Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У квітні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Первинної професійної спілки «Правозахисників країни», в якій представник позивача просить суд зобов`язати комітет Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів та голову комітету Верховної Ради України х питань соціальної політики та захисту прав ветеранів [PERSON] спростувати інформацію, яку вона озвучила на засіданні Верховної Ради України 30.06.2020р. на найближчому засіданні Верховної Ради України такого змісту: «Проти мене ведеться системна проплачена компанія. У мене є вороги. Це люди,які прагнуть за будь-яку ціну зберегти джерела свого збагачення за рахунок іншого українця. Вони хочуть, щоб система залишалась такою як всі тридцять років незалежності, щоб ця система і надалі дозволяла забезпечувати їх, їхніх дітей, онуків, розкішне життя за народний кошт. Брудка компанія свідчить лише про одне - наша команда і я особисто «наступили на хвіст» інтересам впливових людей. Ми повинні розуміти, що в результаті цих реформ ми обриваємо фінансові потоки та переправляємо їх до державного бюджету. Хто ці вороги - Федерація профспілок України та старі еліти, які в свій час формували ці потоки». Обґрунтовуючи свої вимоги, представник позивача зазначає, стосується Первинної професійної профспілки «Правозахисники країни», оскільки Профспілка веде боротьбу з незаконними та протиправними діями [PERSON] , які направлені проти профспілкового руху України, а також Профспілки, що підтверджується публікаціями в мережі Інтернет на сторінці в «Фейсбук» голови Профспілки [PERSON] та позовами, які подані Профспілкою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа № 160/5667/20, справа № 160/5678/20), поширена під час засідання Верховної Ради України 30.06.2020р. інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме: право на повагу до гідності та честі, передбачене ч. 1 ст. 297 Цивільного кодексу України та ст. 68 Конституції України; право на недоторканність ділової репутації, передбачене ч. 1 ст. 299 ЦК України. Вказане в сукупності послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою захисту прав та інтересів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. 06.07.2023 до суду надійшов відзив Комітету Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів на позовну заяву, в якій представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.07.2023 до суду надійшов відзив Голови Комітету Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів [PERSON] на позовну заяву, в якій представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 297 ЦК України зазначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до абзацу першому п.9 того ж Пленуму зазначено, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст.16, 277 Цивільного кодексу України. Судовим розглядом встановлено, що Голова комітету Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів [PERSON] , виступаючи під час засідання Верхоної Ради України від 30.06.2020р., поширила стосовно Первинної професійної спілки «Правозахисників країни» інформацію такого змісту: «Проти мене ведеться системна проплачена компанія. У мене є вороги. Це люди,які прагнуть за будь-яку ціну зберегти джерела свого збагачення за рахунок іншого українця. Вони хочуть, щоб система залишалась такою як всі тридцять років незалежності, щоб ця система і надалі дозволяла забезпечувати їх, їхніх дітей, онуків, розкішне життя за народний кошт. Брудка компанія свідчить лише про одне - наша команда і я особисто «наступили на хвіст» інтересам впливових людей. Ми повинні розуміти, що в результаті цих реформ ми обриваємо фінансові потоки та переправляємо їх до державного бюджету. Хто ці вороги - Федерація профспілок України та старі еліти, які в свій час формували ці потоки». Зазначена інформація, на думку представника позивача, стосується Первинної професійної профспілки «Правозахисники країни», оскільки Профспілка веде боротьбу з незаконними та протиправними діями [PERSON] , які направлені проти профспілкового руху України, а також Профспілки, що підтверджується публікаціями в мережі Інтернет на сторінці в «Фейсбук» голови Профспілки [PERSON] та позовами, які подані Профспілкою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа № 160/5667/20, справа № 160/5678/20), також, представник позивача у своєму позові заначає, оскільки, боротьба Профспілки з незаконними та протиправними діями [PERSON] відбувається в рамках закону, то її висловлювання, що «проти неї ведеться системна проплачена компанія» є недостовірною інформацією. [PERSON] зазначаючи, що «її вороги - Федерація профспілок України та старі еліти», мала також на увазі і Профспілку «Правозахисники країни», яка веде боротьбу, яка направлена проти її незаконних та протиправних дій. В абзаці першому п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 05.03.2003р. № 5-рп/2003 зазначено, що за своїм конституційним статусом комітети Верховної Ради України є органами, які мають предметно визначену компетенцію і забезпечують здійснення парламентом його повноважень. Отже, діяльність комітетів Верховної Ради України пов`язана з вирішенням питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України. Комітет Верховної Ради очолює його голова,який організовує роботу комітету , відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про комітети Верховної Ради України». Комітети Верховної Ради України не є самостійними органами державної влади. Воно є лише органами Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади. Крім того, комітети Верховної Ради України не мають статусу юридичних осіб, не мають цивільної процесуальної правоздатності й не можуть бути сторонами у цивільних справах. Відповідно до п. 11 Постанова Пленуму ВСУ відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясувати від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Таким чином, Комітет Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України. Народний депутат здійснює свої повноваження на постійній основі. Частина 2 ст. 20 Закону України» «Про статус народного депутата України» передбачає, що Час роботи народного депутата у Верховній Раді України зараховується до стажу державної служби, а також зараховується до його загального і безперервного стажу роботи, стажу роботи (служби) за спеціальністю, стажу роботи, який дає право на встановлення процентних надбавок до заробітної плати та одержання одноразової винагороди за вислугу років (за стаж роботи за спеціальністю на даному підприємстві), процентної надбавки за вислугу років, виплату винагороди за підсумками роботи. Таким чином, Відповідач 2, як народний депутат України, працює не у Кометі Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, а саме у Верховній Раді України. Так, в тексті позовної заяви зазначається що Голова Комітету [PERSON] на засіданні Верховної Ради України сказала такі слова: «… Хто ці вороги - Федерація профспілок України та старі еліти, які в свій час реформували ці потоки…»., проте позивач не надав жодного доказу, що він є Федерацією профспілок України або «старою елітою, яка в свій час реформувала ці потоки», доказів, що зазначена інформація стосується саме його. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Так, згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналогійчний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019р. у справі № 904/4494/18. Окрім того відповідно до абзаців п`ятого та шостого п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною 1 ст. 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В даному випадку, в результаті аналізу висловлювання Відповідача 2 процитованого в позовні заяві (слова «вороги», «старі еліти»), вбачається, що воно не містить жодних конкретних фактичних обставин та тверджень, а є лише висловлюванням загальних фраз та вираженням суб`єктивної думки (особистим судженням. висновком автора). Саме тому вказане висловлювання не може бути перевіреним на предмет його відповідності дійсності й спростуванню не підлягає. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись свої поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «Інформації» чи «Ідеї», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати та непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «Демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06.10.2015р.) У п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013р. у справі «Нова Газета» і «Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено». У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001р. у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Основні принципи інформаційних відносин: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації та свобода її обміну, достовірність і повнота інформації, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, передбачені ст. 2 Закону України «Про інформацію». Відповідно до ст. 5 цього Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed