Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що він, уродженець с. Іваніно Льговського району Курської області РФ, постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року, включно. Заявлені вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] в с. Іваніно Льговського району Курської області РФ. Будучи в малолітньому віці, він зі своїми батьками переїхав жити до м. Конотоп Сумської області, де весь час проживав за адресою: [ADDRESS] . 21.05.1985 року ВВС Конотопського міськвиконкому Сумської області був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, серія [NUMBER] , у зв`язку з досягненням віку. В період з 13.02.1986 року по 07.12.1987 року працював на посаді учня тесляра в будівельному цеху Конотопського вагоноремонтного заводу. В подальшому, у 1988 році був засуджений та по липень 1991 року відбував покарання з направлення на будівництво народного господарства у м. Суми, в цей час проживав по [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що маються відмітки у паспорті громадянина колишнього СРСР. Одразу після звільнення повернувся до м. Конотопа, де проживав у будинку з батьками по [ADDRESS] . [INFO] народилася донька [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , записи про народження яких містяться в його паспорті громадянина колишнього СРСР. Все своє життя він проживає в м. Конотоп, територію України ніколи не покидав. Паспорт громадянина України йому не видавали. На даний час він фактично проживаю за адресою [ADDRESS] . У лютому 2023 року звернувся із заявою до Конотопського відділу УДМС України щодо оформлення паспорта громадянина України. В результаті розгляду заяви йому була надано відповідь № 5901.3.1-1802/59.1-23 від 02.03.2023 року, згідно якої, в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року, йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на вищезазначену дату. Іншим шляхом, ніж судовим, підтвердити такий факт він не має можливості. За таких обставин він вимушений звернутися до суду з заявою. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Конотопського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Барабаш О.Г. при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 статті 8, статті 21, ч. 1 статті 24 Конституції України. Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 цього Закону. Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до п.п. "а" п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. За наведених вище обставин, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в с. Іваніно Льговського району Курської області РФ (а.с. 4). З копії паспорта громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік серії [NUMBER] , виданого 21.05.1985 року відділом внутрішніх справ Конотопського міськвиконкому Сумської області, [PERSON] народився [INFO] в с. Іваніно Льговського району Курської області РФ (а.с. 5, 6). Згідно копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] працював на Конотопському вагоноремонтному заводі з 13.02.1986 року по 07.12.1987 рік (а.с. 7). З копії довідки управління Державної міграційної служби України в Сумській області вбачається, що заявнику рекомендуємо звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або факту проживання в Україні станом на 13.11.1991 року; подати заяву та інші документи для встановлення належності до громадянства України та отримати довідку про реєстрацію особи громадянином України; особисто подати документи для оформлення паспорта громадянина України до територіального підрозділу ДМС України за місцем фактичного проживання в Україні (а.с. 8, 9). Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є другом заявника, разом виросли, стверджує суду, що станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживав в м. Конотоп. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він заявника знає з дитинства, разом виросли, ходили в одну школу. Стверджує, що станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживав в м. Конотоп. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявником були надані суду належні та допустимі докази його постійного та безперервного проживання на території України до та на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24 серпня 1991 року. За наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі, шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами та свідченнями свідків, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання заявнику на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно для отримання йому паспорта громадянина України нового зразка ( ID-картки)

Outcome: approved