Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

10 серпня 2022 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що 27 листопада 2014 року між нею, як дарувальником, та відповідачкою [PERSON] , як обдарованою, було укладено договір дарування житлового будинку за вказаною вище адресою та земельної ділянки площею 0,0423 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою. Вказаний договір дарування рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2021 року визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності відповідачки на вказані житловий будинок та земельну ділянку. Позивачка посилаючись на те, що з 22 жовтня 2021 року вказаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знов повернувся у її власність, проте за вказаною адресою зареєстровані відповідачка, яка є їй онукою та правнука [PERSON] , [INFO] , дочка останньої, які в будинку не проживають з 2020 року, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Туреччини, а їх реєстрація створює їй перешкоди у здійсненні права розпорядження власним майном та встановлює обов`язок сплачувати додаткові витрати на оплату комунальних послуг, просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій крім того, представник зазначила, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - управління освіти з гуманітарних питань Очаківської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій крім того, просив винести рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки та її представника і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2021 року у справі № 483/1257/20, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року залишено без змін, було визнано недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , який був укладений 27 листопада 2014 року між [PERSON] та її онукою [PERSON] , а також скасовано державну реєстрацію права власності останньої на житловий будинок та земельну ділянку за вказаною адресою (а.с. 86-99). Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 280579884 від 22 жовтня 2021 року підтверджується право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстроване на підставі вищевказаного рішення суду (а.с. 8-9). Згідно з довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг Очаківської міської ради вих. № 4269 від 26 жовтня 2021 року та вих. № 4220 від 03 серпня 2022 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , як уповноважений власник, [PERSON] - онука власника, [PERSON] - правнука власника (а.с. 10-11). З ксерокопії паспорту позивачки вбачається, що вона зареєстрована за вказаною вище адресою з 06 жовтня 1995 року (а.с. 6-7). Актом від 26 жовтня 2021 року складеного та підписаного депутатом Очаківської міської ради Стовманенком С.П. та крім того підписаного [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підтверджується факт не проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2020 року (а.с. 12). Отже, вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Тобто, з викладеного слідує, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, оскільки на законодавчому рівні чітко закріплено, що місцем її проживання, є місце проживання її батьків, або одного з них. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18. За таких обставин, оскільки [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який належить на праві власності її бабусі - позивачці [PERSON] , а також малолітня [PERSON] теж не проживає за вказаною адресою, оскільки проживає разом з матір`ю, та крім того, враховуючи, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном іншими особами, які фактично це право не реалізують, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved