Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління Національної поліції Одеської області, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Держави України в особі Державної казначейської служби України, яка ухвалою суду від 01 серпня 2023 року була залучена в якості співвідповідача про стягнення моральної шкоди. Неоднаразово уточнюючи позовні вимоги в остаточному варіанті від 05 червня 2023 рок просив стягнути з Держави України на шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2\~353\~196, 56 грн, завданої органами державної влади. Позовні вимоги мотивує тим що, 02 червня 2022 року знаходячись в акваторії Чорного моря в м. Одесі на відстані декілька десятків метрів від урізу води плавав у воді. До узрізу води підійшли четверо осіб у формі, схожих на поліцейський і почали щось вигикувати. Згодом п`ятеро цивільних осіб почали тягнути на дамбу, що на його думку є тортурами, як фізичними, так і моральними. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2022 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального провадження з призначенням підготовчого засідання на 09 лютого 2023 року. До суду 31 січня 2022 року від представника Одеської обласної державної (військової) адміністрації надійшов відзив, в якому він зазначає, що позивач виражає незгоду із прийняттям наказу №9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області» та відчуває негативні емоції через вимушене обмеження його прав у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.Обласна державна (військова) адміністрація діяла на підставі, у спосіб та відповідно до чинного законодавства видаючи наказ від 21 травня 2022 року №9. Вказаний наказ діяв на момент події тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Саме наказ Одеської обласної державної (воєнної) адміністрації від 21 травня 2022 року №9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області» був юридичною підставою для проведення патрулювання поліцією пляжної зони. Саме цей наказ був підставою застосування працівниками поліції силових заходів до громадян, які влітку відпочивали на пляжній зоні. Тому між виданням цього наказу і протиправними діями співробітників поліції є причинно-наслідковий зв`язок. У відзиві, представник ГУНП не погоджується із відомостями викладеними в тексті уточненої позовної заяви, заперечує щодо задоволення позовних вимог та вважає позов [PERSON] надуманим, та таким метою якого не є дійсне поновлення прав позивача. З відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 цього Кодексу). Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.На думку представника Головного управління національної поліції позивач не надав доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою. У відповіді на відзив представника ГУНП, позивач стверджує, що незаконними діями працівників ГУНП, щодо ініціювання справи про адміністративне правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього та застосування фізичної сили, насильного затримання та застосування спеціальних засобів (кайданок) було спричинено моральну шкоду. Як вказує позивач спричинення моральної шкоди перебуває в прямому причинному зв`язку з незаконними діями працівників ГУНП. У судовому засіданні 17 липня 2023 року за клопотанням представника ГУНП допитано в якості свідка [PERSON] дільничого офіцера поліції, яка пояснила що 02 червня 2022 року вона була направлена на Чкаловський пляж біля "Траси здоров`я", де вона побачила, що чоловік знаходиться у воді, а інші поліцейські робітники поліції знаходячись на пірсі просили його вийти з води у зв`язку з забороною купання. Чоловік знаходячись у воді відмовлявся виходити. Поліцейські йому роз`яснювали небезпеку у зв`язку з находженням мін у чорному морі. Він поводив себе зухвало і категорично відмовлявся покидати водний простір. Це продовжувалось деякий час. Згодом до води зайшли декілька осіб та витягли чоловікам з води. Він продовжував звинувачувати робітників поліції що вони діють не правомірно. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року за заявою представника ГУНП, було залучено в якості співвідповідача Державу Україну в особі Державної казначейської служби України. 03 серпня 2023 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив в якому заперечують проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі у зв`язку з тим що сам факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання моральної шкоди позивачу. 04 серпня 2023 року ухвалою суду за клопотанням представника ГУНП було закрито позовні вимоги в частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з Держави України на його користь, шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період 13 місяців з червня 2022 по червень 2023 року включно у розмірі 2\~353\~196, 56 грн, завданих органами державної влади. Та запропоновано звернутися з позовними вимогами в порядку господарського судочинства. У судові засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться заяви від позивача про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням уточнюваних позовних вимог. Суд вивчивши матеріали справи, вислухав представників відповідачів та свідка приходить до наступного висновку. 21 травня 2022 року був виданий спільний наказ Військової частини [NUMBER] та Одеської обласної державної (військової) адміністрації №9 "Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області". Згідно із преамбулою даного наказу, він видавався з метою забезпечення громадської безпеки і порядку та збереження життів цивільних осіб. Пунктом 1 наказу №9 заборонено перебування осіб, окрім тих, що виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області на час дії воєнного стану до його скасування/припинення, абодо видачі окремого наказу, враховуючи те, яка з них подій настане раніше. Пунктом 4 наказу №9 встановлено обов`язки Коменданта Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області з метою реалізації виконання вимог цього наказу забезпечити патрулювання у межах пляжних зон прибережної захисної смуги Чорного моря. З метою забезпечення заходів правового режиму воєнного стану та на виконання вимог бойових розпоряджень ОУВ "Примор`я" від 18.05.2022 року №137 дск, ОСВУ "Олександрія" від 18.05.2022 року №479/73 дск та наказу №9 Головним управлінням було видано наказ від 24.05.2022 року №769 "Про забезпечення публічної безпеки та порядку в літній період 2022 року в умовах правового режиму військового стану". Даним наказом встановлені організаційні основи забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в літній період 2022 року, в тому числі і стосовно недопущення населення до пляжних ділянок. 02 червня 2022 року приблизно о 16:00 годин [PERSON] знаходився на відпочинку в акваторії Чорного моря в м. Одесі на відстані декілька десятків метрів від урізу води. На березі знаходилась його дружина та діти. Згодом четверо поліцейських, які несли службу на узбережжі почали просити позивача вийти із водного простору, але він відмовився. Згодом п`ять цивільних чоловіків витягли позивача на дамбу в результаті чого [PERSON] , як він зазначає отримав подряпини. Позивач також зазначив, що ніяких знаків, заборонюючих купання або знаходження на піску на пляжній зоні не було. Його дружина викликала швидку допомогу, яка по приїзду надала позивачу первинну медичну допомогу, що не заперечував у судовому засіданні представник ГУНП. На підтвердження свого стану позивач доказів суду не надав. Працівниками поліції на підставі того що позивач не виконував їх вимоги застосовали до нього спецзасоби - кайданки та він був доставлений до відділку поліції. У судовому засіданні представник ГУНП зазначив, що наказ №9 був виданий з метою збереження життів цивільних осіб. За таких обставин поліцейські не могли діяти інакше як вжити заходів щодо обмеження перебування [PERSON] у воді та на пляжній зоні. Відносно [PERSON] співробітниками відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області було складено протокол серії ВАВ №164471 від 02.06.2022 про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського. 17.06.2022 року постановою Приморського районного суду м. Одеси 522/7025/22 суд дійшов висновку, що наданих матеріалів не достатньо для висновку про винуватість або невинуватість позивача. Суд постановою від 17.06.2022 року повернув матеріали справи про адміністративне правопорушення відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.08.2022 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду і прийняття рішення по суті. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 року провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 185 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, яке набрало законної сили 31.10.2022 року. Судом також було встановлено, що в протоколі від 02.06.2022 року працівником поліції не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, не зазначено щодо якої законної вимоги працівників поліції [PERSON] вчинив злісну непокору. 14.06.2023 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини [NUMBER] та Одеської обласної державної (війсьової) адміністрації про визнати протиправним та нечинним їх спільного наказу №9 "Про звборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області". 16.07.2022 року в/ч [NUMBER] та Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією видано наказ про визнання таким, що втратив чинність наказ від 21 травня 2022 року №9 "Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області". 20 липня 2022 року вказаний позов за заявою позивача судом було залишено без розгляду. Як зазначає позивач у позовній заяві, протягом 6 місяців йому доводилось спростовувати, на його думку, безпідставні звинувачення працівників поліції в злісній непокорі нібито їх законним вимогам. Протягом 6 місяців позивач знаходився в постійному напружені, витрачаючи час на складанняи заяв, позовів, внаслідок чого погіршилось його нормальне життя, погіршились взаємовідносини в сім`ї, було висвітлено в ЗМІ з поданням в публічному просторі соцмережі фотографій позивача та відеороликів у кайданках. В ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Спеціальними підставами відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури абр суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу? що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування?прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативну-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності справедливості. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми інших негативних наслідків морального характеру. Розмір вілшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно п.1 ч. 1 ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ч. ч. 5, 6 цього Закону, відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону, відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімальног розміру. Суд вираховував розмір моральної шкоди виходячи з мінімального розміру заробітної плати, яка з 01 січня 2023 року по Україні становить 6700 гривень. Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог частково.

Outcome: partial