Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

23.06.2022 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, що стягуються за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року по справі 333/6393/18 з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з частини до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що з червня 2016 року до травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року [PERSON] було визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. На даний час позивач вважає розмір аліментів занадто значним для матеріального утримання доньки. Відповідне стягнення ставить [PERSON] у скрутне матеріальне становище. 26.10.2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . В шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб розірвано, проте він продовжує забезпечувати сина. Крім того, на утриманні позивача перебуває мати [PERSON] , яка є пенсіонеркою і отримує пенсію в розмірі 2\~887 грн. 72 коп. [PERSON] щомісячно купує матері ліки, продукти харчування та дає гроші. Отже, у зв`язку з утриманням малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та матері пенсіонерки, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та значні витрати, [PERSON] звертається до суду про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б. 24.06.2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.08.2022 року до суду від [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначила, що проти позову заперечує. Заперечення обґрунтовані таким. Від спільного проживання з позивачем народилась донька [PERSON] , проте батьківство вона була вимушена визнавати через суд, так як [PERSON] покинув її вагітною і взагалі ніяк не допомагав. Тому і було прийнято нею рішення звернутись до суду та стягнути аліменти на утримання доньки. Так, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року по справі № 333/6393/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач вважає, що встановлений судом розмір аліментів повністю відповідає нормам сімейного законодавства, а його зменшення з на 1/8 частину доходів позивача негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Вважає, що подача даного позову [PERSON] є посяганням на інтереси дитини [PERSON] , та є дискримінацією прав однієї дитини на фоні пріоритету інтересів та прав дитини від іншого шлюбу [PERSON] . Крім того, вважає, що частина аргументів позивача є перебільшенням, не підкріпленим належними та достатніми доказами, що підтверджує бажання позивача керуватись лише власними інтересами, а не інтересами його дітей. Позивачем не надано жодних доказів того, що дійсно він несе витрати на утримання свої матері пенсіонерки, яка отримує пенсію в мінімальному розмірі. Позивач не є єдиною дитиною його матері і доказів, що саме він витрачається на її утримання не було надано. Декілька разів [PERSON] зверталась до позивача з пропозицією: дві години на день, три рази на тиждень забрати дитину [PERSON] з дитячого садочку та побути з нею доки вона не повернеться з роботи. Маючи 12-годинну робочу зміну, вона не має можливості вчасно забрати дитину з садка і тому щоразу зверталась за послугами найманих нянь. Коштувало це щонайменше 150 грн. у день. Тобто, вона запропонувала позивачу задіяти його мати як няньку і платити за ці послуги (в розмірі 150 грн. на день/450 грн. на тиждень/1800 грн. щомісяця) або щоб при можливості це робив він, а вона б вираховувала цю суму з заборгованості по аліментах. Але щоразу [PERSON] відмовляв. Вочевидь, матеріальне становище його матері було не таке жахливе, як це доповів позивач. Позивач зазначив, що перебування на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу та матері пенсіонерки позбавляють його можливості сплачувати аліменти в розмірі частини доходу. Вказані обставини він вважає тими обставинами, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Проте, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів того, що він є непрацездатною особою та не має можливість заробляти на життя своєю працею, також не надано доказів про свій матеріальний стан чи відсутність доходу. У період з травня 2021 року по січень 2022 року [PERSON] сплачував аліменти, у січні 2022 року під натиском позивача виконавчий лист нею було відізвано, позивач обіцяв добровільно сплачувати щомісячно по 2\~000,00 грн. на утримання доньки, проте коштів на дитину не було, тому 02.06.2022 року вона виконавчий лист знов подала до виконавчої служби. На даний час матеріальне становище [PERSON] погіршилось, вона самостійно утримує двох дітей, її заробітна плата в середньому складає 7\~583 грн. 26 коп. на місяць, пенсія по втраті годувальника на старшу дитину складає 2\~756,00 грн. Вимушена була оформити два кредити, які наразі навіть не може погасити, а сплачує щомісяця тільки відсотки. Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі визначеному судовим рішенням, а тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. Просить суд у позові відмовити, судові витрати покласти на позивача, розглянути справу за її відсутності. 15.08.2022 року до суду від [PERSON] надані письмові докази, які підтверджують обсяг її щомісячних доходів та витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Свої інтереси в суді довірив представляти адвокату Івлєву М.М., який надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягають повністю та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Малишевій О.Ю., яка надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, проти задоволення позовних вимог заперечують в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З червня 2016 року по травень 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 40). Після припинення фактичних відносин малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року по справі № 333/6393/18 [PERSON] визнано батьком [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2018 року і до повноліття дитини (а.с. 6-9). Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2021 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року по справі № 333/6393/18 залишено без змін (а.с. 10-12). 26.10.2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 43), від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). 09.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою, про що свідчить пенсійне посвідчення № [NUMBER] (а.с. 16), розмір пенсії складає за період з 01.06.2019 року по 31.05.2022 року 85\~495 грн. 02 коп. (а.с. 18). Відповідачем [PERSON] надано до суду докази свого матеріального становища. [PERSON] має на утриманні двох дітей [PERSON] , [INFO] (а.с. 39) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 40). Копіями виписки ПФУ форми ОК-5 щодо [PERSON] підтвердження отримання останньою доходу у вигляді заробітної плати та пенсії по втраті годувальника (а.с. 41-43). Згідно з копією довідки ПФУ про доходи № 9779 3372 3050 0713 [PERSON] про отримання пенсії в разі втрати годувальника, сума пенсії за період з 01.05.2021 року по 30.06.2022 рік склала 35\~372 грн. 24 коп.(а.с. 44). [PERSON] працює правцем консультантом в ТОВ «Сільпо-Фуд», за період з 24.09.2021 року по 30.06.2022 рік отримала заробітну плату в розмірі 87\~496 грн. 71 коп. (а.с. 45) Копіями довідок АТ «Акцент-Банк» та АТ КБ «Приватбанк» підтверджено, що [PERSON] має кредитні зобов`язання і сплачує щомісячно лише відсотки (а.с. 47-48). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки від шлюбу з [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебуває малолітня дитина. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього народився син від іншого шлюбу та він утримує дитину [PERSON] , сина [PERSON] від шлюбу з [PERSON] та матір [PERSON] , яка є пенсіонеркою, потребує теж матеріальної допомоги. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, позивачем не надано доказів щодо надання допомоги матері. Та обставина, що у позивача народився син [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2020 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитинидоньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20). Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. А тому суд приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, та в їх задоволенні слід відмовити. Згідно з ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позові [PERSON] відмовлено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України вимога позивача про стягнення судового збору з [PERSON] не підлягає розгляду.

Outcome: dismissed