Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Представник позивачка - адвокат Синюк С.Л. звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2021 року о 01:40 год. на 41 км а/д «Одеса-Рені» водій [PERSON] керуючи, у стані алкогольного сп`яніння, автомобілем «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] . Внаслідок ДТП пішохід, [PERSON] загинув на місці пригоди від отриманих травм. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом №АР/0971402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна», страхова сума за полісом №АР/09711402 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, спадкоємцями першої черги загиблого [PERSON] були: дружина [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] . Під час врегулювання страхового випадку, [PERSON] та [PERSON] надали відповідні заяви, відповідно до яких відмовились від своєї частки страхового відшкодування на користі [PERSON] - дружини покійного. Позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про подію та з заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна платі становила 6000,00грн.) 12*6000,00 грн. - 72000,00грн., та відшкодування витрат на поховання 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна становила 6000,00 грн.) 12*6000,00грн. - 72000,00грн. Відповідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2022р. Старшого слідчого Одеській області, кримінальне провадження №120211600000001188 було закрито зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Також відповідно до зазначеної постанови, невстановлена будь - яка невідповідність ПДР України пішоходом - [PERSON] . Відповідач телефонним дзвінком повідомив позивачку, що розрахунок страхового відшкодування 6000,00грн. х 12/2 моральної шкоди = 36000 грн., та витрати на поховання в розмірі 6000,00 грн. 36000 грн., посилавшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і власника транспортного засобу, та в подальшому провівши виплату страхового відшкодування в розмірі 72000,00грн. Позивачка категорично не погоджується з розміром отриманого страхового відшкодування 72000,00 грн. Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, моральна шкода, яку зобов`язано сплатити ПАТ СК «Євроїнс Україна» становить 12 x 6000,00грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 72 000,00 гривень, та понесені витрати на поховання 12 x 6000,00грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 72 000,00 гривень. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування становить 72000,00 грн. + 72000,00 грн. = 144 000,00 грн. Позивачка не погоджується із сумою виплати та просить стягнути невідшкодовану частку, яка становить також 72 000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу, що складають 8000,00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд (а.с.37). Представник позивача - адвокат Синюк С.Л. у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримає в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.3). Представник ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не прибув, але надав до суду відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відмовити повністю. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказує, що 08.11.2020 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АР/0971402, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб «Ford Escort», реєстраційний номер [NUMBER] . 07.09.2021 року приблизно о 01:40 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі Одеса-Рені. На ділянці дороги 41 км. в напрямку с. Маяки здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO]. В результаті ДТП пішохід загинув на місці пригоди. 19.10.2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримано повідомлення позивача про ДТП. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (далі Закону) (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як вбачається зі наданих разом із позовом доказів, Позивач є дружиною потерпілого, а [PERSON] та [PERSON] - його синами. Відтак, Позивач, [PERSON] та [PERSON] є особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Постановою про закриття кримінального провадження СУ ГУ НП в Одеській області від 31.10.2022 року було встановлено, що пішохід [PERSON] в момент ДТП перебував на проїзній частині автодороги, займав поперечне положення, був у темному одязі, не маючи при цьому на ньому світлоповертаючих елементів. Під час досудового розслідування кримінального провадження, в ході проведення всіх можливих та необхідних слідчий дій, даних (доказів), які б вказували на винність [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не здобуто, в його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП, що трапилась. Органом досудового розслідування не було встановлено вини водія [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у зв`язку із чим останнє було закрито. У ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відсутні правові підстави вважати, що дане ДТП не є страховим випадком в розумінні ст. 6 Закону, а смерть потерпілого настала внаслідок непереборної сили чи його власного умислу. Поряд із цим, з урахуванням положень п. 36.3 ст. 36 Закону, ст. 1193 ЦК України, які кореспондуються між собою, пішохід [PERSON] також є відповідальним за спричинену шкоду, оскільки на нього як учасника дорожнього руху покладаються обов`язки дотримуватися вимог ПДР України. Невиконання пішоходами обов`язків, передбачених ПДР України, має наслідком настання незворотних ризиків, зокрема, пов`язаних із завданням шкоди життю чи здоров`ю. З огляду на відсутність світлоповертаючих елементів на одязі пішохода [PERSON] , пересування проїзною частиною дороги у невстановленому для цього місці в темний час доби, така поведінка потерпілого є грубою необережністю, що призвела до смертельних наслідків. Водій [PERSON] при всій обачності не міг запобігти наїзду на пішохода [PERSON] , бездіяльність якого призвела до тяжких, незворотних наслідків. 07.12.2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було затверджено страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь Позивача у розмірі 72 000,00 грн. 14.12.2022 року зазначена сума страхового відшкодування була перерахована за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування. Ознайомившись із матеріалами справи та відзивом, суд вважає можливим прийняти до розгляду відзив, оскільки він надійшов до суду у строки визначенні ухвалою суду від 16 січня 2023 року про відкриття провадження у справі. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За приписами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що згідно витягу з ЄРДР 07.09.2021 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12021160000001188, відповідно якого 07.09.2021 року приблизно о 01:40 год. водій [PERSON] , керував автомобілем Ford Escort д.н.з. [NUMBER] та рухався по автодорозі Одеса - Рені в напрямку м. Одеса. На ділянці дороги 41 км. здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1961р.н., в результаті ДТП [PERSON] загинув на місці (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] , причиною смерті стало - зіткнення з автомобілем (а.с. 12, 13). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Ford Escort» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом №AP/0971402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», Страхова сума за полісом № AP/0971402 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров?ю - 260 000,00грн. (а.с. 4а). 29 вересня 2022 року [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб від 13.07.1985 року, на день смерті перебувала у зареєстрованому Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області, шлюбі з загиблим [PERSON] , звернулась до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з повідомлення про ДТП, внаслідок якого загинув її чоловік (а.с. 5, 9, 10 15). Діти померлого - [PERSON] та [PERSON] своїми заявами від 29.09.2022 року відмовились від своєї частки страхового відшкодування на користь матері [PERSON] (а.с. 10б, 11). Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Одеській області підполковника поліції Пономаренко О.В. від 31.10.2022 року кримінальне провадження №12021160000001188 від 07.09.2021 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Як вбачається з вказаної постанови, в ході досудового розслідування було встановлено, що, у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Ford Escort д.н.з. [NUMBER] не вбачається не відповідність вимогам п. 12.2 та 12.3 ПДР України і його дії з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (а.с.6-8). Відповідно розрахунку страхового відшкодування № 00000010974 від 09.11.2022 року представника ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», було визначено розмір страхового відшкодування у сумі 72 000 грн. На підставі страхового акту № 76911/1/2022 від 07.12.2022 року, згідно платіжної інструкції № 19446 від 14.12.2022 року [PERSON] отримала страхове відшкодування у розмірі 72 000 грн. (а.с. 58-60). Позивач не погоджується з виплаченою сумою страхового відшкодування, оскільки вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, що становить 12*6 000 грн.=72 000 грн., а також понесенні витрати на поховання 12*6 000 грн.= 72 000 грн., отже в позовних вимог вклала бажання отримати іншу частину виплат у розмірі 72 000 грн. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654 св 18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702 св 18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195 св 18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216 св 18); від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20) від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17 (провадження № 61-39056 св 18); від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129 св 21). Крім того, підставами звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Як було встановлено судом, ДТП відбулося 07.09.2021 року близько 01:40 год. ночі за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода [PERSON] , який перебував у горизонтальному положенні на проїзній частині дороги на смузі руху водія [PERSON] , в темному одязі, що свідчить про те, що потерпілий допустив необережність через нехтування Правилами дорожнього руху України. Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку. Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно матеріалів справи, суму страхового відшкодування складають виплати моральної шкоди та витрат на поховання, за таких обставин відшкодування не повинно зменшуватись. Так, за змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. У наведеній справі предметом позову є відшкодування в тому числі витрат на поховання, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 1193 ЦК України, при якій вина потерпілого не враховується. Крім того, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відсутність вини водія та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що:«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що «за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. Застосовуючи положення ст. 36 Закону при здійсненні страхової виплати, страховик не врахував, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру моральної відсутні. За вказаних обставин, твердження відповідача, що при визначенні суми страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання, необхідно враховувати вину потерпілого, є хибним. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 частини першої статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За змістом пункту 1.4. частини першої статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю потерпілого, становить 260 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. п. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно п. 27.4. ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно ст. 8 ЗУ Про бюджет України на 2021 рік (рік події ДТП) мінімальна заробітна плата у 2021 році у місячному розмірі: з 1 січня становила 6000 гривень. Отже, 12*6000 грн.=72 000 грн., це сума в межах якої можуть бути здійснені витрати на поховання. Та відповідно 12*6000 грн.=72 000 грн. це сума в межах якої здійснюється відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 1 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» (дійсною на час настання страхового випадку) поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Відповідно ст. 2 Закону, предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом (ст. 12 Закону). Ритуальні служби можуть також надавати ритуальні послуги, не передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, виготовляти предмети ритуальної належності. Тарифи щодо оплати таких послуг та предметів ритуальної належності встановлюються в межах, визначених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (ст. 9 Закону). Судом при вирішенні питання, щодо позовної заяви потерпілої [PERSON] беруться до уваги положення ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачкою документально підтверджено витрати на поховання та спорудження пам`ятнику своєму чоловіку на суму 27 000 грн. відповідно договору-замовленню на організацію та проведення поховання, а також 148 600 грн. на спорудження пам`ятника (а.с. 22-29). Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення. (заява № 60750/00, ECHR, 2004, п. 62). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Докази по справі свідчать про те, що наслідки після страхового випадку, що призвели до загибелі чоловіка позивачки досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, змінили її звичайний образ життя. Таким чином з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» слід стягнути документально підтвердженні витрати на поховання та спорудження пам`ятнику, але в межах визначеної Законом суми, а саме 72 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 72 000 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд при ухваленні рішення повинен в тому числі вирішити питання розподілу судових витрат. Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачка на підставі п 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, тому судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Позов подано про стягнення 72 000 грн., а отже є позовом майнового характеру, відповідно поштового конверту, датою надіслання позову є 29.12.2022 року. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України про судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, справляється 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 року з 01 січня встановлений у розмірі 2481 грн., таким чином за позовну заяву майнового характеру подану фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 992,40 грн та не більше 12 405 грн. Судовий збір складає 992,40 грн. Також представник позивача просив ухвалити рішення про стягнення 8 000 грн. судових витрат на правничу допомогу, при цьому в позовній заяві зазначив, що дана сума складається орієнтовано 8 000 грн. Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Ознайомившись із матеріалами справи, договором № 34 про надання правової допомоги, судом встановлено, що пунктом 4 Договору встановлено ціну та порядок оплати послуг адвоката. Так, відповідно п. 4.1 Договору вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. 4.2. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку від бюро. Такий рахунок за вибором адвокатського бюро може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку клієнта. 4.5. За результатами надання юридично допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокатське бюро може надавати Акт про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік надано юридично допомоги із ідентифікацією Враховуючи, що до справи не надано документального підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. (рахунку, акту, квитанції), відповідно яких відбулась оплата послуг, суд в цій частині позовних вимог відмовляє.

Outcome: partial