(а.с.10-11). Відповідно до квитанції №СНН8-В4ЕН-К7СМ-Т79Т від 15 жовтня 2022 року [PERSON] перерахував кошти у розмірі 26\~000 грн. одержувачем яких є [PERSON] (а.с.6). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до п.6.1 договору оренди від 15 жовтня 2022 року орендар передає орендодавцю гарантійну суму у розмірі 13\~000 грн. Відповідно до п.6.2 договору, у разі допущеного орендарем погіршення квартири або майна він зобов`язаний відшкодувати орендодавцю збитки, в разі, якщо таке погіршення відбулося з вини орендаря, якщо збитків не було виявлено орендодавець повертає орендарю гарантійну суму у повному обсязі. Судом встановлено, що позивач дійсно 15 жовтня 2023 року сплатив 26000 грн., проте отримувачем коштів була особа, яка не є стороною по даній справі. Крім того суд, звертає увагу на те, що у договорі відсутні відомості на яку картку буде здійснюватися розрахунок, а отже за номером картки також не можливо встановити, що платіж дійсно був отриманий відповідачем. З огляду на зазначене у суду відсутні підтвердження, що особисто відповідачем або довіреними їм особами було дійсно отримано грошові кошти у розмірі 13\~000 грн., крім того суду не було надано підтверджень про відмову відповідача повертати вищевказані кошти, а отже суд вважає даний позов необґрунтованим та не доведеним, тож вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed