Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 18.05.2023р.\~ надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.05.2023р. позов було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. №21). \~ \~ \~ \~ В обґрунтування\~ позовних\~ вимог\~позивачка \~посилалася \~на те,\~що \~вона \~є \~власницею \~домоволодіння,\~ \~яке знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ що\~підтверджується договором\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 29.03.2023р.,\~який посвідчено\~приватним нотаріусом\~ ДМНО\~Тетерєвою М.М.\~Водночас,\~відповідач \~ залишається\~ \~зареєстрованим \~за даною\~адресою,\~є членом\~сім`ї \~ колишнього\~власника будинку\~(його\~матері).\~ По\~тексту позову\~ [PERSON] \~також \~зазначала,\~що відповідач\~ не\~проживає \~у домоволодінні,\~яке вона\~придбала \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ у\~його матері\~ [PERSON] .\~Реєстрація \~відповідача \~у цьому\~домоволодінні порушує\~ права\~позивачки на\~придбане нерухоме\~майно,\~створює перешкоди\~у здійсненні\~нею прав\~ користування\~та розпорядження.\~ У\~ зв`язку\~ \~з \~ вищевикладеним,\~позивачка \~просила \~ визнати\~ \~відповідача \~ таким,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~що \~втратив \~ право\~ \~користування \~ домоволодінням\~ [ADDRESS] . Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст.197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 13.07.2023р. та справу призначено до судового розгляду (а.с. № 28). \~ \~ \~ \~ Позивачка\~ [PERSON] \~ 31.07.2023р.\~надала заяву,\~в якій\~позовні вимоги\~підтримала та\~просила їх\~задовольнити.\~Втім,\~заперечувала \~проти \~ухвалення \~у справі\~заочного рішення,\~оскільки відповідач\~ був\~обізнаний \~про необхідність\~зняття \~з реєстрації\~ свого\~проживання у\~домоволодінні,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~яке продала\~його мати.\~Також позивачка\~ просила\~проводити розгляд\~справи 31.07.2023р.\~ за\~її відсутності\~ та\~без фіксування\~процесу \~технічними засобами (а.с.\~№ 37). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] ні в підготовче засідання у справі 13.07.2023р., ні в судове засідання 31.07.2023р., не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання відзиву на позов. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Про\~дату,\~час \~та \~місце \~розгляду \~справи \~ відповідач\~повідомлявся шляхом\~направлення судових\~повісток за\~адресою реєстрації його місця проживання, яка підтверджена довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3020 від 13.04.2023р. (а.с. № 18). Втім, конверти з судовими повістками та копією позовної заяви з додатками на 13.07.2023р. та 31.07.2023р. повернуто суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. № 33, 36). Крім того, про підготовче засідання 13.07.2023р. та судове засідання 31.07.2023р., відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 25, 34). Отже, відповідно до положень ч.8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи судом. З урахуванням заяви позивачки від 31.07.2023р. та неявки відповідача при належному повідомлені у розумінні ст. 128 ЦПК України про дату розгляду справи, суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 31.07.2023р. за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме, позивачка по тексту заяви до суду від 31.07.2023р. не надала згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. Судом встановлено, що позивачка є власницею домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29.03.2023р., який укладено між нею та [PERSON] , посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Тетерєвою М.М. (а.с. № 11-15), зареєстровано в реєстрі від № 998 (а.с. № 16). 31.03.2023р. [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з реєстру територіальної громади (а.с. № 17) Відповідач [PERSON] після відчуження домоволодіння своєю матір`ю залишається зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3020\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~від 13.04.2023р.\~ (а.с. № 18). \~ \~ \~ \~ Аналізуючи вищевказані документи, суд робить висновок, що відповідач по справі є членом сім`ї колишнього власника домоволодіння [ADDRESS] та не проживає в цьому домоволодінні, самостійно не знімається з місця реєстрації свого проживання, чим порушує права позивачки на придбане нерухоме майно, створює перешкоди у здійсненні нею прав користування та розпорядження цією нерухомістю. Відповідно до абз. 1, 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р.\~ № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст.316 - 319 ЦК України), У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Аналіз вищезазначеної норми ч.1 ст.391 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З урахуванням\~викладеного та\~ з\~ огляду\~на \~те,\~що відповідач \~ [PERSON] \~ є\~ членом\~родини колишнього\~ власника\~ будинку,\~ \~не \~проживає \~за \~адресою \~реєстрації:\~ \~ [ADDRESS] , не є членом родини позивачки, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . \~ \~ \~ \~Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073 грн. 60коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved