Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог. У лютому 2023 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні житлом. Позов обґрунтовано тим, що 13.06.2009 між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно договору міни квартир від 09.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Після народження доньки стосунки з відповідачем почали погіршуватися, оскільки останній став постійно ображати, бити, чинити насилля в сім`ї. У грудні 2018 року після чергової сварки, позивач пішла від чоловіка та звернулася до правоохоронних органів, проте вибачила відповідача та забрала заяву з поліції. У березні 2019 року після чергової сварки [PERSON] пішла від відповідача та подала до суду позовну заяву по розірвання шлюбу. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12.09.2019 у справі №554/870/19 їхній шлюб було розірвано. Позивач до березня 2019 року включно проживала у квартирі за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] . Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.04.2020 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Даним рішенням також було встановлено, що [PERSON] залишила своє зареєстроване місце проживання після того, як чоловік заподіяв їй тілесні ушкодження, внаслідок чого було зареєстровано кримінальне провадження. Позивач неодноразово скаржилася до поліції з тих підстав, що [PERSON] не пускає її у квартиру за адресою: [ADDRESS] , щоб поспілкуватися з дітьми, коли вони знаходяться у батька. В березні 2019 року, відповідач забрав у позивача ключі від квартири, не допускає її до житла та чинить усілякі перешкоди у користуванні квартирою. Виїжджаючи закордон у 2021 році [PERSON] залишив ключі від квартири своїй матері [PERSON] , яка постійно наглядає за квартирою за адресою: [ADDRESS] на час відсутності сина. Вона також не надає позивачу ключі від житла, чинить їй та дітям перешкоди у користуванні квартирою, погрожує, зазначаючи про те, що як тільки вона потрапить до квартири, [PERSON] звернеться до правоохоронних органів із заявою про те, що, начебто, вона вкрала із вказаної квартири її гроші чи речі, постійно провокує сварки та скандали. У даній квартирі залишилися речі та речі позивача та дітей одяг, посуд, майно, яке набуте ними з [PERSON] за час спільного життя, іншого житла ні вона, ні їхні діти не мають. Вони набули права користування житловим приміщенням, а отже, враховуючи те, що дана квартира є постійним місцем їхнього проживання, порушені права підлягають судовому захисту. У зв`язку з вищевикладеним просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення її [PERSON] , та дітей [PERSON] та [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , надати ключі від вхідних дверей цієї квартири. 28 лютого 2023 рокі від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому остання зазначила, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.03.1952 року кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Квартира [ADDRESS] набута [PERSON] на підставі договору міни від 09 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. (реєстр.№1), шляхом обміну належних йому на праві особистої приватної власності квартир (п.3.7 Договору) на зазначену квартиру. З огляду на вищевикладене [PERSON] є одноособовим власником в цілому квартири [ADDRESS] , який перебуває за межами України. Факт його перебування за межами України підтверджується позивачем та у зв`язку з цим не підлягає доказуванню. У жодний спосіб [PERSON] не уповноважена власником на розпорядження вказаною квартирою, тому вважаю, що позовні вимоги відносно неї є неспроможними. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 червня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] .У відповідно до ч. І ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) [PERSON] мала б протягом тридцяти календарних днів з часу набрання рішенням законної сили зареєструвати своє та дітей місце проживання за місцем фактичного проживання, визначеного судовим рішенням, проте цих дій не вчинила. За таких обставин реєстрація місця проживання позивача за адресою [ADDRESS] не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. В обгрунтування доводів свого позову позивач зазначає, що у квартирі [ADDRESS] знаходяться її речі та речі дітей одяг посуд, майно. Проте викладені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки не відповідають дійсності. Натомість позивач самостійно забрала речі, які були придбані разом з [PERSON] та частину його особистих речей, у зв`язку з чим не зверталася у встановлений законом порядку та строк до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя або з позовом про витребування особистого майна з володіння [PERSON] . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). В описовій частині позову позивач стверджує, що проживала у квартирі [ADDRESS] до березня 2019 року. Вказана обставина також встановлена судом і при ухваленні рішення у справі № 544/183/20. З огляду на вищевикладене строк подачі даного позову сплив 31 березня 2022 року. На підставі викладеного просить при ухваленні рішення у даній справі застосувати загальну позовну давність. У задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю та у зв`язку зі спливом позовної давності. У судовому\~засіданні позивач\~вимоги викладені\~у позові\~підтримала у\~повному обсязі,\~з підстав\~викладених у\~ньому.\~Додатково вказала,\~що вона\~звернулася до\~суду щоб\~вирішити питання\~стосовно її\~та неповнолітніх\~дітей проживання\~за місцем їх реєстрації. Чоловік неодноразово виганяв її з дітьми з дому, до проживання у квартирі не допускає. Їхня сім`я була на обліку як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Після того, як чоловік поїхав на заробітки за кодон позивач намагалася вселитися у кватиру у якій вона з дітьми була зареєстрована, але їй чинила перешкоди колишня секруха [PERSON] . Стосовно подання до суду заяви про вселення у квартиру, вона неодноразово зверталася за юридичною допомогою до адвокатів, а потім почалася війна і подача заяви відтермінувалася. Стосовно поданого [PERSON] відзику зазначила, що в останньому [PERSON] вказує на пропущення нею строків звернення до суду з позовом, проте рахує що спір є тривалим і строк не пропущено. У провадженні суду перебувало дві справи, одна щодо вирішення питання стосовно визначення місця проживання дітей, оскільки колишній чоловік навіть не дозволяв їй розмовляти з сином протягом півроку. Донька проживала з нею. На той час з діьми працював психолог. Рішенням суду було визначено, що діти будуть проживати з матір`ю. Оскільки у позивача власного житла немає, то вона разом з дітьми пішла проживати до своєї матері. Позивач вважає, що саме з того часу коли почали порушувати її права потрібно рахувати строк. Позивач вказала, що вона хоче вселитися з дітьми і проживати у кватирі, але не заперечує що її власником одноособово є відповідач у справі. На час розірвання шлюбу з чоловіком у 2019 році позивач у даній кватирі не проживала. [PERSON] залишила після того, як чоловік побив її, тоді було відкрито кримінальне провадження. З 2018 року вона у квартирі не проживала, але потім вибачила чоловіка, кримінальне провадження було закрито, вони стали проживати знову разом і проживали до березня 2019 року включно. Підставою розірвання шлюбу стало те, що чоловік вкотре її побив і вигнав з дому. Не дозволяв проживати у квартирі та спілкуватися із старшим сином, якому на той час було 9 років, тому вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Донька проживала з позивачем у її матері. У відповідача до неї було погане відношення, він чинив насильницькі дії відносно неї і позивач не хотіла щоб це бачили діти. Позивач близько 200 разів, є зареєстровані заяви, зверталася до поліції з приводу насилля у сім`ї. Також зверталася стосовно [PERSON] , що вона не впускає її у квартиру. З 2022 року позивач мала намір проживати з дітьми у квартирі за місцем реєстрації. Коли чоловік виїхав за кордон, вона телефонувала свекрусі і на мирній основі хотіла вирішити конфлікт, коли їй було відмовлено, вона вирішила звернутися у суд. До літа 2021 року чоловік їздив за кордон на 3 місяці, потім повертався. [PERSON] хотіла заселитися, але [PERSON] сказала, що не має ключів від картири і колишній чоловік був проти цього, ключів від квартири у неї не було. З чоловіком стосовно цього питання не розмовляла, бо усі їхні розмови, це нецензурна лайка з його сторони. Навіть коли [PERSON] забирала свої речі, її у квартиру не пустили, речі видали видавцем, а томім іще звинуватили, що вона украла телефон і планшет. На даний час позивач не має змоги проживати за місцем свого теперішнього проживання, оскільки там невідповідні умови проживання. Діти спілкуються з батьком і з бабою [PERSON] по телефону майже щодня, вона їм цьому не перешкоджає. [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дітей, передавав 2 посилки та сплачує аліменти. Позивач вказала, що були неодноразові звернення її сестри до поліції та до головного спеціаліста з питань захисту дітей щодо насилля у сім`ї. Зверталася її сестра, тому, що вона на той час фізично та морально не була готова це робити. Від позивача було 10 звернень до поліції про усунення перешкод у користуванні житлом. Щодо обміну квартир з чотирьох кімнатної на одно кімнатну вона погоджувалася, навіть пропонувала щоб купили дітям однокімнатну квартиру без ремонту. Щодо міни кватири, то до неї приїжджали люди, повідомили, що колишня свекруха хоче обмінти квартиру, але так як там були зареєстровані неповнолітні діти, вони від обміну відмовилися. Доводи інших учасників справи. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки суду\~не повідомив,\~про дату\~та час\~судового засідання\~повідомленаий належним\~чином,\~про що\~свідчить оголошення\~розміщене на\~вебсайті Судової влади України. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки центру наданя адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської Полтавської області № П 4041 від 09.02.2023 [PERSON] зареєстрованаий за адресою: [ADDRESS] . На даний час, як було повідомлено позивачем та відповідачем знаходиться на роботі у Польщі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві. Додатково вказала, що коли відповідач одружилася з її сином, вона їм допомагала, і дітей доглядала, і їсти варила, і прибирала. Посваряться [PERSON] ішла до неї, куми їй говорили, що чого вона іде до тебе, у не ї ж є рідна мати. Син побив невістку у грудні 2018 року, через те, що побачив у її телефоні листування, він і матері показував. Це було один раз. Якби її син бив невістку постійно, то вона б не жила з ним і року. Вона завжди захищала невістку. Коли [PERSON] пішла від чоловіка, [PERSON] , онук, сказав, що нікуди не піде, онуку [PERSON] віддали. Щодо перешкоди [PERSON] спілкування з дітьми пояснила, що вона теж мати і телефонувала їй, щоб [PERSON] прийшла, коли вони були на дитячому майданчику. Щодо вселення [PERSON] у квартиру пояснила, що вона проти цього, оскільки її син розлучений з позивачкою 5 років, вона їй ніхто, чому вона повинна пускати у квартиру, тим паче що відповідач [PERSON] заперечує. Дану чотирьох кімнатну квартиру [PERSON] придбала для своєї доньки, а сину купували однокімнатну, де він і жив із сім`єю, але їм у ній було тісно і [PERSON] умовила доньку помінятися кватирами з сином, а зараз, у зв`язку з війною донька з дитиною приїхала проживати у м. Пирятин, і їй теж тісно у однокімнатній квартирі, вона хоче повернути її назад. У 2021 році син приїздив із за кордону щоб обмінти кватири, відповідач знайшла людей, які були згодні обмінти двох кімнатну квартиру на чотирьохкімнатну з доплатою, тоді б онукам залишилась двокімнатна квартира, сину їхня трьокімнатна, а донці за доплату теж би придбали якесь житло, але [PERSON] на це не погодилась. До суду з позовом про втрату позивачем права користування житлом [PERSON] більше не звертався, бо поїхав за кордон. Колишню невістку у квартиру не впускає, бо вона не є власником та користувачем останньої, а лише доглядає за нею, якби це стосувалось тільки дітей, то нехай би проживали, але вони неповнолітні і самостійно цього зробити не можуть, а [PERSON] її сину ніхто, а тим паче їй. Все, що знаходиться у квартирі, меблі, посуд були придбані за кошти [PERSON] . [PERSON] все, що хотіла забрати, уже забрала. Наміру пускати позивача у квартиру вона не має. Вона пропонувала [PERSON] у рахунок аліментів, однокімнатну квартиру, щоб обміняти назад, але остання їй сказала, що їй потрібні і квартира і аліменти. У однокімнатній квартирі, де зараз проживає донька відповідача [PERSON] зроблений хороший ремонт, її можна було б обмінти на двокімнатну. Проте домовленості немає, і позивач хоче щоб її вселили у чотирьохкімнатну. Відповідач не заперечує чотирьохкімнатну квартиру обміняти назад на однокімнатну і відати її дітям у рахунок аліментів. Питання щодо вселення вона не вирішує, оскільки не є власником. Власник її син [PERSON] який попросив подоглядати за квартирою. Сьогдні вона доглядає, завтра хтось інший. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Виконавчого комітету Пирятинської міської ради у судовому засіданні висловила свою позицію щодо позовних вимог, про те, що сім`я [PERSON] у службі на обліку не перебувала. Складні життєві обставини були, [PERSON] зверталася з питанням, що колишній чоловік не давав їй бачитися з дітьми. Діти йшли до нього на вихідні і він вчасно не повертав їх додому до [PERSON] , тому у 2020 році постало питання про визначення місця проживання дітей. Служба брала участь у розгляді даної справи, рішенням суду місцем проживання дітей було визначено разом з матір`ю. У березні 2023 року службою обстежувалися умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання сім`ї задовільні. Щодо суті позову, то службою викликалися і позивач і відповідач, обговорювалися усі можливі варіанти вирішення спору, але не досягли ніякого спільного рішення. Зазначила, що якщо [PERSON] хоче забезпечити своїх дітей житлом то варіанти були, але сторони згоди не дійшли. Служба наголошувала позивачу, що мати право власності краще, а ні ж право користування. При вирішенні спору представник покладається на розсуд суду. Рух справи у суді. 09.02.2023 до суду надійшов позов [PERSON] 13.02.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 22). 28.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] 13 червня 2009 року уклали шлюб. [PERSON] та [PERSON] мають на утриманні двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Сумейне життя у сторін [PERSON] та [PERSON] не склалося, через постійні сварки та непорозуміння. Так у липні 2019 року [PERSON] звернулася до Пирятинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з питань захисту прав своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] вчиняв фізичне насилля щодо неї і вона була вимушена залишити місце проживання. Діти залишилися проживати з батьком, він не давав змоги позивачу, як матері, спілкуватися з ними. Служба прийшла до висновку, що ситуація у сім`ї є критичною для психологічного стану дітей та повинна бути вирішена в найближчий термін, про що свідчить повідомлення від 27.08.2019 вих. № 18-10/258 (а.с. 64). Свідком домашнього насилля по відношенню до [PERSON] стала її сестра [PERSON] , яка також писала заяви до поліції з цього приводу (а.с. 65). В результаті 12 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить копія рішення (а.с. 10-11). 02.04.2020 року рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у березні 2019 року ще проживала у спірній квартирі, а позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у лютому 2020 року, тобто ще до спливу строку, визначеному Законом. Наведене свідчить про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно (а.с. 12-13). У період часу з 2020 по теперішній час [PERSON] повторно до [PERSON] з питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до суду не звертався. 10.06.2020 року рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Пирятинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Служба у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34-37). Відповідно до довідки виданої ЦНАП виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 09.02.2023 № П 4041 за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до копії договору міни квартири від 09.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 15), що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77845222 від 09.01.2017 (а.с. 15-16). Позивач [PERSON] у період часу з травня 2020 року по кінець 2022 року неодноразово зверталася до ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області за фактом не допуску її до житла за адресою: [ADDRESS] . 12.02.2021 та 02.02.2022 їй було напрвлено відповіді у яких зазначалося, що провести обґрунтовану перевірку не представилось можливим, у зв`язку з тим, що [PERSON] перебуває на роботі за кодоном, доручення представляти його інтереси нікому не надавав. У разі порушення її прав рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Анатолічну заяву 02.02.2023 було зареєстровано ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (а.с. 17-20, 77-89). Актом обстеження умов проживання по [ADDRESS] (фактичне місце проживання позивача з дітьми) від 01.03.2023 встановлено, що для виховання та розвитку дітей створені умови на задовільному рівні. Діти мають окремі спальні місця, місце для навчання, забезпеченні сезонним одягом та іншими речами побуту (а.с. 91). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок у якому проживає позивач [PERSON] з дітьми на праві власності у різних частках належить матері [PERSON] та сестрі [PERSON] (а.с. 95). Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень як позивача [PERSON] так і представника третьої особи, житло, у якому на даний час проживає позивач з дітьми не забезпечить належні умови виховання дітей, оскільки в ньому фактично проживають ще бабуся та хворий прадідусь (всього п`ятеро). МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Якщо квартира придбана чоловіком (дружиною) до реєстрації шлюбу, дружина (чоловік) і дитина не матимуть права власності на неї. Разом із тим вони матимуть право користування квартирою, тобто право проживати у квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого примі щення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право володіти та розпоряджатися помешканням залишається у чоловіка (дружини) як власника. Однак розпоряджатися житлом вони можуть, не порушуючи права іншого з подружжя і дитини на проживання. Якщо квартира, в якій проживає сім`я, була придбана одним із подружжя до моменту реєстрації шлюбу, то після припинення шлюбу один із подружжя має право вимагати виселення іншого з подружжя, незважаючи на те, що той разом із неповнолітньою дитиною проживають і зареєстровані у квартирі. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] скористався правом та подав у суд позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Проте, у задовленні позову судом відмовлено з підстав передчасного заявлення останнього. Після чого відповідач так і не звертався з даного питання в суд, оскільки поїхав працювати до Польщі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не втратила право проживання разом із дітьми у квартирі [ADDRESS] . У період часу з квітня 2019 року по час від`їзду відповідачем [PERSON] закордон позивач не мала змоги вселитися у квариру, оскільки їй чинилися бувшим чоловіком перешкоди застосовувалася фізична сила та здійснювалося психологічне маніпулювання свідомістю дітей, про що свідчать письмові докази додані до позову. Навіть після від`їзду відповідач надавав вказівки своїй матері, яка доглядала за кватрирою, не впускати до квартири та не давати ключі, що підтверджується письмовою інформацією наданою поліцією по заявах позивача [PERSON] у період часу з 2021 року по теперішній час (а.с. 77-89). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що спір є триваючим і строки звернення до суду, передбачені нормами ЦПК позивачем [PERSON] не пропущено. Суд рахує, що вимога позивача [PERSON] щодо надання ключів від вхідних дверей квартири заявлена передчасно, оскільки вказана вимога суперечить приписам ст. ст. 2,4 ЦПК України. Частиною 1 ст. 48 ЦПК України встановлено, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до норм ст. 50 ЦПК України Участь у\~справі кількох\~позивачів і\~(або)\~відповідачів (процесуальна\~співучасть)\~допускається,\~якщо: предметом\~спору є\~спільні права\~чи обов`язки\~кількох позивачів\~або відповідачів; права\~та обов`язки\~кількох позивачів\~чи відповідачів\~виникли з\~однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідно до наданої копії Договору міни квартир серія НВІ № 590099 від 09.01.2017 року [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Частина 7 ст. 319 ЦК України говоре про те, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідач [PERSON] не є власником вказаного майна і їй жодним чином не передано право користування чи розпорядження цим майном, оскільки доказів такого сторонами не надано. Тому суд рахує, що [PERSON] не може бути належним відповідачем у спорі. У даному спорі належним відповідачем є [PERSON] власник майна. Позивач [PERSON] вважає, що [PERSON] порушила її інтереси, шляхом ненадання ключів від квартири для вселення, у зв`язку з чим і залучила її в якості відповідача. Відповідача [PERSON] притягнуто до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до неї. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Відсутність за місцем проживання відповідача [PERSON] не свідчить про неможливість виконання рішення суду. У разі невиконання боржником рішення суду про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Відповідно до статті 67\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", перевіряє виконання боржником рішення суду про вселення стягувача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] не ставила вимогу перед судом про стягнення з відповідача понесені нею судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial