Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

В травні 2023 року позивач звернулася до суду із відповідним позовом, який обґрунтовує тим, що 20.04.2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (попередня назва «Альфа-Банк») був укладений договір кредиту №966/151-632-27, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в сумі 6 000 доларів США під 13,0% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 19.04.2017 року. Окрім того, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та [PERSON] укладено Іпотечний договір №966/151-632-27 від 20.04.2007 року. Так, рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28.09.2010 року стягнуто з [PERSON] та поручителів на користь АТ КБ «Укрсоцбанк» 40615,00 грн. заборгованість за договором кредиту. На примусове виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчі листи. Постановою Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в межах ВП [NUMBER] від 10.09.2019 року вказане виконавче провадження було закінчене відповідно до п.9 ст.39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», в зв`язку з повним виконанням та перерахуванням банку грошових коштів, однак незважаючи на те, що позивачем повністю погашена заборгованість, шляхом перерахування грошових коштів банку, відповідач іпотеку знімати відмовляється, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. 16.05.2023 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Представником відповідача АТ «Сенс Банк» до суду було подано відзив, в якому проти позову [PERSON] заперечив та зазначив, що виконання позивачем рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28.09.2010 року не свідчить про те, що заборгованість сплачена в повному обсязі та не є належним виконання зобов`язання, оскільки рішення суду було виконане позивачем через вісім років після його винесення, а тому банк має право на нарахування відсотків. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні. Позивачем та її представником відповіді на відзив до суду не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 20.04.2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (попередня назва «Альфа-Банк») був укладений договір кредиту №966/151-632-27, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в сумі 6 000 доларів США під 13,0% річних. Між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № 966/152-632-27 від 20.04.2007 року та № 966/153-632-27 від 20.04.2007 року, за яким поручитель зобов`язаний відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Згідно п.1.1 договору поруки, поручителі несуть перед Банком солідарну відповідальність. Згідно іпотечного договору №966/151-632-27 від 20.04.2007 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»та [PERSON] уклали у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №966/151-632-27 від 20.04.2007 року, наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . Так, рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28.09.2010 року стягнуто з [PERSON] та поручителів на користь АТ КБ «Укрсоцбанк» 40615,00 грн. заборгованість за договором кредиту. Згідно витребуваних судом даних з ВП [NUMBER], а саме постанови Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10.09.2019 року вбачається, що вказане виконавче провадження було закінчене відповідно до п.9 ч. 1 ст.39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 та 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору . Так, відповідно до наданого представником відповідача розрахунку заборгованості за спірним договором кредиту станом на 09.06.2023 року (з врахуванням всіх платежів) заборгованість по тілу кредиту ще становить 4474,99 доларів США та по відсотках 7101,28 доларів США, окрім того, вказаний розрахунок позивачем не заперечено. Таким чином, суд приходить до висновку, що сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором кредиту не припиняє правовідносин між сторонами, оскільки заборгованість за договором кредиту у повному обсязі не виконана, а вимога про скасування нарахованих відсотків у позовній заяві позивачем не ставиться, а тому суд не вправі виходити за межі позовних вимог, підстав для задоволення позову про визнання припиненою іпотеку та зняття заборони відчуження нерухомого майна відсутні.

Outcome: dismissed