Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

07 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, припинення нарахування щомісячних платежів, зобов`язання повернути грошові кошти. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона уклала договір з АТ КБ «Приват банк» №SАМDNWFC00043279961 від 19.06.2018 року та отримала кредитну картку № [NUMBER] . 21 липня 2022 року з цієї кредитної картки невідомими особами було здійснено списання коштів на суму 28 000 гривень ( 29120 гривень включно з комісією банку). В той же день зв`язку з такими шахрайськими діями вона зателефонувала на «гарячу лінію» банку та заблокувала картковий рахунок. Після цього вона повідомила поліцію про вчинення відносно неї злочину, передбаченого КК України. За даним фактом 23 липня 2022 року зареєстроване кримінальне провадження № 1202035580000809 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст.190 КК України. В подальшому, в зв`язку з вчиненням шахрайських дій і списання коштів з карткового рахунку сторонніми особами, вона направила лист до відповідача про списання заборгованості по кредитному договору, та припинення нарахування щомісячних платежів за договором, однак відповідач відмовив у припиненні нарахування відсотків, штрафних санкцій та списання заборгованості. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд розірвати кредитний договір №SАМDNWFC00043279961 від 19.06.2018 року, припинити нарахування щомісячних платежів та зобов`язати відповідача повернути грошові кошти в сумі 29 120 гривень, що незаконно були зняті з її рахунку. Ухвалою судді від 10 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 06 квітня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов не визнає та просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволеннні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил банку, було укладено кредитний договір №SАМDNWFC00043279961 від 19.06.2018 року (кредитна картка № [NUMBER] ). Відповідно до виписки витрат по кредитному договору №SАМDNWFC00043279961 від 19.06.2018 року, 21.07.2022 з карткового рахунку [PERSON] було здійснено переказ коштів в сумі 28 000 гривень, сума комісії за переказом - 1120 гривень ( а.с.6). Згідно з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, за заявою [PERSON] 22 липня 2022 року зареєстроване кримінальне провадження № 1202035580000809. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.190 КК України (а.с. 8). Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 02.02.2023 року відповідач відмовив у припиненні нарахування відсотків, штрафних санкцій та списання заборгованості за транзакціями, оскільки, як зазначав банк, з його боку не вбачається порушень будь-яких зобов`язань; рекомендовано звернутися до правоохоронних органів, зазначено, що транзакції 21.07.2022 по переказу грошових коштів були здійсненні коректно і у банка відсутні підстави для повернення переказів (а.с. 12). Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку (частина 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (частина 3). Банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (стаття 1071 ЦК України). Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 3 статті 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинили помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Законом України «Про платіжні системи тапереказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно пункту 1.27статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштіву готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини 3статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 1 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, на користувача кредитної картки покладено обов`язок щодо використання електронного платіжного засобу відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу (пункт 2 розділу 6 Положення № 705 від 05 листопада 2014 року). Пунктами 5 і 6 розділу 6 Положення передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем (п. 5). Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач банку, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно пунктів 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 цього Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу; за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно п.п.5-9 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ч.3 ст.652 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи встановлено, що спірні транзакції були проведені з використанням електронного платіжного засобу, з введенням паролю, який відомий тільки власнику, а також з використанням додатку Приват24, входу в який передує процедура, в якій клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Таким чином, з урахуваннями наведених норм матеріального права, та встановивши, що [PERSON] не виконала вимог, передбачених Положенням щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дала змогу користуватися електронним платіжним засобом, та в ході бесіди повідомила третій особі інформацію про персональний ідентифікаційний номер кредитної картки, внаслідок чого стало можливим її використання і ініціювання платіжної операції у вигляді зняття кредитних коштів особою, яка не мала на це законного права, суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача підстав для відповідальності за неналежне виконання умов договору. Враховуючи зазначене, за здійснені оскаржувані транзакції 21 липня 2022 року з картки позивача має відповідати саме вона, так як, проявивши необачність на шахрайському фішинговому сайті, ввела свої ідентифікаційні дані внаслідок чого зловмисники отримали доступ до приватної інформації, якою скористалися для списання коштів з рахунку позивача, чим сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Звернувшись із даним позовом до суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не доведено, що відбулись істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору, або АТ КБ «Приватбанк», як друга сторона договору, істотно порушила договір, а позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору і його має бути розірвано у судовому порядку. В свою чергу, відповідач діяв у відповідності до вимог ст.1067 ЦК України, та уклав спірний кредитний договір з позивачем, який звернувся з такою пропозицією на оголошених банком умовах. Договір, який був викладені у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, були укладені між позивачем та відповідачем в електронній формі, підписані [PERSON] одноразовим паролем - тимчасовим захищеним PIN-кодом. Отже, підстав для розірвання договору у судовому порядку на підставі ст.ст. 651,652 ЦК України немає. З урахуванням викладеного, суд вважає, що немає жодних правових підстав для розірвання кредитного договору №SАМDNWFC00043279961 від 19.06.2018 року, а також відсутні правові підстави для припинення нарахування щомісячних платежів та зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 29120 гривень, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави в установленому порядку.

Outcome: dismissed