Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

20.09.2022 року Немишлянська окружна прокуратура м.Харкова, яка діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради в якій просить поновити строк на звернення до суду з даним позовом, визнати незаконним та скасувати рішення №34043685 державного реєстратора Печенізької РДА Харківської обл. [PERSON] від 27.02.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності [PERSON] на нежитлові приміщення в літ. «Б-5», загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , витребувати у [PERSON] вказані приміщення, стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова за результатами вивчення питання додержання законодавства під час реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, додержання земельного законодавства встановлено, що державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] 27.02.2017 прийнято рішення про державну реєстрацію № 34043685. На підставі прийнятого рішення [PERSON] вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № П в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , за [PERSON] . Державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено на підставі рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009 задоволено позов ФО-П [PERSON] до Харківської міської ради, визнано за ФО-П [PERSON] право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2009 задоволено касаційну скаргу Харківської міської ради, рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009 скасовано, справу передано на новий розгляд господарського суду Харківської області. Крім того, ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2010 позов ФО-П [PERSON] залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили. Вказане рішення господарського суду Харківської області, на підставі якого зареєстровано за ФО-П [PERSON] право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, не набрало законної сили, що підтверджується відомостями, наявними в Єдиному Державному реєстрі судових рішень, актом камеральної перевірки від 23.11.2021, у зв`язку з чим були відсутні правові підставі для реєстрації за останнім права власності. Державним реєстратором [PERSON] в розділ державного реєстру прав вніс інформацію про приміщення 11а, за відсутності документа, на підставі якого виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Позивач стверджує, що документи, надані [PERSON] державному реєстратору Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право приватної власності на вищевказане нерухоме майно. Інформація щодо направлення відповідного повідомлення (декларації) ФО-П [PERSON] до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України на офіційному сайті цього центрального органу влади (http://www.dabi.gov.ua/) в розділі «реєстр дозвільних документів» відсутня.Крім того, прийняття об`єктів до експлуатації передує реєстрації речових прав на нього. Реєстрація речових прав є останнім етапом будівництва. Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2010, якою залишено без розгляду позов ФО-П [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, встановлено ненадання витребуваних судом документів, а саме: дозвіл на спорудження об`єкту містобудування, дозвіл на проведення будівельних робіт, дозвіл на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний об`єкт нерухомості, в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно інформації Юридичного Департаменту Харківської міської ради встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова. На теперішній час вказаний житловий будинок перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 (в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). Позивач у позові зазначає, що державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зупинив розгляд заяви та не запитав копію вищевказаного судового рішення, засвідчену в установленому порядку від відповідного суду, не направив відповідний запит до органу влади, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав на відповідний об`єкт нерухомого майна, з метою отримання інформації, необхідної для державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , що в подальшому призвело до їх незаконного відчуження з власності територіальної громади м. Харкова. Вказане свідчить про те, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна здійснено з порушенням вимог ст. ст. З, 4, 5, 10, 18, 23, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до їх вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Харкова, чим порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради. В подальшому, 03.03.2017 між ФО-П [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого продавець (ФО-П [PERSON] ) передає у власність покупцю ( [PERSON] ) об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2017 №34131227). Крім того, 09.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого продавець ( [PERSON] ) передає у власність покупцю ( [PERSON] ) вищевказаний об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.06.2021 №58650002). Враховуючи вищевикладене, право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна на цей час зареєстровано за [PERSON] . Отже, з огляду на вказане, ФО-П [PERSON] не був власником спірного нерухомого майна та не мав права відчужувати нежитлові приміщення відповідно до ст. 655 ЦК України, останній не набув в законному порядку право власності на це майно, у зв`язку з чим, правочини, вчинені в подальшому у формі договорів купівлі-продажу, є недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦПК України, що є підставою для витребування вказаного об`єкту нерухомості у останнього власника, а саме [PERSON] , яка незаконно набула право власності на вказані нежитлові приміщення. Позивач зазначає, що прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. Однак, з моменту прийняття рішень про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , спочатку за ФО-П [PERSON] , який незаконно набув право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, та в подальшому незаконно відчужено [PERSON] , а останнім [PERSON] , Харківською міською радою та її виконавчими органами покладені на неї завдання щодо виявлення та оскарження незаконних рішень про державну реєстрацію, витребування майна, у зв`язку з чим не здійснюється захист інтересів держави. Внаслідок невжиття своєчасних заходів захисту інтересів держави у судовому порядку продовжують порушуватись інтереси держави. Водночас, Харківською міською радою у даному випадку не було вжито будь-яких заходів позовного характеру на усунення вказаних порушень. Оскільки, уповноважений орган - Харківська міська рада, до цього часу не вжила заходів щодо скасування реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, то у прокурора виникли правові підстави, передбачені положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в суді. 31.03.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Семенових О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2021 за № 12021220460000337, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, в якому 01.02.2022 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/7084/21 від 03.02.2023 року застосовано відносно [PERSON] , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Встановлено, що [PERSON] підозрюється у тому, що працюючи державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, тобто особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, будучи обізнаним із законодавством України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у порушення вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», зловживаючи своїми повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди [PERSON] , неправомірно прийняв рішення про реєстрацію за останнім права власності на об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення №І, 1-10, 11а, 15-18; № ІІ в літ. «Б-5», загальною площею 213,7 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , що перебували у комунальній власності Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради, чим останній спричинено тяжкі наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах. Однак, відповідач зазначає, що обвинувальний вирок відносно нього судом не ухвалено, тому відповідно до ст.62 Конституції України від вважається невинуватим. Копією акту камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] від 23.11.2021, що долучена до матеріалів справи,а саме п.2 встановлено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 24.02.2017 №21130089, поданої [PERSON] держаним реєстратором [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2017 року №34043685, на підставі якого відкрито розділ №1183318863101 на нежитлові приміщення №І, 1-10, 11а, 15-18, №ІІ в літ. «Б-5» за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано право власності №19210263 за заявником. В абз. 2 п.2 цього акту зазначається, що згідно з відомостями Державного реєстру прав державним реєстратором [PERSON] зазначено, що для проведення державної реєстрації заявником подано рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2020 року №520/4757/2020. Натомість, прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, що діє в інтересах держави в особі ХМР в абз. 2 позовної заяви стверджує, що державна реєстрація зазначеного об`єкта проводилась на підставі рішення Господарського суду Харківської області у справі 53/36-09 від 12.03.2009 року. Представник відповідача стверджує, що всі обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом по справі, тому в задоволенні позову просить відмовити, з огляду на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем вказаних нежитлових приміщень, а також просить суд врахувати пропущення позивачем строків позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Відповідач зазначає, що протягом місяця після отримання відповіді від юридичного департаменту виконавчого комітету ХМР від 22.08.2022 вих./1147/9-22, якою наголошується, що заходи цивільно-правового характеру позивачем не вживались, прокурор, що діє в інтересах держави в особі ХМР, звернувся до суду, тим самим перебравши на себе дискрецію суб`єкта владних повноважень. У відповіді на відзив від 04.04.2023 позивач наполягає, що право власності неправомірно було зареєстровано за ФОП [PERSON] саме на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі №53/36-09 від 12.09.2009, яке в подальшому було скасовано та позов залишено без розгляду. З приводу пропущення строку позовної давності прокурор зазначив, що оскільки прокуратура не була учасником справи, про наявність обставин даної справи прокуратурі про вказані порушення під час реєстрації права власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стало відомо під час здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2021 за № 12021220460000337, після отримання матеріалів камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON], строк на звернення до суду пропущено з поважних причин. Зазначає, що рішення господарського суду Харківської області, на підставі якого зареєстровано за ФО-П [PERSON] право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, не тільки не набрало законної сили, а взагалі було скасовано ще у 2009 році, що підтверджується відомостями, наявними у відкритому доступі в Єдиному Державному реєстрі судових рішень та ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2010, відповідно до якої позовну заяву ФОП [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна взагалі було залишено без розгляду, останній не набув права власності на вищевказані нежитлові приміщення, у зв`язку з чим були відсутні правові підставі для реєстрації за останнім права власності. Зазначає, що твердження представника відповідача про те, що не доведено та не надано суду доказів щодо встановлення та підтвердження факту набуття та втрати чинності рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009, є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності. Вказане також підтверджується ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2010, якою залишено без розгляду позов ФО-П [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, оскільки останнім не надано витребувані судом документи, а саме: дозвіл на спорудження об`єкту містобудування, дозвіл на проведення будівельних робіт, дозвіл на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний об`єкт нерухомості, в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Доводи прокурора не суперечать акту камеральної перевірки, яким встановлені вищевказані порушення під час державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення) державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON], оскільки проводилась перевірка саме прийняття державним реєстратором спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2017 № 34043685, на підставі якого відкрито розділ № 1183318863101 на вищевказані нежитлові приміщення по [ADDRESS] та зареєстровано право власності за [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку долучено до матеріалів справи, у розділі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна) 1183318863101 зазначено саме підставу для реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення за [PERSON] рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009 по справі № 53/36-09, а не рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2020 № 520/4757/2020, в акті камеральної перевірки допущено описку, тому що за цим номером у ЄДРСР міститься інше рішення. Прокурор зазначає, що підставність вимог про витребування майна у добросовісного набувача за таких обставин підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.02.2015 по справі № 6-1цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Оскільки ФО-П [PERSON] не був власником спірного нерухомого майна та не мав права відчужувати нежитлові приміщення відповідно до ст. 655 ЦК України, останній не набув в законному порядку право власності на це майно, у зв`язку з чим, правочини, вчинені в подальшому у формі договорів купівлі-продажу, є недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦПК України, що є підставою для витребування вказаного об`єкту нерухомості у останнього власника, а саме [PERSON] , яка незаконно набула право власності на вказані нежитлові приміщення. житловий будинок по [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова та на теперішній час перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007, будь-яких рішень щодо відчуження, у тому числі нежитлових приміщень у вказаному житловому будинку не приймалось, відчуження було здійснено поза волею Харківської міської ради, яка здійснює управління майном територіальної громади м. Харкова та приймає відповідні рішення щодо його відчуження. Вказані нежитлові приміщення є власністю Харківської міської територіальної громади, право власності на останні має бути зареєстровано за Харківською міською радою. Водночас, державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем порушує інтереси Харківської міської територіальної громади на розпорядження об`єктом комунальної власності та перешкоджає реалізувати право на реєстрацію спірного нерухомого майна за Харківською міською територіальною громадою. Звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та. законності, а також задоволення, суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності, у зв`язку з чим в даному випадку порушуються інтереси великої кількості людей щодо розпорядження вказаним нерухомим майном, що є вищим за інтереси окремо взятої людини. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Губської Я.В. від 15.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від прокурора Київської окружної прокуратури м.Харкова Ольхового Б.С., представника відповідача [PERSON] - адвоката Бурдоль В.В. надійшли заяви про слухання справи за їх відсутністю, на підставі наявних у справі доказів. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третіх осіб, що в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. А тому, надавши оцінку всім наданим доказам, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.02.2017 за №19210263(номер запису про право власності) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34043685 державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № П в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , за [PERSON] .(а.с.60) Державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено на підставі рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009 задоволено позов ФО-П [PERSON] до Харківської міської ради, визнано за ФО-П [PERSON] право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. Згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 01.03.2010, постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2009 задоволено касаційну скаргу Харківської міської ради, рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009, яким визнано право власності за ФОП [PERSON] на нежитлові приміщення літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] скасовано, справу передано на новий розгляд господарського суду Харківської області позов ФО-П [PERSON] залишено без розгляду. (а.с.36-38) Доказів на спростування зазначеного до суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 03.03.2017 приватним нотаріусом ХМНО Ушивець О.Ю. за р.№3944 ФОП [PERSON] продав [PERSON] нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № П в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] . Згідно п.2 вказаного договору, нерухоме майно, що відчужується належить ФОП [PERSON] на підставі рішення господарського суду Харківської обл.. по справі №53/36-09 від 12.03.2009, право власності зареєстровано в ДРРПНМ 24.02.2017 державним реєстратором Печенізької РДА Харківської обл.. [PERSON], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1183318863101, номер запису про право власності:19210263 (а.с.39-42) Посилання представника відповідача на відомості в акті камеральної перевірки, як на підставу для реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення за [PERSON] рішення господарського суду Харківської області від 12.03.2009 по справі № 53/36-09, а не рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2020 № 520/4757/2020, в акті камеральної перевірки допущено описку, тому що за цим номером у ЄДРСР міститься інше рішення. Ці обставини не спростовують висновків суду, з приводу наявності реєстрації права власності за ФОП [PERSON] саме на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі №53/36-09 від 12.03.2009, що було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2009. Висновки акту камеральної перевірки судом сприймаються як доказ наявності порушень в сфері реєстрації прав власності на нерухоме майно, через що державному реєстратору Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.25-33) Відомостей щодо його оскарження до суду не подано, при цьому сторонами не оскаржується факт наявності кримінального провадження, в якому [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України. Суд зазначає, що відсутність на теперішній час відносно даного реєстратора обвинувального вироку не може однозначно свідчити про правомірність його дій у вчиненні реєстраційних дій, при реєстрації права власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № П в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , що розглядається в порядку ЦПК України. З приводу доводів позивача щодо неправомірності підстав реєстрації права власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № П в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] за ФОП [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час вчинення реєстраційних дій) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час прийняття рішення) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або уразі, якщо відповідні документи не були подані заявником.Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 18 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час прийняття рішення) розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: - подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; - неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у п. З ч. З ст. 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 06.10.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням власника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час прийняття рішення) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що вказане рішення господарського суду Харківської області, на підставі якого зареєстровано за ФО-П [PERSON] право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, не набрало законної сили, що підтверджується відомостями, наявними в Єдиному Державному реєстрі судових рішень, актом камеральної перевірки від 23.11.2021, у зв`язку з чим були відсутні правові підставі для реєстрації за останнім права власності. Також, державним реєстратором [PERSON] в розділ державного реєстру прав вніс інформацію про приміщення 11а, за відсутності документа, на підставі якого виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Таким чином, документи, надані [PERSON] державному реєстратору Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право приватної власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідно до п. З Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Інформація щодо направлення відповідного повідомлення (декларації) ФО-П [PERSON] до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України на офіційному сайті цього центрального органу влади в розділі «реєстр дозвільних документів» відсутня. Крім того, прийняття об`єктів до експлуатації передує реєстрації речових прав на нього. Реєстрація речових прав є останнім етапом будівництва. Вказане також підтверджується ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2010, якою залишено без розгляду позов ФО-П [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, оскільки останнім не надано витребувані судом документи, а саме: дозвіл на спорудження об`єкту містобудування, дозвіл на проведення будівельних робіт, дозвіл на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний об`єкт нерухомості, в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. Враховуючи той факт, що земельна ділянка із розташованим на ній об`єктом нерухомого майна розташована в межах міста Харкова та не відноситься до земельних ділянок, зазначених у пп. а, б пункту 4 вищезазначеного Закону, речові права третіх осіб на неї не зареєстровані, то відповідно до Закону вона є власністю територіальної громади міста Харкова. Водночас, згідно інформації Юридичного Департаменту Харківської міської ради встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова. На теперішній час вказаний житловий будинок перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007, в редакції додаткової угоди від 01.09.2016. Таким чином, державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зупинив розгляд заяви та не запитав копію вищевказаного судового рішення, засвідчену в установленому порядку від відповідного суду, не направив відповідний запит до органу влади, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав на відповідний об`єкт нерухомого майна, з метою отримання інформації, необхідної для державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , що в подальшому призвело до їх незаконного відчуження з власності територіальної громади м. Харкова. Вказане свідчить про те, що право власності за ФОП [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна здійснено з порушенням вимог ст. ст. З, 4, 5, 10, 18, 23, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до їх вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Харкова, чим порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради. З представлених до суду доказів вбачається, що в подальшому, 09.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений ПН ХМНО Ільїною І.М. за р.№2773 відповідно до якого продавець ( [PERSON] ) передає у власність покупцю ( [PERSON] ) вищевказаний об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.06.2021 №58650002).(а.с.43-44) Враховуючи відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна на цей час зареєстровано за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим законодавець встановив загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. З статті 215 цього Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Отже, з огляду на вказане, ФО-П [PERSON] не був власником спірного нерухомого майна та не мав права відчужувати нежитлові приміщення відповідно до ст. 655 ЦК України, останній не набув в законному порядку право власності на це майно, у зв`язку з чим, правочини, вчинені в подальшому у формі договорів купівлі-продажу, є недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦПК України, що є підставою для витребування вказаного об`єкту нерухомості у останнього власника, а саме [PERSON] , яка незаконно набула право власності на вказані нежитлові приміщення Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 по справі № 521/13025/15. Зокрема, Верховним Судом у своїй постанові зазначено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. З приводу посилань відповідача на застосування строку позовної давності, як підстав для відмови в задоволенні даного позову суд зазначає наступне. Згідно з п. З ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави у випадках, визначених законом. Згідно з вимогами ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 6 ст. 23 Закону передбачено, що під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Згідно з ч.ч. З 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Однак, з моменту прийняття рішень про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , спочатку за ФО-П [PERSON] , який незаконно набув право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, та в подальшому відчужено [PERSON] , а останнім [PERSON] , Харківською міською радою та її виконавчими органами покладені на неї завдання щодо виявлення та оскарження незаконних рішень про державну реєстрацію, витребування майна, у зв`язку з чим не здійснюється захист інтересів держави. Внаслідок невжиття своєчасних заходів захисту інтересів держави у судовому порядку продовжують порушуватись інтереси держави. Водночас, Харківською міською радою у даному випадку не було вжито будь-яких заходів позовного характеру на усунення вказаних порушень. Крім того, у постанові Великої палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, зазначено, що сам факт не звернення належного позивача до суду, свідчить про те, що орган виконавчої влади неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку Ь чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Оскільки, уповноважений орган - Харківська міська рада, до цього часу не вжила заходів щодо скасування реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, то у прокурора виникли правові підстави, передбачені положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в суді. Таким чином, у окружної прокуратури наявні підстави для звернення до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Підставою звернення до суду та позовні вимоги прокурора ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора внаслідок прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, усупереч вимог законодавства, у тому числі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьев проти України» від 05.04.2015). Вказане обумовлює застосування способів захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також необхідність врахування критеріїв «ефективності» таких засобів захисту та вимог частин 2-5 статті 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою. З огляду на вищевикладене, вбачається, що звернення прокурора до суду із позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення та витребування майна є найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів позивача - Харківської міської ради. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 3 вищевказаних правових приписів вбачається, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права. При цьому, норма ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За змістом вказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд зазначає, що раніше прокурором не могло бути виявлено вказаного порушення прав держави в особі Харківської міської ради, оскільки прокуратура не була учасником цих справ та позбавлена можливості довідатися про ці обставини раніше. При цьому судом враховується лист від 11.10.2021 №8905/9-21 процесуальному керівнику у кримінальному провадженні прокурору Немишлянської окружної прокуратури Осадчій Л., що отриманий Немишлянською окружною прокуратурою 12.10.2021.(а.с.20) З огляду на те, що прокуратурі про вказані порушення під час реєстрації права власності на нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стало відомо під час здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2021 за № 12021220460000337, після отримання матеріалів камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON], строк на звернення до суду пропущено з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Приймаючи до уваги, що підстави набуття права власності ФОП [PERSON] - рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2009 в подальшому були скасовані судом, підстави реєстрації за ним права власності на момент їх реєстрації були відсутні. Таким чином, державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зупинив розгляд заяви та не запитав копію вищевказаного судового рішення, засвідчену в установленому порядку від відповідного суду, не направив відповідний запит до органу влади, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав на відповідний об`єкт нерухомого майна, з метою отримання інформації, необхідної для державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення № І, 1-10, 11а, 15-18, № II в літ. «Б-5» загальною площею 213,7 кв.м. по [ADDRESS] , що в подальшому призвело до їх незаконного відчуження з власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до вимог ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України надано належні, допустимі, достовірні, достатні докази, у тому числі листи Юридичного Департаменту Харківської міської ради, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, які свідчать про те, що право власності на вказаний об 'єкт нерухомого майна здійснено з порушенням вимог ст. ст. З, 4, 5, 10, 18, 23, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до їх вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Харкова, чим порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради. У зв`язку з викладеним,суд зазначає, у прокуратури наявні підстави для звернення до суду із відповідним позовом, а тому посилання відповідача є необґрунтованими. Всі інші посилання відповідача у відзиві, не спростовують висновків суду, не стосуються предмету позовних вимог, а розцінюються судом як намагання уникнути відповідальності. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача сплаченого та документально підтвердженого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved