Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся адвокат Давиденко С.О., який дії в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка обґрунтована тим, що позивачу та його сім`ї на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У цьому ж будинку квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Цей будинок являє собою одноповерхову будівлю з загальним дахом та стінами. Квартири відповідачів займають приблизно його чверть та є суміжними з квартирою позивача. У 2004 році по причині необережного поводження з нагрівальними приладами у належному відповідачам приміщенні, суміжному з квартирою [ADDRESS] , виникла пожежа, внаслідок якої були пошкоджені покрівля, перекриття та інші елементи конструкції. Наслідки пожежі не були належним чином виправлені, що змусило позивача за власні кошти зробити ремонт даху та внутрішніх приміщень у своїй квартирі. Тривалий час відповідачі в належному їм приміщенні не проживають, наслідки пожежі не усувають, внаслідок чого, під впливом зовнішнього середовища стіни приміщення, належного відповідачам, обвалилися. Внутрішні стіни, належної позивачу суміжної квартири [ADDRESS] стали зовнішніми, що спричинило, крім загрози обвали даху, протікання покрівлі, замокання, промерзання та ураження грибком суміжної стіни, підтікання води та інші пошкодження. Бездіяльність відповідачів та вплив зовнішнього середовища зробили квартиру позивача практично непридатною для нормального проживання. Тому, він змушений самостійно, за свій рахунок, усувати наслідки шкоди, завданою бездіяльністю відповідачів. Бездіяльністю відповідачів позивачу була спричинена моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне йому майно, порушила його нормальні життєві зв`язки, оскільки він змушений був витрачати свій час і зусилля для визначення вартості спричинених йому збитків, змушений був тривалий час користуватися практично не придатною для житла квартирою, дихати вологістю, прибирати сліди залиття та промерзання, щоб зменшити негативні наслідки впливу зовнішнього середовища. Порушився звичайний устрій позивача, був заподіяний дискомфорт, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Згідно зі звітом про незалежну оцінку про пожежу 2004 року, ймовірною причиною пожежі є необережне поводження з нагрівальними приладами у приміщенні відповідачів, а збитки, завдані майну позивача складають 203514,00 грн. У зв`язку з наведеним, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , матеріальні збитки, завдані бездіяльністю відповідачів під впливом зовнішнього середовища внаслідок пожежі у розмірі 203514,00 грн., моральну шкоду у сумі 50000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач заявлені ним вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі та в обґрунтування своїх вимоги надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовних вимог. Представник позивача адвокат Давиденко С.О., в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог [PERSON] , надав пояснення, аналогічні змісту позовних вимог. Крім того, представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому йдеться про наступне. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року у справі № 243/4510/21, позовні вимоги [PERSON] були задоволені. На його користь стягнуто солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 203514 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., та окремо з кожного судовий збір у сумі 845,03 грн. Ухвалою від 28 лютого 2022 року це рішення було скасоване. Справа була призначена до нового розгляду. 3 поданого до суду відзиву зрозуміло, що відповідач заперечує проти наведених у позовній заяві доводів, та пропонує розглянути власні. Відповідач вважає, що у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку та доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру, в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити. Позивач же - навпаки, вважає аргументу, викладені у позовній заяві, такими, що заслуговують на увагу, а докази - достатніми для задоволення позову. Така різниця поглядів на одні й ті самі правовідносини криється у розумінні предмету позову та тлумаченні норм права, які слід до них застосовувати. Питання правомірності набуття права власності сторонами не е предметом цього позову. Тому доводи про правомірність, час та вартість такого набуття не заслуговують на увагу. Згідно наявних у справі відповідей КП БТІ м. Слов`янська (від 27.04.2021 року та 14.05.2021 року), сторони спору мають спільну часткову власність - житловий будинок «А» домоволодіння по [ADDRESS] (далі - Власність), яке складалося з двох житлових будинків «А» та «Б» (будинок «Б» був знесений). Регулювання відносин власності закріплено в Конституції України від 28 червня 1996 року, яка визначила коло об`єктів і суб`єктів права власності (ст.ст. 13, 41, 142, 143), рівність усіх суб`єктів права власності (ст. 13), гарантії права власності й обов`язки власників (ст.ст. 13, 41) та встановила, що правовий режим власності має визначатися виключно законами України (п. 7 ч. 1 ст. 92) (мається на увазі визначення та розмежування між приватною, державною та комунальною власністю). Пунктом 2 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією з засад цивільного законодавства визначена неприпустимість позбавлення права власності. Позивач набув право власності вже після 28 червня 1996 року, тому дотичні до його майна рішення влади часів СРСР (на які посилається відповідач) не мають юридичної сили, хоча й зачіпають права сторін та третіх осіб - Слов`янської міської військової адміністрації. Тому вважає за належне не брати до уваги такі посилання Відповідача. Діючим законодавством прямо передбачено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ст. 41 Конституції України). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить (ст. 322 ЦК). Тому Відповідачі були повинні за власний рахунок утримувати належне їм майно, брати участь у витратах на його утримання та збереження, вживати всіх заходів для запобігання шкоди третім особам, співвласникам, тощо. Причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та докази їх завдання відповідачами чи з їх вини. Предметом цього позову є відшкодування на підставі ст. 1166 ЦК шкоди, яку було заподіяно бездіяльністю відповідачів. Власність зобов`язує. Якби Відповідачі виконували свої обов`язки, передбачені законодавством України для власників майна, утримували би його в належному стані, вплив зовнішнього середовища не заподіяв би шкоди позивачу. Таким чином шкода стала об`єктивним наслідком протиправної поведінки відповідача, як завдавача шкоди. Предметом цього позову е відшкодування шкоди, заподіяної майну впливом зовнішнього середовища в результаті бездіяльності відповідачів. При цьому відшкодування шкоди від наслідків самої пожежі позивачем не заявлялося. Цивільним законодавством чітко встановлено що власник (співвласник) зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, не використовувати його на шкоду інтересам співвласників. Відповідачами наведені норми свідомо були порушені. Адже про стан власного майна та необхідність витрачати зусилля на його утримання вони знали. Проте свої обов`язки стосовно такого утримання тривалий час навмисно не виконували, ніяких заходів для усунення наслідків своєї бездіяльності та шкоди, яку вона завдавала - не вживали. Саме внаслідок такої протиправної поведінки відповідачів, впливом зовнішнього середовища й була завдана шкода. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК). Внаслідок різних факторів (грошова реформа, інфляція, стрибки цін на ринку, тощо) вартість робіт, матеріалів та іншого не е однаковими протягом часу. Для встановлення дійсної завданої шкоди, законодавством прямо передбачено залучення для цієї мети спеціаліста, який має спеціальні знання та отримав ліцензію на таку діяльність. Тому позивач за власний рахунок замовив експертне дослідження, яке було додане до позовної заяви та наявне у справі. Цим звітом про незалежну оцінку був визначений розмір збитків позивача внаслідок впливу зовнішнього середовища. Розмір збитків внаслідок пожару не визначався. Витрати на відновлення майна та стан квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] у період часу з 2004 року. Дійсно, від пожежі або якогось іншого лиха спільна власність постраждала і сталося це лихо у зоні відповідальності (на території, яка раніше була квартирою) відповідача. Наслідки такої події ним не були належним чином виправлені. Та він цього і не заперечує. Позивач придбав саме квартиру, а не частину будинку. Тому розраховував відновлювати саме квартиру, а не будинок цілком і виправдано очікував. що співвласники даного будинку сумлінно користуватимуться своїми правами та прикладуть бодай якихось зусиль для виконання своїх обов`язків. Однак відповідачі знехтувавши своїми обов`язками. У відновлення власної квартири ані зусиль, ані коштів не вкладали. При цьому ще й знущалися з зусиль позивача. Якщо відповідачі були впевнені, що власність підлягає знесенню, а земельна ділянка вже була виділена під будівництво п`ятиповерхового житлового будинку, стає незрозумілим, що саме вони намагалися продати через агентство. При цьому стверджуючи, що у співвласників немає іншого виходу, бо жити там неможливо, створити умови для життя відповідачі не дадуть, і вони все одно вимушені продати свою частку. Тому усі потенційні покупці й намагалися оглянути не тільки об`єкт продажу, а й інші квартири (таку інформацію довів один з покупців, який зацікавився ділянкою). Це змусило позивача докласти подвійних зусиль для того, щоб привести власні приміщення у придатний для життя стан. I він це зробив. Позивачідо 2022 року проживав там. Але по причині того, що протягом тривалого часу відповідачі не вживали ніяких заходів щодо утримання спільного майна, потрібно було знову здійснювати за власний рахунок ремонтні робота. Зрозумівши, що відповідачі не дадуть йому відновити власне помешкання, і кошти потрібно буде вкладати знову і знову, позивач звернувся до суду. Цього факту він не приховував, навпаки надавши йому більшого розголосу. Але відповідач лише активніше почав вживати заходів щодо продажу та почали переховуватися від суду. Усе наведене порушує ще одне питання - якщо відповідачі були впевнені, що сумісна власність підлягає знесенню, а земельна ділянка вже була виділена під будівництво п`ятиповерхового житлового будинку, чому вони й досі там зареєстровані. Якщо житловий будинок зовсім зруйнований, чому вони протягом майже 20 років усе ще там прописані (зареєстровані). Тому всі доводи відповідачів стосовно вкладених у ремонт коштів, стану квартир, обізнаності позивачів щодо стану майна і таке інше, викликають м`яко кажучи сумніви. Предметом позову є не стягнення коштів за ремонт, який Позивач здійснив на власний розсуд. Відповідачі не тільки не вживали ніяких заходів стосовно виконання своїх обов`язків щодо утримання власного майна, а й різними шляхами усіляко перешкоджали позивачу. В тому числі шляхом розповсюдження різних загроз, пліток та іншої брехливої інформації. Завдяки цьому позивач відчував не тільки почуття образи та безвиході, але й страху. Адже він майже не бачив відповідачів, але їх присутність та вплив на його життя та життя родини відчувалося навколо. Такі дії відповідача позивач сприймав як тероризм. А зараз сприймає як тероризм порівнянний з тероризмом росіян. Адже відповідачі здійснювали на нього тиск практично 20 років. Це переросло у постійні переживання, тривоги та душевні страждання за пошкодження та знищення належного йому майна, якості власного життя та життя родини. Турбувала постійна загроза позбутися свого майна або продати його за безцінь на умовах відповідача. Внаслідок чого порушилися звичайні життєві зв`язки позивача, оскільки, під загрозою нанесення шкоди (підпал, руйнування, крадіжка, тощо) третіми особами, він та його сім`я були змушені користуватися непридатною для житла квартирою, прибирати сліди залиття та промерзання, щоб зменшити негативні наслідки впливу зовнішнього середовища. Завдяки впливу відповідачів, сім`я позивача постійно відчувала загрозу втрати свого житла або продажи його на умовах відповідача за безцінь. Внаслідок цього порушився звичайний устрій сім`ї позивача, вони постійно відчували дискомфорт та душевні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них. Це принижувало їхню честь, гідність та самооцінку, впливало на ділову репутацію і вимагало додаткових зусиль для організації життя. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя та потребували від позивача та його сім`ї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, що змусило його звертатися до суду та захищати свої права в судовому порядку шляхом стягнення з винних осіб моральної та матеріальної шкоди. У позовній заяві наведені усі аргументи та надані необхідні докази, щоб у передбачений діючим законодавством спосіб звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Причинний зв`язок між противоправною поведінкою відповідачів та шкодою очевидний. Крім передбачених законодавством у таких випадках стягнень не заявлялося. Відповідачі ж не навели ніяких аргументів та не надали ніяких доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. У своєму відзиві вони навели суперечливі доводи та факти, які крім того, що суперечать один одному, ще й суперечать елементарній логіці. Дійсно, там містяться посилання на різного роду чинники, однак вони не спростовують аргументів позову та не впливають на правильне вирішення спору, а навпаки підтверджують його правомірність та правильність обраного способу захисту. Всі аргументи Відповідача зводяться до знесення домоволодіння, обізнаності позивача про стан придбаного майна, відсутності документів про події 2004 року та відсутністю вини відповідачів. Проте, тягар доказування відсутності вини у завданні шкоди законодавець все одно поклав на завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК). А з назви позовної заяви зрозуміло, що предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної впливом зовнішнього середовища внаслідок без діяльності відповідачів, а не іншими подіями. Відповідачі за тривалий проміжок часу вже звикли до безкарності своїх дій. Тому їм важко змириться з можливою відповідальністю за свою протиправну поведінку. За таких обставин, діючим законодавством прямо передбачено право позивача на відшкодування витрат, пов`язаних з відновленням свого майна, які він мусить здійснити у майбутньому та моральної шкоди (ст.ст. 22-23 ЦК). Тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимоги, обґрунтовуючи свою позицію, викладеним у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та у письмових поясненнях. Так, відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вважає позовну заяву та її мотиви безпідставними і необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами. а тому у позові слід відмовити з огляду на нижчевикладене. Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів від 02.03.1989 року №125/9 відведено земельну ділянку Територіальному міжгалузевому об`єднанню площею 1.0 га для будівництва п`ятиповерхового житлового будинку після знесення амортизованих житлових будівель зокрема будинку [ADDRESS] . В тому числі, зазначено факт того, що визначений житловий будинок був повністю амортизований (повністю зношений, має залишкову вартість 0 гривень). Факт відведення земельної ділянки виключає право на проведення капітального ремонту зазначеного житлового будинку. Виконавчий комітет Донецької обласної ради народних депутатів 23.05.1990 року прийняв рішення №131 «Про дозвіл на знос житлових будівель зокрема будинку [ADDRESS] ». Фактично другий будинок за цією адресою» (літ. «Б») вже знесено. Цей факт виключає право як позивача, так і відповідача на проведення капітального ремонту зазначеного житлового будинку. 27.05.1996 року відповідно до Договору міни р/№6041 та 13.03.2001 року на підставі свідоцтва про право власності. виданого Слов`янською міською радою [PERSON] набула право власності на 19/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . 13 03.2001 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого Слов`янськ міською радою [PERSON] та [PERSON] набули право власності кожний на 4/100 часток житловою будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування житлового будинку від 17.04.2002 року право власності на 14/100 часток житлового будинку [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] набула [PERSON] . Будь-які достовірні документи про факт пожежі в житловому будинку [ADDRESS] на будь-яку дату 2004 року відсутні, зокрема, довідка пожежної частини міста Слов`янська. Інші довідки. складені не професійними пожежниками не можуть бути взяті до уваги без допиту як свідків осіб, що ставили свої підписи на таких довідках. 09.06.2006 року постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що станом на червень 2006 року квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , була в непридатному для проживання стані, в квартирі тривалий час ніхто не проживав, в квартирі зруйнована стеля, на дверях відсутній замок та квартира не зачиняється, інші квартири в будинку не придатні для житла. Листом Управління архітектури та містобудівництва Слов`янської міської ради від 21 08.2006 року про відмову [PERSON] в наданні дозволу на капітальний ремонт квартири [ADDRESS] у зв`язку з економічною недоцільністю встановлено, що жодний власник квартир не мав права проводити капітальний ремонт належних їм квартир станом на 2006 рік. Лише у 2008 року позивач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] через чотири роки після немов би факту пожежі з огляду па технічний стан квартири [PERSON] мав можливість не реєструвати своє проживання в непридатному до проживання та такому, що підлягає знесенню житловому приміщенні. На підставі свідоцтва про право власності. виданого Слов`янською міською радою, право власності на 14/100 часток кожному в житловому будинку [ADDRESS] отримали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] 05 11.2012 року [PERSON] придбав право власності на квартиру [ADDRESS] (56/400 часток) в житловому будинку [ADDRESS] у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р/6394. При цьому, в п. 4 Договору: «Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухому майно № 35119335. виданого 09.08.2012 року КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, інвентаризаційна вартість домоволодінь становить 56727.00 грн., інвентаризаційна вартість відчужуваної частки домоволодіння становить 7942.00 грн.». Ринкова вартість відчужуваної частки домоволодіння відповідно до висновку зі звіту експертної оцінки нерухомого майна, складеного 01.11.2012 року товарною біржею «Мегаполіс» складає 18340.00 грн. Тобто, позивач придбав квартиру [ADDRESS] (56/400 часток) в житловому будинку [ADDRESS] , який з 1988-1989 рр. визначено під знесення, який повністю амортизувався. - за 18340.00 грн. та за рахунок інших співвласників домоволодіння хоче провести капітальний ремонт без отримання відповідних погоджень у належними суб`єктів. [PERSON] не отримував дозволу на проведення капітального ремонту квартири [ADDRESS] . [PERSON] не зазначає в позовній заяві проміжок часу, у який він проводив капітальний ремонт. На факт проведення капітального ремонту позивач не надає платіжні документи на придбання будівельних матеріалів та не наводить відомості про свідків проведення ним ремонту. Одноособово [PERSON] не мав технічної можливості провести ремонт даху будинку. Відповідно до фотоматеріалів експертного дослідження ремонт квартири не завершено та квартира не придатна для проживання. Позивач та члени його сім`ї ніколи не проживали в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] . Пожежі у приміщенні квартири [ADDRESS] не було, у 2002 році був електровибух, внаслідок якого у даху квартири [ADDRESS] утворився отвір розміром півметра на півметра і з фасадною стіною будинку по [ADDRESS] [PERSON] отвір у даху квартири [ADDRESS] аж ніяк не заважав. Навпаки, дах квартири [ADDRESS] протікав, жити у цій квартирі було некомфортно, тому там ніхто не мешкав. [PERSON] став правовласником квартири [ADDRESS] набагато пізніше. [PERSON] отримав у володіння квартиру [ADDRESS] , почав її ремонт та зніс старий дах над своїм помешканням, що і стало причиною руйнування даху над квартирами [ADDRESS] . Після цього відповідачами було прийняте рішення продати квартири, вони зареєструвались клієнтами рієлторської контори Акцент. [PERSON] перешкоджав ріелторам показувати помешкання квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] , що свідчить про намір [PERSON] незаконно заволодіти квартирами [ADDRESS] . Згідно зі штампами в паспорті позивача [PERSON] він зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 2008 року, через 4-6 років після так званої «пожежі». Тому [PERSON] достовірно знав про технічний стан приміщення квартири [ADDRESS] . Згідно зі штампами в паспорті третьої особи без самостійних вимог, зареєстрованої в квартирі [ADDRESS] з 2012 року, після укладання договору купівлі-продажу з [PERSON] в якому зазначено, що незастережених недоліків, які значно знижують цінність та використання за цільовим призначенням зазначеної в цьому договорі частки домоволодіння, немає. Від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення. Як співвласники домоволодіння [ADDRESS] в 2012 році відповідачі були залучені до укладання договору купівлі-продажу, проте відмовились від права переважної покупки частки домоволодіння, проте [PERSON] жодних вимог до ремонту будинку не висував. На момент «пожежі», яка відбулась за твердженням [PERSON] в 2004 році, він не був власником чи користувачем майна та йому не можна було завдати матеріальних моральних збитків. Порушення прав позивача з боку відповідача відсутнє оскільки: споруда (приміщення у спірному домоволодінні) втратили свої властивості на підставі рішень органів місцевого самоврядування, про які йде мова; позивач не довів належними допустимими. достатніми та достовірними доказам на обґрунтування матеріальної складової ціни позову, шо збитки завдано саме Суму до відшкодування заявлено спираючись на припущення, що заборонені імперативною нормою ч. 6 ст. 81 ЦІЇК України. У звіті про незалежну оцінку, про пожежу 2004 року зазначено, що ймовірною причиною пожежі с необережного поводження нагрівальними приладами у приміщенні відповідачів. Позивачем не надано доказів на підтвердження понесених ним витрат, не надано доказів стану квартир [ADDRESS] у період часу з 2004 року до звернення в суд, відсутня шкода: домоволодіння амортизоване. Позивач замовчує стан приміщень у період до придбання кв. 3 і на момент придбання та стан кв. 4 з моменту набуття прав на неї останнім та третіми особами; відсутня протиправна поведінка. На місцевому рівні уповноваженими на те органами прийнято рішення про знесення приміщень, виділено земельну ділянку під забудову 5-іи но верхівки на 280 кв. через амортизацію домоволодіння, а тому кожен співвласник позбавлений можливості проведення капітального ремонту; Оскільки шкода відсутня, не доведена в даних обставинах справи, то і відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Крім того, відсутня вина, а саме позивач придбавши кв. [ADDRESS] у домоволодінні за 18340,00 грн. (інвентаризаційна вартість 7942.00 грн.), яка була у занедбаному стані, не придатна для проживання, у амортизованому будинку, який не підлягає відновленню (реконструкції), а підлягає зносу, має намір збагатитися за кошти відповідачів. Не доведено доказами, оскільки відсутні відповідні експертні дослідження, судові експертизи щодо реального стану домоволодіння, його властивостей, причинно-наслідкового зв`язку між зносом усіх приміщень та станом об`єктів нерухомого майна позивача. Усе наведене, як в сукупності, так і окремо свідчить про безпідставність позову. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріально та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак ця норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування зазначеної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному полю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях. яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням и майна; у приниженнях честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України). Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тошо. Наявність моральної шкоди с фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань. погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховною Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року,1 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайновою характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженій честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушеній нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.п.2 п.5 Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або немайновою характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, не мають значення для вирішення спору. Згідно ч.2 сі.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу впади Автономної Реснубліки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки: 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконною засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. 1) в інших випадках встановлених законом. Відповідно до сі.76 ЦПК України доказами с будь-які дані, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів: показаннями свідків. У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалої можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставив. Зокрема. враховують стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у нього життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач, як на підставу для стягнення моральної шкоди, безпідставно посилається на наслідки пожежі та її гасіння відповідачами не були належним чином виправлені; позивач був змушений виправляти аварійний стан будинку в цілому, про повну амортизацію, наявність рішень про знесення. відсутність економічного обґрунтування у проведенні капітального ремонту, стан приміщень до так званої пожежі. Зважаючи на всі зазначені обставини начебто позивачеві була завдана моральна шкода у розмірі 50 000.00 три., яка проявилася у постійних переживаннях за належне йому на праві власності майно, хоча кожен власник несе переживання за своє майно, а в даному випадку йдеться мова про аварійний об`єкт, який було вирішено за доцільне зносити, порушилися його нормальні життєві зв`язки, оскільки він змушений був витрачати свій час і зусилля для визначення вартості спричинених йому збитків (вказана позиція взагалі є сумнівною, оскільки позивач набув прав співвласника у 2012 році. на підставі Договору купівлі-продажу, а сам факт його укладення свідчить, що позивач був обізнаний в поточному стані майна, його все влаштувало та він вирішив придбати всупереч аварійного стану всього об`єкту), змушений був тривалий час користуватися практично непридатною для житла квартирою, дихати вологістю, прибирати сліди залиття та промерзання, щоб зменшити негативні наслідки впливу зовнішнього середовища. Позивачем не надано доказів фактичного користування непридатною квартирою проживання саме в даному об`єкті. В частині звернення до суду - це право кожної особи, проте як вбачається з позовної заяви та додатків, супровід справи здійснює адвокат, а в чому проявляється дискомфорт позивача, також не підтверджений належним чином. Саме по собі посилання на ці чи інші факти, обставини, не можуть свідчити та підтвердити такі факт чи обставини, в іншому випадку нівелюється принцип доказування і учасники процесу зможуть заявити моральну шкоду в обґрунтованих позовах, а не як в даному, на власний розсуд, не співмірний із самою шкодою. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань відповідачем у справі. Зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, шо стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України, не довів причинно-наслідкового зв`язку між заявленим позивачем порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 50000 грн., як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди, а тому, в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі розглядаючи як в контексті основних вимог спору, так і в контексті окремої вимоги, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовної заяви про стягнення матеріальних збитків. Крім того, відповідачем [PERSON] до суду надано заперечення на відповідь на відзив, яке обґрунтоване приведеним нижче. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що дія актів влади часів СРСР не мають юридичної сили, посилаючись на те, що позивач набув право власності на майно вже після 28 червня 1996 року. З даним твердженням не можливо погодитись, оскільки зазначені акти не оскаржені, не визнані недійсними та не скасовані органом місцевого самоврядування, а навпаки простежується послідовна позиція, яка підтверджується низкою доданих відповідачем до відзиву документів, що підтверджуються факт відсутності доцільності та дозволу на проведення капітального ремонту будинку. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів від 02 березня 1989 року № 125/9 відведено земельну ділянку Територіальному міжгалузевому об`єднанню площею 1,0 га для будівництва п`ятиповерхового житлового будинку після знесення амортизованих житлових будівель, зокрема, будинку [ADDRESS] , в тому числі зазначено факт, що зазначений будинок повністю амортизований (повністю зношений, має залишкову вартість 0 гривень). Факт відведення земельної ділянки виключає право на проведення капітального ремонту зазначеного житлового будинку. Виконавчим комітетом Донецької обласної ради народних депутатів 23 травня 1990 року прийнято рішення № 131 «Про дозвіл на знос житлових будинків», яким надано дозвіл на знос низки будинків, в тому числі і будинку [ADDRESS] . Другий будинок за вказаною адресою (літ. Б) вже фактично знесено. Зазначений факт виключає право як позивача, так і відповідача на проведення капітального ремонту даного житлового будинку. Будь-які достовірні документи про факт пожежі в житловому будинку [ADDRESS] в будь-яку дату 2004 року відсутні, зокрема, довідка пожежної частини м. Слов`янськ. Інші довідки, складені не професійними пожежниками, не можуть братись до уваги без допиту даних у якості свідків осіб, які ставили свої підписи на таких довідках. 09 червня 2006 року постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що станом на червень 2006 року квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , була в непридатному для проживання стані, в квартирі тривалий час ніхто проживав, в квартирі зруйнована стеля, на дверях відсутній замок та квартира не зачиняється. Інші квартири в зазначеному будинку не придатні для проживання. Листом Управління архітектури та містобудування Слов`янської міської ради від 21 серпня 2006 року про відмову [PERSON] в наданні дозволу на капітальний ремонт квартири [ADDRESS] в зазначеному вище житловому будинку, у зв`язку з економічною недоцільністю встановлено, що жоден власник квартир не має права проводити капітальний ремонт належних їх квартир станом на 2006 рік. [PERSON] з 2008 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , тобто через 4 роки після немов би факту пожежі. З огляду на технічний стан квартири [PERSON] можливість не реєструвати своє проживання в непридатному для проживання та такому, що підлягає знесенню, житловому приміщенні. З 2012 року до 2021 року [PERSON] не отримував дозволу на проведення капітального ремонту квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку. Крім того, позивачем у позовній заяві не зазначається про проміжок часу, в який ним проведено капітальний ремонт. На факт проведення капітального ремонту позивач не надає платіжні документи на придбання будівельних матеріалів та не наводить відомості про свідків проведення ним ремонту. Одноособово [PERSON] не мав технічної можливості провести ремонт даху будинку. Відповідно до фотоматеріалів експертного дослідження ремонт квартири не завершено та квартира непридатна для проживання. Позивач зазначає, що предметом позову є відшкодування на підставі ст. 1166 ЦК України, яке було заподіяно на підставі бездіяльності відповідачів, однак не надає жодних доказів на спростування фактів викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву. Навіть якщо опосередковано допустити про наявність протиправної поведінки відповідача яка завдала шкоду майну, з огляду на додані документи на підтвердження фактів можливо зробити висновок, що власники майна у даному будинку позбавлені можливості проводити капітальний ремонт, в зв`язку з відсутністю наданого дозволу органами місцевого самоврядування. Що в свою чергу підтверджує лист Управління архітектури та містобудування Слов`янської міської ради про відмову [PERSON] в наданні дозволу на капітальний ремонт квартири [ADDRESS] встановлено, що жодний з власників квартир не мав права на проведення капітального ремонту вказаного житлового будинку. Крім того, 05 листопада 2012 року [PERSON] придбав право власності на квартиру [ADDRESS] часток) у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р/6394. При цьому позивач придбав наведену квартиру в житловому будинку, який визначено під знесення, за 18340 гривень та за рахунок інших співвласників будинку хоче провести капітальний ремонт без отримання відповідних погоджень у належних суб`єктів. Позивач та члени його сім`ї ніколи не проживали в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] та не зазначає період проживання. Крім того, [PERSON] став правовласником квартири [ADDRESS] набагато пізніше, а отримавши у власність наведену квартиру, почав її ремонтувати, зніс старий дах над своїм помешканням, що і стало причиною руйнування даху на квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] в зазначеному будинку. Як видно з копії паспорту [PERSON] , останній зареєстрований за вказаною вище адресою з 2008 року, тобто через 4-6 років після так званої «пожежі». Тому, позивач достовірно знав про технічний стан квартири [ADDRESS] в зазначеному вище будинку. Як співвласники домоволодіння [ADDRESS] в 2012 році були залучені до укладання договору та відмовились від права переважної покупки частки домоволодіння, проте [PERSON] жодних вимог до ремонту будинку не висував. Зауважує, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань відповідачем у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача. Як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди. Відповідачем, причинно-наслідковий зв`язок між заявленим позивачем порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 50000 гривень, як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди, а тому в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі, розглядаючи як в контексті основних вимог спору, так і в контексті окремої вимоги, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовної заяви про стягнення матеріальних збитків. Відповідач [PERSON] у судово засіданні заперечила проти позову [PERSON] , просила відмовити у їх задоволенні, підтримавши пояснення та позицію відповідача [PERSON] . У судове засідання відповідача [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила відмовити [PERSON] у задоволенні заявленого ним позову, надала суду письмові пояснення. Аналогічні за змістом з поясненнями [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є надуманими, просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. На підставі Договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 05 листопада 2012 року, [PERSON] придбав у [PERSON] 14/100 часток домоволодіння під номером [ADDRESS] , що складає квартиру [ADDRESS] . Відповідно до наведеного Договору, зазначене домоволодіння складається з житлового будинку дерев`яного, обкладеного цеглою, житловою площею 74,6 кв.м., загальною площею 145,6 кв.м. Згідно з п. 4 Договору, відповідно до відомостей Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35119335, виданого 09 серпня 2012 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янська, інвентаризаційна вартість наведеного домоволодіння становить 56727,00 гривень, інвентаризаційна вартість відчужуваної частки домоволодіння складає 7942,00 гривні. За пунктом другим Договором, продаж зазначеної частки домоволодіння вчинено за 18340,00 гривень. Набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , що відповідає 14/100 часток домоволодіння, що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав № 36288928 від 16 листопада 2012 року. Відповідно до акту ПП Навігатор» від 08.09.2011 року було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] був керамічний цех у 2004 році у квартирах був пожар, який знищив шиферну кришу та з тих пір у даних квартирах ніхто не проживає. Так вони не придатні для житла. Через порушення стін внутрішня стіна між квартирами [ADDRESS] та 3 волога, що призводить до розвитку грибку та до додаткових витрат на газ для опалювання кв. [ADDRESS] . Дах над кв. 3,4 був побудований за власні кошти господаря квартири [ADDRESS] . Згідно з Актом, складеним 29 листопада 2012 року представниками ПП «Навігатор», після повторного обстеження квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , власницею яких є [PERSON] встановлено, що остання в своїх квартирах не проживає, ремонтних робіт не проводить. На день складення акту, з моменту складення попереднього аналогічного акту від 08 вересня 2011 року, змін не відбулось. Згідно з Актом комітету мікрорайону «Центр» від 30.01.2018 року за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживає. За Актом № 46, складеним 09 березня 2021 року керівником Мікрорайону «Центр - 2» м. Слов`янськ, будинок [ADDRESS] знаходиться в аварійному стані, внаслідок пожежі, яка відбулась в 2004 році в квартирі сусідів (квартира [ADDRESS] ), яка належить [PERSON] , із того часу в наведених квартира [ADDRESS] ніхто не проживає, наслідки пожежі не ліквідовує. Частиною першою ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність); в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння. Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми вини: умисел та необережність. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Частина 2 ст. 1166 ЦКУ говорить, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто заподіювач повинен сам довести відсутність своєї вини. До цього часу він вважається винним, що означає для нього відповідні негативні правові наслідки. Відповідно до ст. 13 Конституції України, відповідно до якої власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. ЦК України визначає зміст права власності - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Позивач в обґрунтування своїм вимог зазначає, що в 2004 році по причині необережного поводження з нагрівальними приладами у належному відповідачам приміщенні, суміжному з квартирою [ADDRESS] виникла пожежа, внаслідок якої були пошкоджені покрівля, перекриття та інші елементи конструкції. Наслідки пожежі та гасіння не були належним чином виправлені, що змусило позивача а власні кошти зробити ремонт даху та внутрішніх приміщень у своїй квартирі. Тривалий час відповідачі у належному їм приміщенні не мешкають, наслідки пожежі не усувають, внаслідок чого, під впливом зовнішнього середовища, стіни постраждалого приміщення (належного відповідачам) обвалилися. Внутрішні стіни належної позивачу суміжної квартири [ADDRESS] стали зовнішніми, що спричинило крім загрози обвалу даху, протікання покрівлі, замокання, промерзання та ураження грибком суміжної стіни, підтікання води та інші пошкодження. Бездіяльність відповідачем та вплив зовнішнього середовища зробили квартиру позивача практично непридатною для нормального проживання, що порушило його звичний спосіб життя, у зв`язку з чим останній змушений самостійно, за власний рахунок, усувати наслідки шкоди, завданої бездіяльністю відповідачем. Проте, із такими твердженнями позивача неможливо погодитись, виходячи з наступного. Так, згідно з листом КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янська № 1151-2/0.45/01 від 27 квітня 2021 року, право власності на 55/100 часток домоволодіння, що складалося з двох житлових будинків (літ. «А» та літ. «Б»), розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 01 січня 2013 року зареєстроване за: - 19/100 часток за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов`янською міською радою 13 березня 2001 року та договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. 27 травня 1996 року за № 6041; - 4/100 часток за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Слов`янською міською радою 13 березня 2001 року; - 4/100 часток за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Слов`янською міською радою 13 березня 2001 року; - 70/400 часток за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов`янською міською радою 16 травня 2012 року та договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. 05 листопада 2012 року № 6394; - 14/400 часток за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов`янською міською радою 16 травня 2012 року; - 14/400 часток за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов`янською міською радою 16 травня 2012 року; - 14/400 часток за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов`янською міською радою 16 травня 2012 року. - Решта 45/100 часток складалися з нині знесеного житлового будинку літ «Б» та належали: 25/100 другому домоуправлінню на підставі свідоцтва про право власності від 20 грудня 1958 року; 10/100 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 травня 1997 року; 10/100 [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов`янською міською радою народних депутатів 09 лютого 1996 року. Висновком оцінювача від 26.02.2021 року встановлена вартість матеріального збитку, завданому нерухомому майну внаслідок пожежі в суміжному приміщенні та подальшого впливу зовнішнього середовища, що дорівнює вартості робіт з усунення пошкоджень, на дату оцінку з урахуванням ПДВ 203514 грн. 00 коп. Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів «Про відведення земельної ділянки» від 02 березня 1989 року № 125/9: відведено територіальному міжгалузевому об`єднанню земельну ділянку під будівництво 5-типоверхового житлового будинку на [ADDRESS] , площею 1,00 га; запропоновано виконкому Донецької обласної ради народних депутатів затвердити знос амортизованих домоволодінь по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Революції № 16, 18, 20, 22; доручено комісії виконкому спільно з бюро технічної інвентаризації виконати оцінку домоволодінь та насаджень, які підлягають знесенню; зобов`язано керівництво територіального міжгалузевого об`єднання забезпечити квартирами жильців домоволодінь, що підлягають знесенню та відшкодувати збитки за знесені домоволодіння і насадження. Крім того, рішенням виконавчого комітету Донецької обласної ради народних депутатів «Про дозвіл на знесення житлових будинків в м. Слов`янськ» № 131 від 23 травня 1990 року, надано дозвіл на знесення індивідуальних та відомчих старих житлових будинків загальною площею 1304,8 кв.м. по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] , 20, [ADDRESS] , у зв`язку з будівництвом житлового будинку. Відповідно до Договору дарування житлового будинку від 17 квітня 2002 року, [PERSON] подарував [PERSON] 14/100 часток домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] , що становить квартиру номер 3, розташований на земельній ділянці площею 365 кв.м. земель Слов`янської міської ради, а [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] 14/100 часток домоволодіння. Як видно з копії постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 09 червня 2006 року, 02 червня 2006 року до Слов`янського МВ УМВС України в Донецькій області звернулась громадянка [PERSON] із заявою, в якій просить вжити заходів до громадянина [PERSON] , який пошкодив її особисте майно, спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 600 гривень. В ході перевірки встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 14/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 17 квітня 2002 року. В указаній квартирі тривалий час ніхто не проживає, оскільки в квартирі знищено стелю. Решта квартир в будинку [ADDRESS] . Революції не жилі. Квартира [PERSON] не зачиняється, замок на дверях відсутній. Своїм листом № 406 від 21 серпня 2006 року Управління архітектури та містобудування повідомило [PERSON] , що рішенням виконкому Слов`янської міської ради від 02 березня 1989 року № 125/9 відведено ТМО «Слов`янськ» земельну ділянку під будівництво житлової забудови по [ADDRESS] . У зв`язку з будівництвом житлової забудови рішенням виконавчого комітету Донецької обласної ради від 23 травня 1990 року № 131 дозволено знесення індивідуальних та відомчих старих житлових будинків по [ADDRESS] , в тому числі і домоволодіння [ADDRESS] , і рішенням виконкому від 25 квітня 1995 року № 138/3 передано земельну ділянку ТМО «Слов`янськ» у постійне користування. В той час [PERSON] , проводились роботи з ремонту житлового приміщення по [ADDRESS] , яке належить їй на праві власності. Враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] дореволюційної забудови, має високий відсоток зносу та у зв`язку з будівництвом 6 черги житлової забудови по [ADDRESS] , підпадає під знос, комплексний капітальний ремонт проводити економічно не доцільно. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зважаючи на перелічені вище письмові докази, суд приходить до висновку, що спільне нерухоме майно позивача, відповідачів та третіх осіб, є аварійним та таким, що підлягає знесенню, що обумовлене оголошенням майна таким, відповідними органами місцевого самоврядування. Згідно з ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу, непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ради. Частиною першою статті 8 Житлового кодексу визначено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у\~частині другій\~статті 7 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 ЖК, виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території області (міста республіканського підпорядкування) приймають рішення про переобладнання і знесення непридатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду (частина друга\~статті 7). За ч. 2 ст. 111 ЖК, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв`язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншим громадським об`єднанням, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої ради. Отже, рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів «Про відведення земельної ділянки» від 02 березня 1989 року № 125/9 та виконавчого комітету Донецької обласної ради народних депутатів «Про дозвіл на знесення житлових будинків в м. Слов`янськ» № 131 від 23 травня 1990 року, житловий будинок [ADDRESS] , фактично визнано непридатним для проживання, вирішено питання щодо знесення у зв`язку амортизацією наведеного житлового будинку та плануванням будівництва на його місці нового житлового багатоквартирного будинку. Крім того, рішенням виконавчого комітету визначено зобов`язання забудовника надати співвласникам вищевказаного будинку [ADDRESS] , квартири для постійного проживання або відшкодувати збити, які можуть бути завдані знесенням даного житлового будинку. Таким чином, органами місцевого самоврядування, діючими у межах своїх повноважень, дотримуючись цілей містобудування та державної політики у відповідній галузі, ухвалені рішення, що відповідають потребам громадськості, підтримують завдання містобудування, а також зберігають та захищають майнові і житлові права співвласників об`єкту житлової забудови. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~№ 6\~від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Беручи до уваги, що органами місцевої влади прийнято рішення щодо знесення відповідного будинку та вжиття заходів з забезпечення жильців будинку, що зноситься, - іншим житлом, або виплатою їм компенсації завданих збитків, пов`язаних зі знесенням належного їм на праві спільної власності, будинку, суд приходить до висновку, що відповідачі, як жильці будинку [ADDRESS] , достовірно знаючи про стан даного житлового будинку, який перешкоджає проживанню в ньому та прийнятих органами місцевої влади рішень у зв`язку із таким станом будинку, справедливо очікували на його знесення, що в свою чергу обумовило подальшу їх бездіяльність з утримання наведеного майна. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (рішення ЄСПЛ від 5 січня 2000 року у справі «Бейелер проти Італії», заява № 33202). Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті такому, як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який, наприклад, має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд. З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, рішення уповноваженого органу щодо визнання домоволодіння, щодо якого виник спір, таким, що підлягає знесенню й визначення права користування земельною ділянкою за забудовником, необхідно констатувати, що відповідачі\~мали «легітимні очікування» на знесення житлового будинку [ADDRESS] , та подальші дії, безпосередньо пов`язані з таким знесенням (успішна забудова земельної ділянки на земельній ділянці, під даним домоволодінням; можливе укладення угоди із забудовником або органом місцевого самоврядування на передачу їм у власність житлового об`єкту в замін знесеного; передачу у власність квартири у новозбудованому житловому будинку; отримання компенсаційних виплат, пов`язаних зі знесенням житлового будинку тощо). При цьому, судом враховується, що саме по собі визнання органами місцевого самоврядування житлового будинку зношеним та таким, що підлягає знесенню, без скасування їх рішень, могли сприйматися жильцями даного дому, як завершений акт, що обумовлює фактичне припинення ними права власності на визначений об`єкт нерухомості у майбутньому, у зв`язку з чим капітальний ремонт вищезгаданого житлового будинку вважався невиправданим та недоцільним. Натомість позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про скасування рішень органів місцевого самоврядування, які стосувалися житлового будинку [ADDRESS] , зокрема, виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів «Про відведення земельної ділянки» від 02 березня 1989 року № 125/9 та виконавчого комітету Донецької обласної ради народних депутатів «Про дозвіл на знесення житлових будинків в м. Слов`янськ» № 131 від 23 травня 1990 року. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеві ради, виконавчі комітети сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі її створення) рад приймають акти у формі рішень. Сільські, селищні, міські голови, голови районних у місті, районних, обласних рад видають розпорядження. Ці акти формують відповідне правове поле локальної дії, що обмежується територією відповідної територіальної громади, району, області. Акти нормативного характеру приймаються, як правило, на виконання актів законодавства, яке часто змінюється і вимагає приведення у відповідність, нормативного регулювання правовідносин, встановлених актами органів місцевого самоврядування. У\~статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування\~зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону\~мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене\~зі\~сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов`язок органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти\~лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також частиною першою статті 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста -\~самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Пунктом 15 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначається, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад\~є\~вирішення\~питань скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають: Конституції чи законам України; іншим актам законодавства; рішенням відповідної ради, прийнятим в межах її повноважень. Рішення виконавчого комітету ради\~з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради,\~можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України\~визнаються незаконними в судовому порядку\~(частини 9-10 статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування»). Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини тринадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дійшов висновку, що\~органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та\~скасовувати\~їх\~на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,\~

Outcome: dismissed