Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 17.01.2020 року приблизно о 07 годині 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вулиць Соборна - Шевченка в с. Петропавлівська Борщагівка, не переконався у безпечності маневру, перед перестроюванням завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення перед поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по лівій смузі «прямо» , допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda, д/н [NUMBER] , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/932/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6427572. 17.01.2020 року до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля із заявою про страхове відшкодування. ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 19 587,19 грн., тому набули право регресної вимоги до винуватця ДТП, оскільки останній залишив місце ДТП. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СГ «ТАС» сплачене страхове відшкодування у розмірі 19 587,19 гривень та судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення щодо такого розгляду до суду не надходило. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року здійснено перехід розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 19 липня 2023 року. У судове засідання представник ПрАТ «СГ «ТАС» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Просив суд задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судове засідання відповідач повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Письмовий відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив. Ухвала про відкриття, позовна заява з додатками була направлена відповідачу за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді судом справи встановлено, що 17 січня 2020 року приблизно о 07 годині 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», держаний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вулиць Соборна - Шевченка в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, не переконався у безпечності маневру, перед перестроюванням завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення перед поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по лівій смузі «прямо» , допустив зіткнення з транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після ДТП водій [PERSON] самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, своїми діями водій [PERSON] порушив п.10.1., п.10.3., п.10.4., п. 2.10. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів оскарження даної постанови. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вина [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17 січня 2020 року, не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6427572. Судом встановлено, що 17 січня 2020 року до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , із повідомленням про ДТП та 18.03.2020 року із заявою про страхове відшкодування. Дану заяву було розглянуто, та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , подію визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу від 17.01.2020 року; ремонтної калькуляції № 01239_51 від 20.01.2020 року; страхового акту № 06301/51/920 від 19.03.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування. ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 19 587,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 89133 від 26.03.2020 року. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно п. в) пп. 38.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПрАТ «Страхова Група «ТАС» правомірно заявлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 19 587,19 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та який залишив місце пригоди після ДТП. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved