Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У серпні 2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00032403156 від 03 вересня 2021 року. Листом №565-ел від 19.08.2021 року адміністрація комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» повідомила службу у справах дітей та сім`ї міської радпро те, що 19.08.2021 року до педіатричного відділення лікарні працівниками Обухівського РУП доставлено знайдену дитину чоловічої статті орієнтовно 4-5 місяців та надано акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. З акту вбачається, що мати дитини залишила дитину на невідому особу і зникла. Службою у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради встановлено, що матір`ю дитини є [PERSON] . На підставі листа виконавчого комітету міської ради Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) видано дублікат свідоцтва про народження. Як вбачається з пояснення, наданого [PERSON] начальнику служби, вона не має житла та засобів до існування, планує усунути складні життєві обставини в своєму житті та надалі проживати з своєю дитиною. Батько дитини в телефонному режимі також відмовився забирати дитину до себе. За вище зазначених обставин 15.09.2021 року наказом №54 службою у справах дітей та сім`ї міської ради малолітній [PERSON] поставлений на облік як дитина, залишена батьківського піклування. Рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради №463 від 28.09.2021 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Виконавчий комітет міської ради цього ж дня прийняв рішення №462 про влаштування малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». За клопотанням адміністрації комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради №570-ел від 25.08.2021 року Департамент охорони здоров`я Київської облдержадміністрації 26 серпня 2021 року видав [PERSON] направлення в обласний будинок дитини м. Боярка. 27.08.2021 року малолітній [PERSON] переданий з комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», що підтверджується актом про факт передачі дитини, підписаний представниками служби у справах дітей та сім`ї міської ради Васильківської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування та будинку дитину. До цього часу дитина перебуває у дитячому будинку. Після введення воєнного стану всі вихованці дитячого будинку з обслуговуючим персоналом евакуйовані за межі України і наразі перебувають на території Польської республіки. За весь час перебування дитини в дитячому будинку батьки дитиною не цікавились, будь-якого батьківського піклування про неї не виявляли, що підтверджується листами Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» №01-10-650 від 16.11.2021 року та №01-10-37 від 18.01.2022 року. Цими ж листами адміністрація закладу просить вирішити в судовому порядку питання про позбавлення матері [PERSON] та батька [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Служба у справах дітей та сім`ї повно і всебічно розглянула наявні матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , та встановила, що батьки не цікавилися життям своєї дитини, не виявляли до неї будь-якої інтересу, жодного разу з часу влаштування дитини до дитячого будинку до служби у справах дітей та сім`ї міської ради не зверталися. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , 03.04.2021 року розглядалися на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради 21 січня 2022 року. Заслухавши пояснення служби у справах дітей та сім`ї та проаналізувавши наявні документи комісія дійшла до висновку, що [PERSON] та [PERSON] повністю самоусунулися від виховання та утримання малолітнього сина, тому прийняла рішення рекомендувати виконавчому комітету міської ради, як орган опіки та піклування, затвердити висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету міської ради №31 від 04.02.2022 року висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджено. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 року позовну заяву Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с. 22-23). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 49). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 79-80). Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, в судовому засіданні зазначив, що дійсно батько дитини подав в Службу у справах дітей документи та заяву щодо повернення дитини. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав, йому не було відомо місце перебування дитини, оскільки [PERSON] пішла від нього і забрала собою дитину. Він хоче забрати дитину та виховувати її. У вихованні йому буде допомагати його мати, він працює хоча не офіційно, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відмовилась виходити на відеоконференцію із місць позбавлення волі із судом, а тому вважається, як така що повідомлена належним чином. Суд, заслухавши думки сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2021 року (а.с. 8). Як вбачається із листа №565-ел від 19.08.2021 року адміністрація комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради повідомила службу у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, про те, що 19.08.2021 року до педіатричного відділення лікарні працівниками Обухівського РУП доставлено знайдену дитину чоловічої статті орієнтовно 4-5 місяців та надано акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину (а.с. 10). Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.08.2021 року зазначено, що мати покинула дитину на невідому особу, документи при дитині були відсутні, дитина охайна, без зовнішніх ознак хвороби (а.с. 11). Згідно з наказом №54 від 15.09.2021 року службою у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради малолітній [PERSON] поставлений на облік як дитина, залишена батьківського піклування (а.с. 12 зворотна сторона аркуша). Як вбачається з пояснення, наданого [PERSON] начальнику служби від 20.08.2021 року, вона не має житла та засобів до існування, планує усунути складні життєві обставини в своєму житті та надалі проживати із своєю дитиною (а.с.13). Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради №463 від 28.09.2021 року дитині [PERSON] , 03.04.2021 року надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 14). Згідно рішення №462 від 28.09.2021 року Виконавчого комітету Васильківської міської ради малолітній [PERSON] влаштований на цілодобове перебування до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» (а.с. 14 зворотна сторона аркуша). 27.08.2021 року малолітній [PERSON] переданий з комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», що підтверджується актом про факт передачі дитини, підписаний представниками служби у справах дітей та сім`ї міської ради Васильківської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування та будинку дитину (а.с. 16). Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради №31 від 04.02.2022 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 01.05.2023 року №337, що [PERSON] , 1987 року народження проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.108). Відповідно до Характеристики виданої виконавчим комітетом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 07.06.2023 року [PERSON] , [INFO] , який проживає без реєстрації в [ADDRESS] , характеризується з позитивної сторони, компрометуючі матеріали, заяви, скарги від жителів села та сусідів на нього не надходило (а.с.109). Згідно до Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, в будинку пічне опалення та газове. В кімнатах наявні меблі в хорошому стані, побутова техніка, речі повсякденного вжитку. В будинку чисто. Продукти харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створені умови (а.с.110). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] працює, відповідно наданої характеристики з місця проживання характеризується позитивно, судимостей не має, на обліку в органах поліції не перебуває. Має на утриманні ще двох дочок, постійно з`являвся в судові засідання та наполягає на поверненні йому дитині, що свідчить про його інтерес до дитини. Враховуючи викладене, судом встановлено, що [PERSON] як батько хоче брати участь у фізичному і духовному розвитку сина, його навчанні, вихованні тощо, позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його небажання виконувати батьківські обов`язки. Проте, суду не надано жодного доказу винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виховання його дитини та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Проте, суд у даній справі встановив відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. З цих підстав суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Васильківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відносно батька дитини [PERSON] із врахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що такий висновок не є достатньо обґрунтованим, а прийнятий лише на підставі доказів, наданих позивачем. Щодо вимог про позбавлення батьківських прав мати дитини то вході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] свідомо віддала дитину незнайомій людині, батьку дитини не повідомила про своє скрутне становище, а також що на даний час перебуває в місцях позбавлення волі з огляду на зазначене, [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: знаючи де перебуває дитина, долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, в спростування вказаних доводів [PERSON] доказів суду надано не було, враховуючи вік дитини, думка дитини судом не заслуховувалася, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.

Outcome: partial