Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно заявлених вимог, позивач просила суд стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 25.09.2015 року по 31.12.2018 року в розмірі 2 446 864,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2013 року по 22.02.2016 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в ромірі 3000 грн. щомісячно починаючи з 25.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 04.07.2016 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС ГТУЮ в м. Києві Мироненко Н.М. було відкрито виконавче провадження № 51541034, у межах якого виконується рішення щодо стягнення аліментів. Через неналежне невиконання відповідачем рішення суду від 24.12.2015 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 03.03.2023 року складає 241 540,06 грн. Розрахунок заборгованості, складений головним державним виконавцем. Станом на 03.03.2023 року заборгованість по сплаті аліментів не погашена, у зв`язку з чим позивачем нарахована пеня від суми несплачених аліментів за період з 25.09.2015 року по 31.12.2018 року у розмірір 2 446 864,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.04.2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дінпровського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримаів з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року роз`яснено відповідачу, що п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалу про відкриття провадження від 19.04.2023 року була направлена відповідачу на адресу зазначену на адресу зазначену у позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Судові повістки на засідання суду 21.06.2023, 10.07.2023 та 08.08.2023 року повернулися на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У строк, встановлений відповідачу відзиву на позов не надано, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.06.2013 року, який рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22.02.2016 року був розірваний. Від цього шлюбу столрони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в ромірі 3000 грн. щомісячно починаючи з 25.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття На виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) перебуває виконавчий лист № 376/2035/15 від 24.12.2025 року виданий Сквирським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2023 року ВП № 51541034, заборгованість за виконавчим листом № 376/2035/15 від 24.12.2015 року станом на 03.03.2023 року складає 241540,05 грн. Статтею 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина не належним чином, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 25.09.2015 по 31.12.2018 року в розмірі 2 446 864,00 грн. З розрахунку, який здійснено позивачем вбачається, що позивач розраховує неустойку (пеню) за прострочення спалати аліментів за період з 25.09.2015 року по 28.02.2023 року, виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2023 року в розмірі 2 446 854,00 грн. Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Таким чином, у разі порушення платником аліментів свого обов`язку по сплаті щомісячних аліментних платежів на користь дитини, на останнього може бути покладена відповідальність за порушення відповідного зобов`язання у вигляді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже неустойка, визначена у ч.1 ст. 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. У відзиві зазначено, що офіційно не працюючи, [PERSON] не мав змоги своєчасно виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Проте, на підтвердження вказаних обставин - щодо неспроможності з об`єктивних причин сплачувати аліменти, стороною відповідача не надано жодного доказу в розумінні ст.76-80 ЦПК України, як на підтвердження відсутності постійного або тимчасового працевлаштування, так і на підтвердження розміру отриманого ним доходу за спірний період. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, беручи до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2023 року, пеня за період прострочки сплати відповідачем аліментів на утримання доньки з 25.09.2015 року по лютий 2023 року становить 2 446 864,00 грн. Разом з тим, згідно положень ч.1 ст. 196 СК України визначено, що розмір неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача щодо відсутності обмеження в розмірі стягнення пені до внесення змін до ч.1 ст. 196 СК України Законом №2037-VIII від 17.05.2017, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Відповідно до ч. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Вказана норма Закону кореспондується з положеннями ч.1 ст.9 ЦК України. У статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 4 ЦК України). Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом № 2037-VIII на підставі статті 58 Конституції та статті 5 ЦК України має зворотну дію в часі. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права у спірних подібних правовідносинах викладені в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 336/5397/15-ц. Згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання сина, беручи до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачем в розмірі 2 446 864,00 грн за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на лютий 2023 року становила 241 540,06 грн. та стягнення її в заявленому розмірі є непропорційним та значно перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову про стягнення неустойки, з урахуванням розміру заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України, в сумі 241 540,06 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі, визначеному на дату звернення до суду з даним позовом 1073,60 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial