Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку та господарських будівель і споруд та права власності на частину майна колишнього колгоспного двору до відповідачів Вижницької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Просить визнати за [PERSON] , як спадкоємцем право власності на 1/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташоване в [ADDRESS] як належного йому майна колишнього колгоспного двору. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. [INFO] помер його батько, [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 38,50 кв.м. і житловою площею 18,50 кв.м. 1970 року побудови з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами: [ADDRESS] , що знаходиться в [ADDRESS] . При житті [PERSON] був головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований в погосподарській книзі ( станом на 1991 р.) Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області за №743 та носить статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , відносився до категорії «колгоспний двір», в якому проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Крім нього, спадкоємцями після смерті [PERSON] є дружина - [PERSON] , сини - [PERSON] ; [PERSON] , дочка - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців після смерті батька, які мають право на обов`язкову частку за законом чи за заповітом не має. Він, як спадкоємець за законом прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. із заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті батька. Однак, не дивлячись на те, що спадщину прийняв своєчасно, спору відносно спадкового майна немає, нотаріус своєю постановою від 26 травня 2022 року №77/02-31/39-2022 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку спадкового майна, що складається із житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] у зв`язку із тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. Виходячи з кількості спадкоємців, які прийняли спадщину його доля в 1/5 частки спадкового майна становить 1/25 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Зазначив, що був зареєстрований в даному господарстві станом на 15.04.1991 року та залишився проживати у колгоспному дворі як член колгоспного двору, вів підсобне господарство, доглядав за будинком і господарськими будівлями, а отже, є таким, що не втратив права на частку в колгоспному дворі. Майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Отже, кожному з членів колишнього колгоспного двору, в тому числі померлому [PERSON] та йому належало право власності по 1/5 частки спірного житлового будинку. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. В судове засідання представник відповідача Вижницької міської ради не з`явився, належним чином повідомлені про час та місце засідання, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від Вижницької міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2021 року, виданого Вижницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №245; копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 38,50 кв.м. і житловою площею 18,50 кв.м. 1970 року побудови з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами: [ADDRESS] , що знаходиться в [ADDRESS] . З копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами вбачається, що житловий будинок під літ. «А» 1970 року побудови, з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , вартістю 124031,00 гривень. З довідки Вижницького районного бюро технічної інвентаризації №1/31 від 11.05.2022 року вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] , в книгах Державної реєстрації не зареєстровано. З довідки наданої старостою старостинського округу довідки сіл: Мілієве, Кибаки, Середній Майдан Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №4-123 від 20.03.2023 року вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи №39/22 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] , які подали заяви про відмову від належної їм частки у спадковому майні на користь дружини померлого [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на частку у спадковому майні немає. Постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. від 26 травня 2022 року №77/02-31/39-2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку спадкового майна, що складається із житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] у зв`язку із тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літ. «А» 1970 року побудови, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи частки спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , позивач має право на 1/25 ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних будівель та господарських споруд, що розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990р., майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991р. № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Закону УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990р.. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи із того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Беручи до уваги те, що спірне домоволодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», враховуючи членів колгоспного двору, які проживали і були зареєстровані у вказаному житловому будинку станом на 15 квітня 1991 року, позивач має право на 1/5 ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних будівель та господарських споруд, що розташований в [ADDRESS] , як майно колишнього колгоспного двору. Згідно роз`яснень, викладених у підп. «г» п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved