Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» 10.11.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №838369 від 16.04.2014 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки у розмірі 38 125,91 грн., а також судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0559 філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» і [PERSON] 16.04.2014 року укладено договір №8838369 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. За умовами п.1.1 Договору, Банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 Договору поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою,розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах і надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН- конверт до неї. Відповідно до п.1.1.4. договору, Банк встановлює Клієнту кредит у сумі 15000,00 гривень. Строк дії кредитної лінії встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії Кредиту продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і складає 24 % річних. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних. 16.04.2014 було укладено Додатковий Договір №1 до Договору. Пунктом 4.14 Додатку 1 до Договору №838369 від 16.04.2014 передбачена абонентська плата за надання банком послуг смс-інформування. Пунктами п.4., 4.6 Додаткового договору №1 передбачено, що Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: - закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; - звільнення з організації, з якою Банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток; - відмови Клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок; - розірвання договору, укладеного між Банком та організацією, та ненадання Клієнтом забезпечення виконання зобов`язань, пов`язаних із користуванням Кредитом; - відмови від пропозиції Банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. Клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня. наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим. У разі порушення строку сплати платежів за Договором Клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 4.6 Додаткового договору №1 у разі виникнення простроченої заборгованості за картковим рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами. Згідно п.4.1 Договору №838369 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, правилами, тарифами та закриття рахунку. АТ «Ощадбанк» виконав свої зобов`язання, надавши кредит у встановленому договорі розмірі, однак позичальник в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.10.2021 року складає 38125,91 грн., з яких: заборгованість за основним боргом- 14994,26 грн.; відсотки за користування кредитом-11186,87 грн.; 06,00 грн.-комісія за смс інформування; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом-5558,84 грн.; 43,61 грн.- сума сплаченої пені; 882,40 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 1143,64 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 1682,12 грн. -втрати інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 2715,39 грн.-втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків. З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2023 задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.04.2023 задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.04.2023 задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. 13 жовтня 2022 до суду надійшов відзив сторони відповідача, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Представник посилався на те, що позивачем не доведені та не обґрунтовані позовні вимоги щодо наявності самої заборгованості за кредитом в розмірі 14 994,26 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивачем не обґрунтовані періоди, за які нараховувались проценти з 17.04.2014 по 06.11.2019 року. Також вказав, що неможливо встановити, по якій формі розраховувались проценти, з якої суми заборгованості вони вираховувались. Наданий розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, містить недостовірну інформацію. Відповідач не отримував жодної кредитної платіжної картки та пін-коду, як це зазначено в Договорі №838369, позивачем не надано жодного доказу, що відповідач дійсно отримав та користувався відповідною сумою кредиту. З 2014 року відповідач не отримував жодних повідомлень від позивача щодо наявності будь-якої заборгованості та вимоги щодо її погашення, в тому числі смс-повідомлення, як того передбачають умови Договору. В період з 2014-2016 р.р. відповідач отримував заробітну плату від роботодавця ПАТ «Чорноморгідрозалізобетон», так як перебував з ним в трудових відносинах та отримував її на карту Ощадбанку, але при цьому ніяких договорів, додатків не підписував, кредитних карток та рахунків не отримував та не оформлював. В березні 2016 року відповідач звільнився за скороченням та заробітну плату припинив отримувати на картку [INFO] . Враховуючи, що з березня 2016 року на карту Ощадбанку вже не приходила заробітна плата, то відповідач перестав користуватись цією карткою, так як вона відкривалась самим роботодавцем спеціально для нарахування та сплати заробітної плати. Також вказав, що строк дії банківської картки сплив в кінці 2017 року, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом поза 3 річним строком позовної давності слід відмовити. Крім того, оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких процентів також є необґрунтованими. Враховуючи, що п.4.4 Додаткового договору №1 до Договору №838369 зазначено, що відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у разі: - закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк;- звільнення з організації, з якою Банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток, а отже, враховуючи той факт, що відповідач був звільнений з організації з якою Банком було укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати ,а це ПАТ «Чорноморгідрозалізобетон» ще 18.03.2016, то початок позовної давності починається з 19.03.2016, й банк знав про цю дату, тобто з цієї дати починається перебіг позовної давності. А тому 19.03.2019 сплив строк позовної давності. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт отримання кредиту відповідачем, а також наявності такої заборгованості на момент звільнення. 18.10.2022 до суду надійшла відповідь на відзив сторони позивача, аналогічна викладеним доводам в позовній заяві. Також представник вказала, що у розрахунку заборгованості вказано, що розмір встановленого ліміту відповідно до Договору №838369 складає 15 000 грн. В межах встановленого ліміту кредитування в розмірі 15 000 грн. відповідач скористався кредитними коштами на загальну суму 249 548,67 грн. шляхом неодноразового отримання та повернення кредитних коштів, але не перевищуючи встановлений ліміт кредитування. Сума 249 548,67 грн. складається з залишку простроченої заборгованості в розмірі 14 994,26 грн., суми погашених траншів кредиту за весь час користування кредитними коштами в розмірі 234 554,41 грн. Згідно виписки по картковому рахунку вбачаються усі транші отримання кредитних коштів в межах встановленого кредитного ліміту 15 000 грн. за період користування клієнтом платіжною карткою, а саме за період з 17.06.2014 по 05.11.2019. Так, відповідно до виписки по картковому рахунку вбачається, що 17.06.20174 на рахунку відповідача рахувались особисті кошти в розмірі 4,56 грн. Цього дня він скористався кредитними коштами 1010,00 грн. Оскільки у відповідача були власні грошові кошти 4,56 грн., утворилась заборгованість в розмірі 1005,44 грн. В подальшому 18.06.2014 [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 165,57 грн., 24.06.2014- в розмірі 1397,75 грн., 26.04.2014-200 грн., які ним були погашені. 01.07.2014 відповідач скористався кредитними коштами в розмірі 4743,64 грн., цього ж дня, на його картковий рахунок зарахована заробітна плата в розмірі 12745,40 грн., з яких грошовими коштами в розмірі 4743,64 грн. було погашено заборгованість та залишок становив 8001,76 грн. Всі операції по наданню кредитних коштів в межах установленого кредитного ліміту підтверджуються детальною випискою по картковому рахунку за конкретні дати користування кредитними коштами та відображені в розрахунку заборгованості. Відповідно до умов договору строк дії кредиту встановлюється на відповідній дії платіжної карти. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Також вказала, що строк дії платіжної карти встановлений до квітня 2017 року. Закінчення строку договору ,який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею обов`язків під час дії договору. З розрахунку вбачається, що за період з 26.06.2014 по 05.11.2019 нараховано відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 11 186,87 грн. Сторони в договорі узгодили всі умови в тому числі термін користування лімітом кредитування до жовтня 2017, строки й порядок нарахування процентів та дію договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Боржником не надано до суду належних доказів, які б спростували наявність кредитної заборгованості або її невідповідність. 26.10.2022 до суду надійшла відповідь на відзив сторони позивача аналогічна 18.10.2022 року. 06.01.2023 до суду надійшли письмові пояснення сторони позивача. Представник посилався на те, що відповідач з заявою про відкликання згоди на укладення Додаткового договору не звертався. Додатковий договір укладений в 2 примірниках, на ньому міститься підпис [PERSON] та ним отримано оригінал примірника вказаного договору. Також [PERSON] , перед укладенням договору була заповнена заява-анкета про відкриття рахунку фізичній особі та випуск платіжної картки, з якої вбачається, що він звернувся до банку з проханням встановити йому кредитну лінію в розмірі 15000 грн. 16.04.2014 [PERSON] розписався про отримання платіжної картки та пін конверту. Тому, твердження сторони відповідача, що між позивачем та [PERSON] договір з додатками не підписувався, кредитних карт ним отримано не було та рахунків не оформлено є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. Також, не відповідає дійсності те, що [PERSON] з березня 2016 перестав користуватись вказаною карткою, оскільки в квітні 2016 він продовжував знімати кошти з вказаної картки. 10.09.2016 та 21.09.2016 [PERSON] отримано перекази через ІПТ. Позивачем неодноразово надсилалися повідомлення за номером телефону [NUMBER] ,який був зазначений [PERSON] у заяві -анкеті на відкриття рахунку щодо необхідності сплатити заборгованість за користування кредитом. Посилання сторони позивача на пропуск позовної давності у зв`язку зі спливом строку дії кредитної картки у квітні 2017 року не є обґрунтованим, оскільки за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась про порушення свого права, тобто 01.05.2020. Посилалась на те, що ЗУ від 30.03.2020 №540-ІХ (набрав чинності 02.04.2020) продовжено строки позовної давності на час дії карантину, а тому позивачем не пропущені строки позовної давності. 20.02.2023 до суду надійшли заперечення сторони відповідача. Представник зазначав, що відповідач не визнає позовні вимоги Позивача та вважає, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності та є необґрунтованими, а саме: Позивачем не доведені та обґрунтовані позовні вимоги щодо наявності самої заборгованості у Позивача за кредитом в розмірі 14 994,26 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також Позивачем не обґрунтовані періоди за які нараховувалися проценти з 17.04.2014р. по 06.11.209р., а також на дату звернення позивачем до суду із відповідним позовом сплив строк позовної давності. 18.04.2023 до суду надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача. Представник позивача зазначив, що АТ «Ощадбанк» з доводами викладеними у запереченні на позовну заяву не погоджується. Так, з заперечення на позовну заяву вбачається, що відповідач вважає, обставини викладені у позовній заяві необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, зокрема вважає, що позивачем недоведені та необґрунтовані позовні вимоги щодо наявності самої заборгованості у відповідача перед позивачем за кредитним договором у розмірі 14 994,26 грн. та заборгованості за відсотками; позивачем необґрунтовані періоди за які нараховувалися відсотки з 17.04.2014 р. по 06.11.2019р.; позивач звернувся до суду із відповідним позовом після спливу строку позовної давності. При зверненні до суду з позовною заявою Банком надано розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] станом на 21.10.2021 р. та виписки по рахунку за період з 16.06.2014 р. по 05.10.2021 р., з яких вбачається розмір наданого кредитного ліміту, зняття та погашення кредитних коштів, залишок заборгованості за кредитом, нарахування та погашення відсотків за користування кредитною лінією, залишок заборгованості за відсотками, їхні періоди нарахування, погашення, перенесення на прострочку. Тобто з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувався наданими йому кредитними коштами, що призвело до виникнення заборгованості.В письмових поясненнях, які були надані АТ «Ощадбанк» до суду, позивачем детально, з посиланням на розрахунок заборгованості, зазначено розмір знятих грошових коштів, дати зняття, та розписано як саме утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 14 994,26 грн. Це саме і стосується заборгованості за відсотками. Тобто позивачем детально описано розмір заборгованості за відсотками, періоди їх нарахування. Однак, відповідач не вказує в чому саме полягає його незгода з наданим розрахунком заборгованості, всі його твердження не відповідають матеріалам та обставинам справи, а також розрахунку заборгованості і випискам по рахунку. Банк належним чином виконав усі умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти.Також, Банком надано усі докази і щодо видачі кредитних коштів, і щодо виникнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею, комісією, 3 % річних та інфляційних втрат. Окрім того, твердження відповідача про неотримання кредиту спростовується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, з яких вбачається, що: 21.05.2014 року відповідачем отримано заробітну плату у розмірі 12245,40 грн., що підтверджується стовпчиком 3 сторінки 1 виписки по картковому рахунку за період з 16.04.2014 по 1.08.2019. За період з 22.05.2014 по 11.06.2014 [PERSON] витрачено 12240,84 грн. (з урахуванням комісії), згідно стовпчику 1, 3, 8 сторінки 14-15 виписки по картковому рахунку, тобто залишок зарплатних коштів на 11.06.2014 становив 4,56 грн. (12245,40 грн. - 12240,84 грн.).Згідно стовпчику 1 «дати операції (надання/погашення кредиту)» стовпчику 2 «сума наданого кредиту» сторінки 2 розрахунку заборгованості встановлено, що 17.06.2014 року - відповідачу надано кредит у розмірі 1005,44 грн; згідно виписки по картковому рахунку відповідач здійснив переказ коштів у розмірі 1000,00 грн. та з нього знято комісію у розмірі 10,00 грн. Оскільки у відповідача були власні грошові кошти у розмірі 4,56 грн., утворилася заборгованість у розмірі 1005,44 грн.; 18.06.2014 відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 165,57 грн; 23.06.2014 - 1397,75 грн (згідно сторінки 15 виписки по картковому рахунку відповідачем використані кредитні кошти у торгово сервісній мережі 399,75+499+499). 27.06.2014 відповідачу нараховано заробітну плату у розмірі 12245,40 грн. та з цих коштів сплачено кредитну заборгованість. Заборгованість за основним боргом у розмірі 14994,26 грн. утворилася за період з 01.04.2016 по 21.04.2016, що підтверджується стовпчиком 1 «дати операції/надання/погашення кредиту», стовпчиком 2 «сума наданого кредиту» та стовпчиком 5 «залишок заборгованості за кредитом, грн.) сторінки 9 розрахунку заборгованості, наприклад, 01.04.2016 відповідачу надано кредит у розмірі - 1885,04 грн; 04.04.2016 - 4998,74 грн; 05.04.2016 - 2922,37 грн.; 08.04.2016 - 1715,28 грн; 11.04.2016 - 791,83 грн.; 12.04.2016 - 2668,00 грн; 21.04.2016 - 23,00 грн. та вказана заборгованість підтверджується стовпчиком 1, 3, 8 сторінки 58-62 виписки по картковому рахунку за період з 01.04.2016 по 21.04.2016 рр. (з урахуванням отримання заробітної плати 23.03.2016, поповнення рахунку 24.03.2016 та витрат боржника за період з 23.03.2016 по 20.04.2016 ). 09.09.2016 [PERSON] поповнено картковий рахунку у розмірі 1200,00 грн. та 21.09.2016 - 270,00 грн. Вказані кошти направлено на сплату процентів по кредиту.Заборгованість за відсотками по кредиту у розмірі 11 186,87 грн. утворилася за період з 26.08.2016 по 05.11.2019 (вказане вбачається з розрахунку та виписки).Згідно з п.1.1.4 Додаткового договору №1 до Договору №838369 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки встановлено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, а Банком надано обґрунтований та розгорнутий розрахунок заборгованості і виписку по рахунку. Щодо строків позовної давності, то Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 дійшов до висновку, що усі строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Зокрема і той, тривалість якого збільшена за домовленістю сторін. Касаційний цивільний суд звернув увагу, що у Цивільному кодексі України (далі- ЦК) визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (стст.257, 258 ЦК). Згідно із Законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.У п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.Останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 01 травня 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, тобто АТ «Ощадбанк» не пропущені строки позовної давності для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором з [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності сторони відповідача, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Згідно ч.2ст.247 ЦПК України(неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, щодо невиконаня умов договору відповідачем та наявність заборгованості. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0559 філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» і [PERSON] 16.04.2014 року укладено договір №8838369 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. За умовами п.1.1 Договору, Банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 Договору поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою,розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах і надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН- конверт до неї. Відповідно до п.1.1.4. договору, Банк встановлює Клієнту кредит у сумі 15000,00 гривень. Строк дії кредитної лінії встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії Кредиту продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і складає 24 % річних. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних. Строк дії платіжної карти встановлений до квітня 2017 року. 16.04.2014 було укладено Додатковий Договір №1 до Договору. Пунктом 4.14 Додатку 1 до Договору №838369 від 16.04.2014 передбачена абонентська плата за надання банком послуг смс-інформування. Пунктами п.4., 4.6 Додаткового договору №1 передбачено, що Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: - закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; - звільнення з організації, з якою Банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток; - відмови Клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок; - розірвання договору, укладеного між Банком та організацією, та ненадання Клієнтом забезпечення виконання зобов`язань, пов`язаних із користуванням Кредитом; - відмови від пропозиції Банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. Клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня. наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим. У разі порушення строку сплати платежів за Договором Клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 4.6 Додаткового договору №1 у разі виникнення простроченої заборгованості за картковим рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами. Згідно п.4.1 Договору №838369 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, правилами, тарифами та закриття рахунку. Сторона позивача вказує, що АТ «Ощадбанк» виконав свої зобов`язання, надавши кредит у встановленому договорі розмірі, однак позичальник в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.10.2021 року складає 38125,91 грн., з яких: заборгованість за основним боргом- 14994,26 грн.; відсотки за користування кредитом-11186,87 грн.; 06,00 грн.-комісія за смс інформування; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом-5558,84 грн.; 43,61 грн.- сума сплаченої пені; 882,40 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 1143,64 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 1682,12 грн. -втрати інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 2715,39 грн.-втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та у порядку встановленому договором. У відповідності до приписівст.1050 ЦК України, боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов`язаний сплатити кредитору неустойку. Згідност.1054 ЦК України банк за кредитним договором зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Договір банківського рахунка укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ст.1067 ЦК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки. На підтвердження своїх позовних вимог, стороною позивача надано розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] станом на 21.10.2021 р. та виписки по рахунку за період з 16.06.2014 р. по 05.10.2021 р., з яких вбачається розмір наданого кредитного ліміту, зняття та погашення кредитних коштів, залишок заборгованості за кредитом, нарахування та погашення відсотків за користування кредитною лінією, залишок заборгованості за відсотками, їхні періоди нарахування, погашення, перенесення на прострочку. З наданого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувався наданими йому кредитними коштами, що призвело до виникнення заборгованості. З приводу тверджень відповідача щодо відсутності будь-яких кредитних договорів, укладених між ним та АТ «Ощадбанк», відсутності звернень [PERSON] до банку із заявами про надання йому кредиту суд зазначає про таке. Так, на спростування тверджень відповідача АТ «Ощадбанк» надано належним чином засвідчені копії документів: - договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 16.04.2011 № 838369, за тарифним пакетом «Зарплатний», укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0559 філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» і [PERSON] ; - додаткового договору № 1 до договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 16.04.2011 № 838369, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0559 філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» і [PERSON] ; -вид та предмет супутніх послуг та обслуговування їх вартості (додаток №3 до договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 16.04.2011 № 838369); -таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної ставки станом на 16.04.2014 (додаток №4 до договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 16.04.2011 № 838369); - а також тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого а пакетом «Зарплатний» від 16.04.2014 року. Згадані документи були надані представником позивача та оглянуті судом. Всі вищевказані документи, містять підписи від імені уповноважених представників позивача та від імені відповідача. Зі змісту вказаних документів вбачається, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання кредиту, порядком сплати всіх платежів та відповідальністю за порушення взятих на себе зобов`язань. Отримання відповідачем кредиту підтверджують також надані представником позивача виписки з карткового рахунку на ім`я [PERSON] . Окрім того, твердження відповідача про неотримання кредиту спростовується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, наданого позивачем з яких вбачається, що:21.05.2014 року відповідачем отримано заробітну плату у розмірі 12245,40 грн., що підтверджується стовпчиком 3 сторінки 1 виписки по картковому рахунку за період з 16.04.2014 по 1.08.2019 За період з 22.05.2014 по 11.06.2014 [PERSON] витрачено 12240,84 грн. (з урахуванням комісії), згідно стовпчику 1, 3, 8 сторінки 14-15 виписки по картковому рахунку, тобто залишок зарплатних коштів на 11.06.2014 становив 4,56 грн. (12245,40 грн. - 12240,84 грн.).Згідно стовпчику 1 «дати операції (надання/погашення кредиту)» стовпчику 2 «сума наданого кредиту» сторінки 2 розрахунку заборгованості встановлено, що 17.06.2014 року - відповідачу надано кредит у розмірі 1005,44 грн; згідно виписки по картковому рахунку відповідач здійснив переказ коштів у розмірі 1000,00 грн. та з нього знято комісію у розмірі 10,00 грн. Оскільки у відповідача були власні грошові кошти у розмірі 4,56 грн., утворилася заборгованість у розмірі 1005,44 грн.; 18.06.2014 відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 165,57 грн; 23.06.2014 - 1397,75 грн (згідно сторінки 15 виписки по картковому рахунку відповідачем використані кредитні кошти у торгово сервісній мережі 399,75+499+499). 27.06.2014 відповідачу нараховано заробітну плату у розмірі 12245,40 грн. та з цих коштів сплачено кредитну заборгованість. Позивач вказує та судом встановлено, що заборгованість за основним боргом у розмірі 14994,26 грн. утворилася за період з 01.04.2016 по 21.04.2016, що підтверджується стовпчиком 1 «дати операції/надання/погашення кредиту», стовпчиком 2 «сума наданого кредиту» та стовпчиком 5 «залишок заборгованості за кредитом, грн.) сторінки 9 розрахунку заборгованості, наприклад, 01.04.2016 відповідачу надано кредит у розмірі - 1885,04 грн; 04.04.2016 - 4998,74 грн; 05.04.2016 - 2922,37 грн.; 08.04.2016 - 1715,28 грн; 11.04.2016 - 791,83 грн.; 12.04.2016 - 2668,00 грн; 21.04.2016 - 23,00 грн. та вказана заборгованість підтверджується стовпчиком 1, 3, 8 сторінки 58-62 виписки по картковому рахунку за період з 01.04.2016 по 21.04.2016 рр. (з урахуванням отримання заробітної плати 23.03.2016, поповнення рахунку 24.03.2016 та витрат боржника за період з 23.03.2016 по 20.04.2016 ). 09.09.2016 [PERSON] поповнено картковий рахунку у розмірі 1200,00 грн. та 21.09.2016 - 270,00 грн. З пояснень позивача вбачається, що вказані кошти направлено на сплату процентів по кредиту. Позивач зазначає, що заборгованість за відсотками по кредиту у розмірі 11 186,87 грн. утворилася за період з 26.08.2016 по 05.11.2019 (вказане вбачається з розрахунку та виписки). Згідно з п.1.1.4 Додаткового договору №1 до Договору №838369 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки встановлено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 визнала правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Конституційний Суд України у рішенні № 6-р(II)/2022 від 22.06.2022 вказував, що згідно з частиною першою статті 190 Кодексу майном як особливим об`єктом є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. До майнових прав належать, зокрема, права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"). Проценти за користування кредитом - це певна грошова сума, яку позичальник має сплатити кредитодавцеві за умовами кредитного договору, а кредитодавець відповідно має право вимагати сплати йому такої суми грошових коштів (процентів). Це право вимоги на отримання процентів за користування кредитом належить до майнових прав і підлягає вираженню в грошовому еквіваленті. Конституційний Суд України дійшов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України. Приписами статті 1050 Кодексу встановлено наслідки порушення позичальником умов договору. Зокрема, оспорюваний Банком припис статті 1050 Кодексу визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Кодексу. Конституційний Суд України констатує, що ця норма є відсильною, тому її тлумачення та застосування іманентно потребують застосування норми Кодексу, на яку є безпосереднє посилання в першому реченні частини першої статті 1050 Кодексу. Так, приписом частини другої статті 625 Кодексу встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору. Проценти, про які йдеться в приписах статті 1048 Кодексу, є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначений час після отримання позики/кредиту. Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі. Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань оспорюваний припис статті 1050 Кодексу не обмежує права Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом. Відповідно, припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не спричиняє й негативних наслідків для права Банку на ведення підприємницької діяльності. Отже, припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не суперечить частині четвертій статті 13, частинам першій, другій, четвертій статті 41, частині першій статті 42 Конституції України. З вищевикладеного вбачається, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, а Банком надано обґрунтований та розгорнутий розрахунок заборгованості і виписку по рахунку. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України (за загальним правилом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відтак, саме відповідач має надати до суду докази на підтвердження своїх заперечень факту укладення ним будь-яких кредитних договорів з позивачем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд зауважує, що впродовж розгляду цивільної справи № 953/21312/21 [PERSON] не звертався до суду із клопотаннями (заявами) щодо призначення відповідних експертиз на спростування наявності саме його підпису у згаданих документах, відповідні висновки експертів не були надані і самим відповідачем. За таких обставин відповідач не довів перед судом обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Суд погоджується з позицією АТ «Ощадбанк», що позивачем детально, з посиланням на розрахунок заборгованості, зазначено розмір знятих грошових коштів, дати зняття, та розписано як саме утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 14 994,26 грн. Це саме і стосується заборгованості за відсотками. Тобто позивачем детально описано розмір заборгованості за відсотками, періоди їх нарахування. Відповідач у свої запереченнях не вказує в чому саме полягає його незгода з наданим розрахунком заборгованості, всі його твердження не відповідають матеріалам та обставинам справи, а також розрахунку заборгованості і випискам по рахунку. Крім того, стороною відповідача не надано власного контр розрахунку на спростування позиції позивача. Враховуючи викладене, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.10.2021 року складає 38125,91 грн., з яких: заборгованість за основним боргом- 14994,26 грн.; відсотки за користування кредитом-11186,87 грн.; 06,00 грн.-комісія за смс інформування; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом-5558,84 грн.; 43,61 грн.- сума сплаченої пені; 882,40 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 1143,64 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 1682,12 грн. -втрати інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 2715,39 грн.-втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків, суд приходить до висновку, що дані вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Щодо посилання сторони відповідача на пропуск строку позовної давності суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Вказані строки є абстрактними та поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи встановлено та не оспорювалось позивачем, що строк дії платіжної картки був встановлений до квітня 2017 року. Фактично про порушення свого права позивач дізнався у квітні 2017 року. Останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 01 травня 2020 року. Відповідачем надана до районного суду заява, в якій заявлено про застосування позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому строк дії карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки звернення до суду. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час дії карантину позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Встановивши, що про своє порушене право позивач фактично дізнався у квітні 2017 року, то останнім днем звернення до суду з позовом у межах позовної давності було б 01 травня 2020 року, але Закон України від 30 березня 2020 року за №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, то з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, позивач вважаться таким, що не пропустив позовну давність. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору, Позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером №6646183016 від 21.10.2021 року, на зазначену суму. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved