Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України посилаючись на те, що він є сином померлого [PERSON] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області. Оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, отримати свідоцтво про смерть українського зразка є неможливим. Просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Маріуполь, Донецької області, який помер [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області, Україна. В судовому засіданні [PERSON] вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Кілійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса)у судове засідання не з`явився. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні було допитано в якості свідка, який викладені у заві факти та обставини підтвердив в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Маріуполь, Донецької області, [INFO] помер, місце смерті: м. Маріуполь, Донецької області, Україна. Факт смерті [PERSON] [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області чітко вбачається з переписки із месенджера «Telegram», відповідно до якої у групі: «Нахимова 90, 98, 8...» наявне повідомлення наступного змісту: «[ADDRESS]: во 2 подъезде в ночь на 11 04 разбиты квартиры на 1,2,3 эт.со стороны моря. 25 марта умер тихо дедушка 93 года в KB 27 на 2 эт. Соседи. Похоронили с воен.бил. и с крестом с уважением надпись за кораллом.» З огляду на зазначене, інформація у переписці повністю збігається із даними про померлого, якому на [INFO] було 93 роки та місцем його постійної реєстрації та проживання було: [ADDRESS] , згідно паспортних даних. За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року. Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilascиаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ в порядку статті 257-1 ЦПК України. В судовому засіданні підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] в м. Маріуполь, Донецької області. Заявник не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть батька в органах ДРАЦС на території України. Встановлення вказаного факту необхідне для оформлення державної реєстрації смерті. Таким чином, заявник не може отримати жодних документів про смерть батька з об`єктивних причин та як встановлено, що батька поховали сусіди біля будинку без будь якого звернення до медичного закладу, у зв`язку з відсутністю такого в місті Маріуполь, який постійно перебував під обстрілом з боку Російської Федерації, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. Відповідно до правил ст. 317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved