Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктами спільної сумісної власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2 частину квартири та стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у вересні-жовтні 2009 року позивач познайомилась з [PERSON] . Після знайомства між позивачем та [PERSON] виникли взаємні почуття, зацікавленість, тяга один одного, вони проводили разом час. У 2010 році позивач часто залишалась на ночівлю у [PERSON] , а з початку 2011 року [PERSON] запропонував позивачу переїхати до нього та спільно проживати у будинку, що заходиться за адресою: [ADDRESS] . З того часу позивач та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проводили святкові дні, Дні народження, спільно відпочивали, відвідували різні заходи, вели спільне господарство, купували майно за спільні кошти, мали взаємні права та обов`язки, а також здійснювали господарську діяльність у ресторані-колибі «[INFO]». Таке спільне проживання сторін тривало до [INFO], тобто до моменту смерті [PERSON] . Позивач зазначила, що обставини спільного проживання з [PERSON] та ведення спільного господарства підтверджуються сукупністю доказів, зокрема, квитками на відпочинок та подорожі, страховими сертифікатами, маршрутними квитанціями, посадковими талонами, відмітками у закордонних паспортах, видатковими накладними тощо. Також [PERSON] видав на ім`я позивача довіреність на користування його транспортним засобом, а також довіреність з правом відкриття (закриття) та розпорядження рахунками. Так само [PERSON] передав у користування позивача частину приміщення ресторану-колиби «[INFO]», при цьому ліцензія не здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у вказаному закладі була оформлена на позивача. Крім цього, позивач спільно з [PERSON] придбали собаку, власником якої була записана « [PERSON] ». Також після смерті [PERSON] позивач особисто займалася організацією його поховання. Більше того після смерті [PERSON] в усіх засобах масової інформації зазначалось, що в останнього була цивільна дружина [PERSON] . Разом з тим у період з 17.10.2002 до 05.04.2016 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Проте такий шлюб був насправді фіктивним та укладеним лише з метою отримання права виїзду та проживання у США. Так само позивач у період з 10.08.2009 до 18.02.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Однак такий шлюб був помилкою зі сторони позивача та був зареєстрований під впливом емоцій, які швидко минули. При цьому позивач та [PERSON] були обізнані про наявність таких обставин, однак не зважали на них та продовжували спільно проживати та вести спільне господарство. Більше того 29.10.2011 позивач та [PERSON] спільно прийняли таїнство вінчання. Разом з тим, зважаючи на те, що позивач припинила свої шлюбні відносини 18.02.2014, а [PERSON] - 05.04.2016, позивач вважає, що факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] можливо встановити саме з 05.04.2016, коли вони обоє стали взаємно вільними від інших офіційних шлюбних відносин. Також позивач зазначила, що за період спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] було придбане таке майно: квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101, та транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Doblo», номер кузова [NUMBER] . Указане майно, на думку позивача, є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та [PERSON] та придбане за спільні кошти, оскільки як позивач, так і [PERSON] працювали, отримували дохід та вели спільний бюджет. Разом з тим 10.09.2018 [PERSON] , не повідомивши про це позивача, подарував зазначену вище квартиру своїй дочці [PERSON] . Позивач не давала нотаріально засвідчену згоду на відчуження такого майна на користь відповідача, а тому [PERSON] не мав права без згоди позивача відчужувати квартиру, яка була об`єктом права спільної сумісної власності. За таких підстав позивач вважає, що договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 10.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] , слід визнати недійсним. Також за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку даного нерухомого майна, витребувавши його з незаконного володіння відповідача. Крім цього, позивач зазначила, що відповідач незаконно заволоділа належним позивачеві та [PERSON] на праві спільної сумісної власності транспортним засобом марки «Fiat» моделі «Doblo», номер кузова [NUMBER] , 21.11.2019 зареєструвавши за собою право власності на даний автомобіль на підставі свідоцтва про право на спадщину. У подальшому відповідач протиправно відчужила даний транспортний засіб шляхом укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] . Відтак, враховуючи, що ринкова вартість зазначеного транспортного засобу станом на 19.02.2020 становила 170375 грн, позивач вважає, що вартість 1/2 частки даного автомобіля у сумі 85187,50 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких підстав позивач просить: 1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 05.04.2016 до [INFO] включно; 2) визнати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101, та транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Doblo», номер кузова [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; 3) витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101; 4) визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Березій З.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3256, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки вказаного об`єкту нерухомого майна; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 85187,50 грн безпідставно отриманих коштів. 06.01.2022 задоволено заяву позивача та забезпечено позов у даній цивільній справі шляхом заборони власнику [PERSON] у будь-який спосіб відчужувати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101. 28.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.02.2022 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 25.02.2022 підготовче провадження не відбувалося у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України. Підготовче засідання призначено на 21.03.2022. 21.03.2022 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 27.04.2022. 27.04.2022 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 30.05.2022. 30.05.2022 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 30.06.2022. 30.06.2022 задоволено клопотання про витребування додаткових доказів та виклик свідків. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.07.2022. 27.07.2022 за клопотанням представника відповідача підготовче засідання відкладено на 07.09.2022. 07.09.2022 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2022. Крім цього, за погодженням з учасниками справи визначено декілька дат наступних судових засідань, а саме 10.10.2022, 02.11.2022 та встановлено порядок з`ясування обставин справи і дослідження доказів з розподілом на конкретні дати судових засідань. 29.09.2022 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 10.10.2022. 10.10.2022 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 02.11.2022. 02.11.2022 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 25.11.2022. 25.11.2022 відповідно до визначеного судом порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів у судовому засіданні оголошено перерву до 26.12.2022. Крім цього, за погодженням з учасниками справи визначено декілька дат наступних судових засідань, а саме 10.01.2023, 24.01.2023 та 20.02.2023 та встановлено порядок з`ясування обставин справи і дослідження доказів з розподілом на конкретні дати судових засідань. 26.12.2022 відповідно до визначеного судом порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів судове засідання відкладено на 10.01.2023. 10.01.2023 судове засідання відкладено на 24.01.2023 у зв`язку з перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. у відпустці. 24.01.2023 відповідно до визначеного судом порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів у судовому засіданні оголошено перерву до 20.02.2023. 20.02.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 16.03.2023 у зв`язку з неявкою свідків. 16.03.2023 судове засідання відкладено на 18.04.2023 у зв`язку з неявкою свідків. 18.04.2023 судове засідання не відбувалось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. у нарадчій кімнаті під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Судове засідання призначено на 24.04.2023. 24.04.2023 відповідно до визначеного судом порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів у судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2023. 22.05.2023 відповідно до визначеного судом порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів у судовому засіданні оголошено перерву до 25.05.2023. 25.05.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 02.08.2023. У судовому засіданні представник позивача адвокат Донець Ю.Б. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що [PERSON] і [PERSON] спільно проживали у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2010 року і до смерті [PERSON] . Крім цього, [PERSON] та [PERSON] 29.10.2011 обвінчались у церкві, однак реєстрацію шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану не проводили. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, купували майно, відвідували сімейні свята та подорожували. Зауважив, що бюджет у них був спільний, оскільки [PERSON] також працювала та мала дохід для спільних покупок. Зокрема, позивач та [PERSON] купили за спільні гроші автомобіль, ліжко та собаку. Також позивач та [PERSON] спільно займалися веденням бізнесу, а саме організовували роботу ресторану-колиби «[INFO]», зокрема, у [PERSON] була довіреність щодо здійснення будь-якої діяльності, пов`язаної з роботою ресторану. Крім цього, при встановленні сигналізації у будинку, лише [PERSON] була зазначена у договорі як довірена особа [PERSON] . Пояснив, що [PERSON] хотів приховати від позивача факт купівлі квартири доньці [PERSON] , оскільки між позивачем та відповідачем були напружені відносини. При цьому у договорі дарування відсутні відомості про те, що дарувальник, тобто [PERSON] не перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Вказав, що позивач не була обізнана про те, що [PERSON] придбав квартиру, яку згодом подарував відповідачу. Про такі обставини позивач дізналась лише з засобів масової інформації за декілька днів після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Під час допиту в якості свідка позивач показала, що приблизно з кінця 2010 року - початку 2011 року вона з [PERSON] почали спільно проживати, а вже у жовтні 2011 року вони обвінчались. Зазначила, що [PERSON] у цей період перебував у шлюбі, однак такий шлюб був фіктивним з метою отримання документів для виїзду та проживання у США. Також вказала, що зі своїм чоловіком [PERSON] спільно прожила менше одного року після реєстрації шлюбу, приблизно до весни 2010 року. Вказала, що спільно з [PERSON] подорожували та проводили час, займались веденням діяльності ресторану-колиби «[INFO]». У 2010 році позивач та [PERSON] здійснили ремонт у будинку, в якому спільно проживали. При цьому у позивача на той час не було достатньо коштів для ремонту будинку, однак вона всі силами намагалась допомогти [PERSON] вирішити питання, які виникали в процесі ремонту. Крім цього, [PERSON] подарував позивачу дороговартісний автомобіль. У 2018 році позивач та [PERSON] готувались стати батьками, оскільки бажали мати спільну дитину. При цьому у [PERSON] та відповідача були погані відносини, вони рідко спілкувались, відповідач хотіла від батька лише фінансової допомоги. Щодо придбання спірної квартири зазначила, що у 2015 році, напередодні весілля відповідача, помітила зникнення значної частини спільних коштів позивача та [PERSON] , однак останній зазначив, що витратив такі кошти на подарунок доньці та відмовився ділитись з позивачем інформацією щодо деталей подарунку. Відтак про купівлю квартири позивач дізналась лише після смерті [PERSON] . У судовому засіданні представники відповідача адвокати Демкович Ю.Й. та Матус Т.А. позов не визнали та просили у позові відмовити повністю. Адвокат Демкович Ю.Й. вказав, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства. При цьому зауважив, що у [PERSON] було багато жінок та [PERSON] була лише однією з них. [PERSON] була найманим працівником, що свідчить про наявність певних документів, виданих на її ім`я та необхідних для ведення бізнесу [PERSON] , зокрема, ресторану-колиби «[INFO]». При цьому у позивача не було достатньо коштів, щоб можна було стверджувати про те, що у неї та [PERSON] був спільний бюджет. Також зазначив, що [PERSON] спочатку придбав квартиру самостійно, а потім подарував її доньці, оскільки не бажав, щоб чоловік доньки мав будь-які права на таке нерухоме майно. При цьому відносини [PERSON] та відповідача були хорошими. Адвокат Матус Т.А. вказав, що [PERSON] була лише підлеглою [PERSON] . Будь-які сімейні відносини між ними були відсутні. При цьому спільно придбане майно куплялось для ведення підприємницької діяльності [PERSON] . Зауважив, що надані стороні стороною позивача докази у більшості є недопустимими. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Під час допиту в якості свідка відповідач показала, що є дочкою [PERSON] . Зазначила, що у батька було багато різних жінок, однак з жодною з них він не проживав однією сім`єю. Найбільш тривалі та теплі стосунки у батька були з жінкою на ім`я [PERSON] , з якою батько навіть її познайомив. Вказала, що перебувала з батьком у хороших стосунках, часто приїздила у гості, однак не помічала, щоб з ним хтось спільно проживав, оскільки у будинку були відсутні будь-які жіночі речі. Пояснила, що батько хотів знайти жінку для спільного проживання, однак це йому не вдавалось. Потім батько закінчив життя самогубством, оскільки був нещасливий. Вказала, що іноді зустрічала позивача, оскільки остання працювала адміністратором у ресторані-колибі «[INFO]», однак батько ніколи не представляв її відповідачу, зокрема, не вказував, що спільно з нею проживає. Не заперечувала, що позивач була оформлена у ресторані-колибі «[INFO]» як адміністратор, а також як фізична особа-підприємець, зокрема, на її ім`я була оформлена ліцензія на продаж алкоголю. Однак такі обставини були зумовлені лише вигодою для бізнесу. Зазначила, що батько був одружений з [PERSON] і саме з нею у батька були теплі сімейні відносини, які припинились через проживання у різних країнах. Вказала, що спірну квартиру подарував їй батько, однак така квартира не була подарунком на весілля. Так само на весіллі батько був присутній лише зі своєю сестрою. Позивач на весіллі відповідача присутня не була. Вважає, що спільні фотознімки та відео батька з позивачем свідчать про наявність романтичних відносин, однак не підтверджують ведення спільного господарства. Так само вказала, що після перенесеної батьком операції на коліні допомагала йому пройти відповідну реабілітацію. Не заперечувала, що після смерті батька [PERSON] допомагала з організацією поховання, оскільки відповідач була у такому стані, що не могла самостійно цим займатись. Також відповідач як адміністратор ресторану організувала обрядовий обід. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у період з 2003 року до 2015 року працював ветеринаром. Свідок показав, що у 2012-2013 роках [PERSON] та [PERSON] часто приїздили до нього або викликали його на дім з метою догляду за собакою породи німецької вівчарки, яка належала [PERSON] та проживала у її бабусі. Після 2015 року свідок консультував [PERSON] щодо догляду за собакою породи йоркширського тер`єра. Вказав, що за надані послуги розраховувались як [PERSON] , так і [PERSON] . При цьому розрахунок завжди був лише готівкою. Про стосунки [PERSON] та [PERSON] , а також про місце їх проживання свідку невідомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був знайомий з [PERSON] з 1993 року. Свідок показав, що у 2011 році [PERSON] познайомив його з [PERSON] та сказав, що це його дівчина і майбутня дружина. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство, бо вони часто були разом, гуляли містом, тримались за руки, що свідчить про те, що між ними були дуже теплі стосунки. Разом з тим близьких стосунків з [PERSON] свідок не підтримував, тому про деталі його сімейного життя не обізнаний. Також свідок вказав, що [PERSON] вчив [PERSON] керувати транспортним засобом, а в подальшому подарував їй автомобіль. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була сусідкою [PERSON] на [ADDRESS] . Свідок показала, що з 2013 року знайома з [PERSON] та [PERSON] , які спільно проживали з нею по сусідству, вигулювали собаку та їздили на роботу. Свідок неодноразова бачила як речі позивача сушилися на подвір`ї [PERSON] . Однак в гості до них свідок жодного разу не ходила. Під час спілкування з чоловіком свідка [PERSON] повідомляв, що має намір продати стару машину та купити для [PERSON] нову машину. Також свідок бачила, як позивач спілкувалася з братом та сестрою [PERSON] . Обізнана про те, що позивач працювала у ресторані-колибі «[INFO]», який належав [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є бабою позивача. Свідок показала, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали в його будинку в смт Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, де [PERSON] одразу після переїзду позивача оновив ремонт. Також позивач та [PERSON] часто їздили відпочивати разом, доглядали один за одним, спільно відвідували свята та займалися веденням бізнесу. Свідок необізнана про розмір доходу позивача, однак вказала, що усі речі та майно [PERSON] та [PERSON] купували спільно. Разом з тим зазначила, що саме [PERSON] забезпечував [PERSON] усім необхідним, зокрема, купував одяг, прикраси тощо. Батько [PERSON] неодноразово зазначив про те, що їм необхідно вже мати спільних дітей, однак [PERSON] не поспішав та ще не хотів дитини. При цьому свідок впродовж тривалого часу не була обізнана про те, що у [PERSON] є донька від попереднього шлюбу. Про такі обставини свідок дізналась приблизно за 2 роки до смерті [PERSON] . Також свідок показала, що у неї з [PERSON] були приязні відносини та останній навіть оплатив їй проведення операції. Вказала, що усі наполягали на узаконенні відносин між [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] та [PERSON] постійно казали, що це ще не на часі. Разом з тим [PERSON] та [PERSON] у 2011 році обвінчалися. Святкування проходило у свідка дома, при цьому були присутні приблизно 25 чоловік, в тому числі батько та сестра [PERSON] . Не заперечувала, що у [PERSON] під час відносин з [PERSON] могли бути і інші жінки, пояснюючи це тим, що він чоловік. Вказала, що організацією поховання займалася позивач. Відповідач, зустрівшись з позивачем після смерті [PERSON] , почала одразу вимагати у [PERSON] гроші та ключі від будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком відповідача. Свідок показав, що з 2009 року знайомий з [PERSON] , однак жодного разу не чув про спільне проживання [PERSON] з [PERSON] та про спільне ведення ними господарства. Під час неодноразових візитів [PERSON] свідок не бачив позивача у будинку, її речі також були відсутні. При цьому у [PERSON] за життя було багато різних жінок. Зазначив, що позивач були присутня на святкуванні 50-річчя [PERSON] , однак останній представляв її як адміністратора закладу «[INFO]». Вказав, що неодноразово для власних потреб позичав у [PERSON] автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo». Також зазначив, що на його з відповідачем весіллі [PERSON] був присутній разом зі своєї сестрою. Подарував їм 1500 доларів США, які вони витратити на відпочинок. Вказав, що організацію поховання займався [PERSON] , однак спільно з ним завжди була [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є двоюрідним братом [PERSON] . Свідок показав, що перебував з [PERSON] у дружніх відносинах, оскільки вони з дитинства жили неподалік один від одного. Також вони були добре обізнані про фінансові справи один одного, оскільки періодично виступали поручителями при отриманні позики. Вказав, що періодично бачив позивача спільно з [PERSON] та вважає, що між ними мали місце романтичні стосунки. Зазначив, що організацією поховання [PERSON] займався особисто. Зауважив, що все життя [PERSON] був віруючою людиною, оскільки ще його батько та батько свідка були церковними майстрами. При цьому [PERSON] відвідував греко-католицьку церкву, а тому не міг брати таїнство вінчання у православній церкві та ще й без визнання попереднього церковного шлюбу недійсним саме у греко-католицькій церкві. Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10.09.2018, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 3253, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 46-47). Указане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 291339216 від 20.12.2021 (т. 1 а.с. 145-147). У подальшому даний об`єкт нерухомості був відчужений [PERSON] на користь [PERSON] шляхом укладення договору дарування від 10.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 3256. Такі обставини підтверджуються зазначеною вище інформаційною довідкою, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 282880967 (т. 1 а.с. 138-144) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 293013664 (т. 1 а.с. 148-149). Ринкова вартість житлової квартири загальною площею 64,50 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 21.12.2021 становить 648704 грн. Указане підтверджується звітом про проведення незалежної оцінки (т. 1 а.с. 160-165). Крім цього, як вбачається з відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філії ГСЦ МВС) № 31/19-Д-119аз від 18.11.2021 (т. 1 а.с. 157), 12.06.2017 за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Підставою реєстрації є вантажно-митна декларація UA403010/2017/002345 від 12.06.2017. 21.11.2019 даний транспортний засіб на підставі свідоцтва про право на спадщину перереєстрований за [PERSON] . У подальшому 19.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 7343/2020/1943668 зазначений автомобіль перереєстрований на [PERSON] . Ринкова вартість транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 19.02.2020 становить 170375 грн. Указане підтверджується скороченим звітом про проведення ретроспективної експертної незалежної оцінки (т. 1 а.с. 155-159). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказане вище нерухоме та рухоме майно є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та [PERSON] , оскільки було придбано [PERSON] під час їхнього проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Так, відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя» (ст. 74 СК України). Під час застосування положень ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок про те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що факт її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] підтверджується неодноразовими поїздками на відпочинок, наявністю значної кількості спільних фотознімків та відеозаписів, святкуванням родинних свят, у тому числі і з сім`єю позивача, проходженням спільного обряду вінчання, наявністю спільного бюджету, веденням спільного бізнесу, спільним придбанням речей побуту тощо. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, на підтвердження своїх доводів позивач надала ряд документів (електронні квитки, туристичні ваучери, квитанції на багаж, страхові сертифікати, маршрутні квитанції), з яких вбачається факт неодноразових поїздок позивача та [PERSON] в інші країни, у тому числі і з метою відпочинку (т. 1 а.с. 20-22, 24-90). При цьому відомості про однакові для позивача та [PERSON] дати поїздок, країни призначення, назви готелів, види транспорту дають підстави стверджувати, що такі поїздки та відпочинок здійснювались останніми саме один з одним, тобто разом та спільно. При цьому суд відхиляє доводи представників відповідача щодо недопустимості даних доказів з підстав надання копій електронних доказів та без надання для огляду їх оригіналів. Так, згідно з ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. У постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. У п. 21, 22 Керівництва «Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі», ухваленого Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 зазначено, що в межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному. Так само і Верховний Суд у справі № 910/5408/21 звернув увагу на презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує. Надаючи оцінку зазначеним вище доказам у сукупності з іншими, дослідженими судом доказами, суд вважає, що стороною відповідача не доведено наявність підстав ставити під сумнів існування оригіналів таких доказів та визнавати копії цих електронних доказів явно недопустимими доказами. Також факт спільного відпочинку позивача з [PERSON] , а також відвідування сімейних свят підтверджується і наданими стороною позивача фотознімками та відеозаписами, що містяться на флеш-носії, який досліджувався судом у судовому засіданні. При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого доказу є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного доказу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного доказу на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного доказу. Крім цього, сторона відповідача клопотання про призначення судової експертизи для автентичності фотознімків та відеозаписів та відсутності в них монтажу суду не заявляла. Відтак суд також не вбачає підстав для визнання цих доказів недопустимими та приймає їх до розгляду. Разом з тим суд погоджується з доводами представників відповідача, що надані суду фотознімки та відеозаписи не містять достовірних даних щодо дати їх здійснення, а тому не можуть беззаперечно підтверджувати фіксацію подій саме за період з 05.04.2016 до [INFO], тобто за той час, коли позивач просить встановити факт спільного проживання з [PERSON] . Більше того згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. При цьому, надаючи оцінку показанням свідків, суд зазначає таке. Так, свідок [PERSON] показав, що лікував належну [PERSON] собаку не за адресою проживання [PERSON] , а за адресою проживання бабусі позивача. Свідок [PERSON] про достеменні факти особистого життя позивача та [PERSON] не був обізнаний, а особистий висновок щодо їхнього спільного проживання та ведення спільного господарства зробив на підставі того, що вони гуляли містом та тримались за руки. Разом з тим свідок [PERSON] підтвердила, що позивач з 2013 року проживала за місцем проживання [PERSON] на [ADDRESS] . При цьому свідок не обізнана про наявність спільного бюджету у позивача та [PERSON] , однак показала, що останній був роботодавцем позивача та власником ресторану-колиби. Свідок [PERSON] , яка є бабусею позивача, показала, що саме [PERSON] оплачував усі витрати позивача, а також і операцію самого свідка. Так само і ремонт у належному [PERSON] будинку здійснювались за кошти останнього. Свідок не змогла повідомити розмір доходу позивача, лише вказувала, що остання вела спільний бізнес з [PERSON] . При цьому свідок не заперечувала, що під час відносин з позивачем у [PERSON] могли бути відносини з іншими жінками. Свідок показала, що родичі спонукали позивача та [PERSON] до офіційного одруження, однак останні вказували, що це не на часі. Натомість допитана в якості свідка відповідач, а також свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що між позивачем та [PERSON] мали місце романтичні відносини, які разом з тим не носили характеру шлюбних відносин. При цьому [PERSON] мав стосунки ще й з іншими жінками, окрім позивача. Більше того між позивачем та [PERSON] були й ділові відносини, позивач працювала на [PERSON] , що теж не є притаманним сімейним відносинам. При цьому сама позивач давала досить суперечливі пояснення, оскільки у позовній заяві вказувала, що спірна квартира була придбана [PERSON] дочці в якості подарунка на весілля. Разом з тим таке весілля мало місце у 2018 році, а у судовому засіданні [PERSON] показала, що ще у 2015 році помітила зникнення із сейфу значної суми коштів, які без її згоди взяв [PERSON] . При цьому у судовому засіданні позивач пояснила, що [PERSON] подарував дочці на весілля кошти у сумі 1000 доларів США. Також позивач у позові зазначила, що шлюб з [PERSON] був укладений під впливом емоцій, які швидко минули. Разом з тим з наданих доказів вбачається, що такий шлюб тривав майже 5 років. Так само позивач, зазначаючи про наявність особистих коштів, які були її вкладом у спільний з [PERSON] бюджет, одночасно вказувала, що у 2010 році [PERSON] робив ремонт у будинку за власні кошти, оскільки у позивача таких коштів не було. Щодо таїнства вінчання між позивачем та [PERSON] суд зазначає таке. Суд встановив, що 17.10.2022 [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження (т. 1 а.с. 13). Даний шлюб був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2016 (т. 1 а.с. 14). Також 10.08.2009 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 144). Даний шлюб розірваний 18.02.2014 (т. 2 а.с. 143). Як вбачається з довідки архієпископа Хмельницького і Кам`янець-Подільського № 57 від 23.09.2011, знято церковне благословення з Таїнства Шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Дозволяється другий шлюб (т. 1 а.с. 19). Також відповідно до свідоцтва про вінчання 29.10.2011 [PERSON] та [PERSON] обвінчалися (т. 1 а.с. 23). Разом з тим, як встановив суд з відкритих джерел, наявних в Інтернет-мережі, таїнство вінчання між особами не дозволяється під час їх перебування в офіційному шлюбі з іншими особами. Так само і зняття церковного благословення з Таїнства Шлюбу можливе лише тоді, коли особа є офіційно розлученою та не перебуває у шлюбі. Натомість з наданих позивачем доказів вбачається, що зняття церковного благословення з Таїнства Шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також вінчання [PERSON] та [PERSON] відбувалось у той період, коли і [PERSON] , і [PERSON] перебували в офіційних зареєстрованих шлюбах з [PERSON] та [PERSON] відповідно. Відтак суд вважає, що такі докази суперечать церковним канонам та відхиляє ці докази як недостовірні. Крім цього, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17, сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Так, 12.02.2019 Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області видана довідка № 538, у якій зазначено, що [PERSON] з 2010 року проживала без реєстрації з [PERSON] за адресою: смт Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області та вела спільне господарство. Підставою видачі даної довідки зазначено акт опитування сусідів від 31.01.2019 (т. 1 а.с. 120). Як вбачається з акту опитування сусідів від 31.01.2019 (т. 1 а.с. 121), факт проживання [PERSON] за зазначеною вище адресою з 2010 року встановлений зі слів самої [PERSON] . Також факт такого проживання засвідчили ряд сусідів, які при цьому не були заявлені позивачем для допиту в якості свідків під час розгляду даної справи. Більше того під час видачі полісу № АО/3077495 позивач адресою свого проживання зазначила [ADDRESS] (т. 1 а.с. 122). При цьому надані позивачем докази, а саме: наказ № 14 від 06.06.2017 «Про прийняття на роботу» (т. 1 а.с. 103); трудовий договір між працівником і фізичною особою № 7/2017 від 07.06.2017 (т. 1 а.с. 104-106); договір оренди частини приміщення від 21.03.2017 (т. 1 а.с. 108-111) свідчать про наявність між позивачем та [PERSON] трудових та договірних відносин та не підтверджують саме ведення ними спільного бізнесу та наявність єдиного бюджету і користування спільними коштами. Не вбачається цього і з довіреності від 09.08.2017, оскільки даним правочином [PERSON] уповноважив [PERSON] не на вчинення від його імені будь-яких дій, що мають правове значення, а саме на вчинення тих дій, що пов`язані із здійсненням [PERSON] підприємницької діяльності, що знову ж таки підтверджує, що [PERSON] у даному випадку виступав по відношенню до [PERSON] саме як роботодавець (т. 1 а.с. 107). При цьому суд відхиляє за недопустимістю ряд наданих позивачем доказів. Зокрема, документи на підтвердження факту придбання позивачем спільно з [PERSON] ліжка (т. 1 а.с. 115-118) не містять усіх необхідних реквізитів, як то підпис покупця тощо, а деякі з цих документів є нечитабельними та оригінали їх для огляду на вимогу суду позивачем надані не були. Так само не підписаним замовником, тобто [PERSON] , є і договір № 02к7158 про централізовану охорону майна фізичних осіб (т. 1 а.с. 124-132) та додаток до нього з переліком уповноважених осіб замовника, до яких включена [PERSON] . Відтак такий доказ також не може бути прийнятий судом з підстав його недопустимості. Крім цього, відхиляються судом за недопустимістю і докази щодо придбання позивачем спільно з [PERSON] собаки, оскільки такі докази також не містять необхідних реквізитів: печаток, підписів відповідальних осіб (т. 1 а.с. 166-170). При цьому деякі з цих документів датовані квітнем 2019 року, тобто поза межами строку, заявленого позивачем як спільне проживання з [PERSON] . Щодо фотознімка та запрошення на весілля (т. 1 а.с. 18, 171), то суд вважає такі докази неналежними, оскільки ці докази не дають можливість встановити дату їх виготовлення, а також ідентифікувати автора запрошення та конкретних осіб, яких воно стосується. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивачем доведено факт наявності між позивачем та [PERSON] тривалих романтичних відносин, під час яких останні спільно відпочивали, їздили у туристичні подорожі, а також відвідували рідних та друзів під час сімейних свят. Такі обставини у певній мірі визнавала та не заперечувала і відповідач. Разом з тим позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження постійного спільного проживання з [PERSON] , ведення з ним спільного побуту, господарства, наявність єдиного та спільного бюджету, придбання майна для спільних потреб, наявність спільних прав та обов`язків, що притаманні членам сім`ї, зокрема подружжю. Щодо участі позивача в організації поховання [PERSON] , суд враховує, що відповідно до товарного чеку від 22.01.2019, в якому зазначений перелік речей, необхідних для здійснення цього обряду, такий чек виданий саме на ім`я [PERSON] (м. 1 а.с. 119). Разом з тим у судовому засіданні свідки зазначили, що кошти на поховання та поминальний обід надали друзі [PERSON] . Сам поминальний обід був організований у належному [PERSON] ресторані, де позивач працювала адміністратором. При цьому довідка про смерть [PERSON] була видана двоюрідному брату [PERSON] . Крім цього, позивач не довела, що джерелом придбання спірного майна були у тому числі і належні позивачеві кошти. Більше того, враховуючи, що спірна квартира в один і той самий день була придбана [PERSON] та одразу ж подарована [PERSON] , суд вважає, що таке майно не могло бути придбане в інтересах [PERSON] та позивача як однієї сім`ї. Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували свої доводи та заперечення. За таких підстав суд доходить висновку, що позивач не довела факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 05.04.2016 до [INFO] та наявність підстав для визнання квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101, та транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Doblo», номер кузова [NUMBER] , об`єктами спільної сумісної власності позивача та [PERSON] . Відтак такі позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Ураховуючи, що інші позовні вимоги є похідними від встановлення факту спільного проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] , такі похідні вимоги задоволенню також не підлягають. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що у позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 7273,40 грн, що підтверджується квитанціями № 19104, № 19126, № 19137, № 19160 та № 19182 від 28.12.2021 (т. 1 а.с. 174-177, 186). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, надання позивачу адвокатом Донцем Ю.Б. професійної правової допомоги у суді під час розгляду цієї справи підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 27.09.2021, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.09.2021 та копією ордеру серії № 1188386 від 18.12.2021. Відповідно до п. 3.1 договору сторони узгодили, що розмір винагороди (гонорару) адвоката визначається окремою додатковою угодою, що підписується сторонами. Згідно з п. 2 додаткової угоди № 1 сторони досягли взаємної згоди, що фіксований розмір гонорару (винагороди) за надання правової допомоги адвоката, зазначеної у п. 1 цієї додаткової угоди, становить 20000 грн. Так, у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 зроблено висновок, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18. З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 20000 грн, які позивач понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами. При цьому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що у задоволенні даного позову відмовлено повністю, витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн необхідно покласти на позивача. Також відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2022, у виді заборони власнику [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) у будь-який спосіб відчужувати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743124261101.

Outcome: dismissed