Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] , посилаючись на те, що 16 жовтня 2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишиться проживати з позивачем. З березня 2022 року сторони не проживають разом. Останнім часом відносини між сторонами розладилися. Між сторонами виникли нездоланні непорозуміння, що унеможливлює подальше збереження шлюбу. У сторін різні погляди на життя. Фактично, сімейні стосунки у сторін відсутні. Взаємних обов`язків по відношенню один до одного не несуть, спільного господарства разом не ведуть. Налагоджувати сімені стосунки у позивача наміру немає, просила шлюб розірвати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року відкрито провадження у справі вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Матеріали позовної заяви містять заяву позивача про підтримання позовних вимог, а відповідач 02.08.2023 року подав до суду заяву про визнання позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 16 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1353. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Із позовної заяви встановлено, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, позивач та відповідач втратили почуття любові та взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує формально, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Згідно із статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Отже, враховуючи, що відповідач визнає позов про розірвання шлюбу, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. Згідно частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). З урахуванням вимог ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав суд стягує з останнього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. На підставі статтей 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved