Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

7 червня 2023 року адвокат АО «Галицька правнича група» Фрей А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживала її дочка [PERSON] разом із сім`єю, яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини та продовжувала розпоряджатися ним після смерті своєї матері. Маючи намір оформити спадщину на інше майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , (померла [INFO] ), а саме на земельну ділянку, загальною площею 1,7598 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради, яка належала [PERSON] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Юрченко О.В. Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, приватним нотаріусом Юрченко О.В. було відмовлено у оформленні спадщини, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №062499, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1920 від 28.04.1999 через те, що зазначений документ був виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушена звернутися до суду. Отож, просить суд: установити факт, що має юридичне значення, а саме: факт родинних відносин, що спадкодавець [PERSON] є матір`ю [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,7598 га, кадастровий номер: 4623983000:05:000:0916 в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №062499, зареєстрованого 28 квітня 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1920; судові витрати покласти на сторону позивача (а.с.3-12). 7 червня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.43). Ухвалою судді від 8 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). Ухвалою суду від 6 липня 2023 року постановлено замінити первісного відповідача Лопатинську селищну раду Червоноградського району Львівської області на належного відповідача [PERSON] (а.с.53-54). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовільнити (а.с.118). Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.119). З урахуванням наведеного, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] у віці 87 років у селі Миколаїв Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 2 березня 1999 року, виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.16). Згідно із Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29 липня 2016 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області мати позивача - [PERSON] померла [INFO] у віці 72 років, про що складено відповідний актовий запис №14. Місце смерті: село Миколаїв, Радехівський район, Львівська область (а.с.17). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10 червня 1964 року, виданого ЗАГС м. Броди Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] в селі Миколаїв Бродівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №49-А від 10 червня 1964 року. У графі про батьків зазначено, що батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.18). Із Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 22 червня 1964 року, видно, що [PERSON] (1939 р.н.) та [PERSON] (1944 р.н.) одружилися 22 червня 1964 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис №10. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 27 вересня 1972 року, позивач [PERSON] народилася [INFO] в селі Лопатин Радехівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 31 від 20 липня 1966 року. У відомостях про батьків зазначено, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.20). Із Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 2 лютого 1994 року, [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб 3 червня 1989 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №07. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині - [PERSON] (а.с.21). Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 6 серпня 1997 року, шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 63. Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка та дружини - [PERSON] (а.с.22). Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 7 вересня 1997 року, [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб 07.09.1997, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №13. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині - [PERSON] (а.с.23). Із Довідки Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області № 88 від 3 лютого 2022 року, видно, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала у будинку [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані: дочка - [PERSON] , яка померла [INFO] ; внучка - [PERSON] ; внук - [PERSON] ; зять - [PERSON] ; правнучка - [PERSON] ; правнук - [PERSON] ; правнук - [PERSON] . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради не посвідчувався (а.с.24). Як видно з вищезазначеного, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживала разом із сім`єю її дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном та продовжувала розпоряджатися ним після смерті своєї матері. Згідно з Довідкою Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області № 89 від 3 лютого 2022 року, гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала у будинку [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані: дочка - [PERSON] ; син - [PERSON] ; зять - [PERSON] ; онучка - [PERSON] ; онук - [PERSON] ; онук - [PERSON] . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради посвідчувався, №35 від 10.05.2016 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.25). Із Заповіту, складеного 10.05.2016, зареєстрованого в реєстрі №35 та посвідченого Вілінським В.В., секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області видно, що гр. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не було і з чого б воно складалося і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю своїй дочці [PERSON] » (а.с.26). Приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії НРС 540722 від 14.02.2022, зареєстроване в реєстрі №220 (а.с.27). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №299487833 від 14.02.2022, виданого приватним нотаріусом Юрченко О.В. Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, земельна ділянка, кадастровий номер: 4623983000:05:000:0637, загальною площею 0.592 га, зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.28). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68526965 від 14.02.2022, виданого Приватним нотаріусом Юрченко О.В., видно, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] було видано лише 1 (одне) Свідоцтво про право на спадщину, серії НРС 540722 від 14.02.2022, номер в реєстрі 220, видавник - Приватний нотаріус Юрченко О.В. Червоноградський районний нотаріальний округ Львівська область (а.с.29). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] , спадщину після якої прийняла її дочка [PERSON] , проте, не встигла оформити своїх спадкових прав на земельну ділянку, загальною площею 1,7598 га, на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №062499, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1920 від 28.04.1999 (а.с.30). Згідно з Розпорядженням голови Радехівської районної Державної адміністрації Львівської області № 143 від 24 березня 1999 року «Про затвердження проекту передачі земельних часток /паїв/ та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Миколаїв», було прийнято такі рішення: «1. Затвердити проект передачі земельних часток /паїв/ у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Миколаїв на площі 85,6741 га, в тому числі ріллі 85,6741 га, враховуючи якісну оцінку земель. 2. Передати в приватну власність громадянам с. Миколаїв земельні частки /паї/ згідно додатку та видати їм Державні акти на право приватної власності на землю...» (а.с.31). У Додатку до Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 24 березня 1999 року №143 зазначені площі земельних ділянок, а саме у списку осіб с. Миколаїв, які мають право на середню земельну частку пай під порядковим номером 22 (двадцять два) зазначена спадкодавець - [PERSON] , якій було передано земельну ділянку, загальним розміром 1,7598 га (а.с.32). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 6800850602022 від 04.10.2022, земельній ділянці, загальною площею 1,7598 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва присвоєний кадастровий номер 4623983000:05:000:0916, що розташована на території Лопатинської селищної ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області. Така земельна ділянка сформована згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №062499 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1920 від 28.04.1999. Згідно з витягом № НВ-9915877682023 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, земельна ділянка з кадастровим номером: 4623983000:05:000:0916, має нормативно грошову оцінку в розмірі - 29 648,28 грн (а.с.33-37). Із Витягу із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71985202 від 30.03.2023, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області видно, що після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у спадковому реєстрі відсутня, тобто спадкова справа не відкривалася, а жоден документ про отримання спадкового майна не видавався (а.с.38). Відповідно до Листа-відмови №31/02-14 від 16 лютого 2022 року, виданого Приватним нотаріусом Юрченко О.В. Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, розпочата спадкова справа, після смерті гр. [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було у буд. [ADDRESS] . Ця спадкова справа зареєстрована за номером 205/2016 від 21.11.2016, номер у спадковому реєстрі: 59836843 (а.с.39). З копії вказаної вище Спадкової справи видно, що 21.11.2016 до приватного нотаріуса Юрченко О.В. із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . На підставі своєї заяви приватному нотаріусу Юрченко О.В. від 27 липня 2016 року, [PERSON] відмовився від прийняття належної йому обов`язкової частки у спадщині на користь [PERSON] . Нотаріус 07.03.2017 та 14.02.2022 видав [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інших спадкоємців першої черги немає (а.с.58-117). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. За змістом ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Таким чином, після смерті Спадкодавця 1 - [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину прийняв її племінник - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) після смерті своєї тітки - [PERSON] оскільки проживав із нею однією сім`єю більше 5 (п`яти) років до моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходять усі права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька, шляхом подання заяви приватному нотаріусу про прийняття спадщини, проте, в частині оформлення своїх спадкових прав на земельні ділянки, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1943 від 27.04.1999, зареєстрованого за №1464 [PERSON] , не змогла оформити свої спадкові права в тому числі через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved