Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою в\~якій просив\~стягнути з\~Державного підприємства\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівельний\~завод ім.\~О.М.\~Макарова» на\~його користь\~нараховану,\~але не\~виплачену заробітну\~плату за\~період з\~листопада 2021\~року по\~лютий 2023\~року у\~розмірі 34\~157,00\~грн.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що з\~13\~вересня 1960\~року його\~прийнято на\~роботу на\~посаду фрезувальника\~у Державному\~підприємстві «Виробниче\~об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод ім.\~О.\~М.\~Макарова».\~З 01.02.2021\~року він\~був переведений\~в цех\~приладів та\~автоматики №29\~інженером -\~технологом.\~28.02.2023\~року позивач\~звільнився з\~займаної посади\~за власним\~бажанням,\~згідно ст.\~38\~КЗпП України.\~Загальний стаж\~роботи на\~заводі становить\~60\~років.\~Починаючи з\~листопада 2021\~року по\~лютий 2023\~року відповідач\~заборгував позивачу\~заробітну плату,\~посилаючись на\~брак коштів.\~За період\~роботи на\~підприємстві відповідач\~не виплатив\~позивачу заробітну\~плату у\~розмірі 34157,00\~грн.\~На момент\~звільнення та\~до теперішнього\~часу заборгованість\~по заробітній\~платі так\~і невиплачена. 30 березня 2023 року він звертався із заявою до відповідача з проханням виплатити належну йому заробітну плату. 07.04.2023 року відповідач надав письмову відповідь на його заяву, але заробітну плату так і не виплатив. Не погодившись з позовними вимогами, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що згідно довідки № 22 від 22.06.23 року [PERSON] 25.04.2023 року виплачена частково зарплата за лютий 2023 року у сумі 3132,00 грн. Згідно довідки №21 від 15.06.2023 року заборгованість станом на 15.06.2023р, складає у сумі 31096,00 грн. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. На протязі 2019-2022 року та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи, які додаються. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. Вказує, що згідно ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] , який був звільнений з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» з 28.02.2023 року за власним бажанням, відповідно до наказу № 157вк від 28.02.2023 року до суду звернувся 19 квітня 2023 року. Таким чином на момент подачі позову до суду відповідно строки в які позивач міг звернутися до суду про вирішення трудового спору пройшли. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити, вказав, що погоджується із розміром заборгованості, яку вказав відповідач у довідці в сумі 31096,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» у період з 13 вересня 1960 року по 28 лютого 2023 року, що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 5-8). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же\~ч.\~1\~ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено,\~що заробітна\~плата виплачується\~працівникам регулярно\~в робочі\~дні у\~строки,\~встановлені колективним\~договором або\~нормативним актом\~роботодавця,\~погодженим з\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації чи\~іншим уповноваженим\~на представництво\~трудовим колективом\~органом (а\~в разі\~відсутності таких\~органів -\~представниками,\~обраними і\~уповноваженими трудовим\~колективом),\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує шістнадцяти\~календарних днів,\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, в день звільнення з [PERSON] не було проведено остаточного розрахунку та не виплачено нараховану заробітну плату, яка станом на 15.06.2023 року становить 31\~096,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником (а.с. 32). У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Представник відповідача у відзиві посилався на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки позивача було звільнено - 28.02.2023 року. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вбачається із матеріалів справи, повідомлення про суми, які були нараховані та повинні були йому виплачені при звільненні позивач отримав - 03.03.2023 року, а звернувся до суду 19 квітня 2023 року, тобто в межах встановленого строку ст. 233 КЗпП України (а.с. 9). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 31 096 грн. 00 коп. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved