Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

13.03.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - позивач, ТОВ «АВТО ПРОСТО») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач 2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач 3, [PERSON] ), у якому просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором від 08.02.2013 року № 700139 у розмірі 314 178 грн. 94 коп.; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 4 712 грн. 68 коп., тобто по 1 570 грн. 10 коп. з кожного. На обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.02.2013 року між ним та [PERSON] укладено договір № 700139 (далі - Договір) та підписано Додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною Договору. Предметом Договору є надання учаснику послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля KIA RIO за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. 19.01.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії [NUMBER] . Послуги, що надаються позивачем, регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При виконанні умов договорів, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах розподілу товару, а також інших послуг, передбачених договором, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи АвтоТак. 17.06.2014 року на виконання умов зазначеного Договору [PERSON] отримала у власність автомобіль KIA RIO, 2013 року випуску (кузов № [NUMBER] ) та здійснила реєстрацію цього автомобіля на своє ім`я, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . [PERSON] зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100 % поточної ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати щомісячних внесків (п. 2.3 ст. 2 Розділу ІІ Договору). Відповідно останній платіж за Договором мав бути здійснений до 29.02.2022 року. Натомість, станом на дату звернення з цим позовом, відповідач 1 не виконала свої зобов`язання за Договором у повному обсязі. Починаючи з лютого 2023 року відповідач 1 припинила здійснювати платежі за договором, у зв`язку з чим, розмір невиконаних зобов`язань становить: 45,1835 % - періодичних платежів (100 % - 54,8165 %); 9 - внески в оплату щомісячної винагороди позивача (84-75). З урахуванням поточної ціни автомобіля у розмірі 375 768 грн., заборгованість відповідача 1 в грошовому еквіваленті становить: 169 768 грн. 13 коп. - періодичних платежів; 12 799 грн. 86 коп. - внесків в плату щомісячної винагороди позивача. Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором становить 182 584 грн. 99 коп. 10.06.2014 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладено договір поруки, за яким останні зобов`язались відповідати перед кредитором у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за Договором від 08.02.2013 року № 700139, який зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за № 4114. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 509, 526, 553, 554, 629, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 08.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вдовиченко В.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості та доказів на підтвердження наявності заборгованості перед позивачем, вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості суми боргу є недостовірним, а тому не може бути прийнятий судом. Крім того, просила суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки відповідно до договору № 799139, якщо учасник який отримав автомобіль не сплатить 2 (два) або більше послідовних або вибіркових платежів разом із щомісячною винагородою, то такий учасник за платіжною вимогою АВТО ПРОСТО зобов`язаний повністю сплатити одноразово достроково загальну заборгованість з Договором протягом 10 календарних днів від дати отримання відповідної платіжної вимоги. Відповідно до змісту поданого позивачем розрахунку заборгованості, право вимоги виникло у позивача ще у червні 2016 року, оскільки після 26.04.2016 року [PERSON] не вносила жодних періодичних платежів протягом 4-х місяців, а тому звернення до суду 13.03.2023 року відбулось поза межами строків позовної давності. Враховуючи викладене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені судові витрати. 30.05.2023 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Мельника В.В. надійшла відповідь на відзив [PERSON] , у якій представник позивача зазначив, що для відображення зарахування сплачених відповідачем 1 за Договором № 700139 коштів, до позовної заяви додано розрахунок платежів, який відображає зарахування сплачених [PERSON] коштів та не є розрахунком позовних вимог. З розрахунку платежів за Договором №700139 вбачається, що останній платіж [PERSON] було здійснено 05.01.2023 року на суму 1 500 грн. 00 коп. У той же час, відповідно до додатку № 1 до Договору №700139, графік внесків за Договором становить 84 платежі, відтак [PERSON] мала виконати свої зобов`язання за Договором у строк до 29.02.2020 року. Саме на суму боргу яка була станом на 29.02.2020 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» і здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Неналежне виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за Договором, і стало підставою звернення з позовом, а прострочення сплати після завершення Графіку внесків стало підставою нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Тобто, дата здійсненого [PERSON] останнього платежу та дата до якої [PERSON] мала виконати свої зобов`язань за Договором є різним, однак помилково сплутані Відповідачем 1, як це вбачається з відзиву на позовну заяву. Також зазначив, що твердження щодо пропуску позивачем строків позовної давності є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст. 5 Договору: «Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов`язань, передбачених Договором.». Договір передбачає обов`язок Відповідача 1 здійснити певні платежі у певний період, однак у випадку порушення такого обв`язку, Договором врегульовано порядок зарахування платежів, які були сплачені не у повному розмірі та передбачено право Позивача вимагати їх сплати у будь-який час протягом строку дії Договору. Оскільки Договір укладено 08.02.2013 року, а перший Періодичний платіж, разом із Щомісячною винагородою [PERSON] сплачений 06.03.2013 року, а також враховуючи умови договору, звернення до суду у лютому 2023 року відбулось в межах строків позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вдовиченко В.О. у судовому засіданні вказала, що відповідач [PERSON] визнає основну суму боргу, однак не визнає нараховані позивачем індекс інфляції, а також три проценти річних, оскільки відповідачем [PERSON] вносились періодичні платежі по 05.01.2023 року, вона продовжувала виконувати умови договору, а тому нарахування індексу інфляції та три проценти річних є безпідставними. Просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду. Інші сторони у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; відзиви на позов не подали. Вислухавши думку часників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 19.01.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії [NUMBER] . Послуги, що надаються позивачем, регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 08.02.2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір № 700139 та підписано Додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною Договору. Предметом Договору є надання учаснику послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля KIA RIO за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. За положеннями п. 2.3 ст. 2 Розділу ІІ Договору [PERSON] зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100 % поточної ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати щомісячних внесків. Останній платіж за Договором мав бути здійснений до 29.02.2020 року. Згідно зі ст. 5 Договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. 17.06.2014 року на виконання умов Договору [PERSON] отримала у власність автомобіль KIA RIO, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . На забезпечення виконання зобов`язань за Договором № 700139 від 08.02.2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір поруки, за яким останні зобов`язались відповідати перед кредитором у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за Договором від 08.02.2013 року № 700139, який зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за № 4114. За змістом ст. 4 вказаного договору поруки зобов`язання за цим договором припиняються одночасно з припиненням забезпечених порукою зобов`язань боржника за основним зобов`язанням. Зобов`язання за цим договором поруки припиняються також, коли боржник повністю вибуває з передбачених Договором зобов`язань внаслідок заміни його іншою особою; відповідальність поручителя припиняється також після повного виконання боржником або поручителем всіх забезпечених порукою зобов`язань боржника перед кредитором, що виникають з основного зобов`язання; сторони погодили, що строк дії цього договору поруки становить 9 років з дня його підписання. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2014 року на виконання умов Договору [PERSON] отримала у власність автомобіль KIA RIO, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Отже, позивач виконав свої зобов`язання за Договором. Однак, в порушення п. 2.3 ст. 2 Розділу ІІ Договору, за яким [PERSON] зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100 % поточної ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати щомісячних внесків, остання свої зобов`язання за договором у повному обсязі не виконала. Таким чином, на час розгляду справи судом відповідачем-1 у повній мірі не виконано перед позивачем своїх зобов`язань за Договором. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Загальний розмір заборгованості за договором становить 182 584 грн. 99 коп., з яких: 169 785 грн. 13 коп. - періодичних платежів (375 768 грн. 00 коп. (поточна ціна автомобіля х 45,1835); 12 799 грн. 86 коп. - внесків в оплату щомісячної винагороди позивача (375 768 грн. 00 коп. х 0,3154% +20%) х 9. У судовому засіданні представник відповідача 1 загальний розмір заборгованості за Договором визнала, однак заперечила щодо нарахованих позивачем індексу інфляції та 3 % річних. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалась здійснити всі оплати за договором до 29.02.2020 року. Оскільки відповідач станом на 29.02.2020 року свої зобов`язання за договором не виконала, позивачем за неналежне виконання зобов`язання на суму боргу нараховано: 110 843 грн. 05 коп. - інфляційне збільшення; 20 750 грн. 90 коп. - 3 проценти річних. Згідно з розрахунком позивача заборгованість [PERSON] загальний розмір заборгованості позовних вимог складає 314 178 грн. 94 коп., з яких: 182 584 грн. 99 коп. (борг за договором № 700139; 110 843 грн. 05 коп. - інфляційне збільшення; 20 750 грн. 90 коп. - 3 проценти річних. На час розгляду справи судом відповідач-1 не надала даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, тобто, про виконання нею взятих на себе зобов`язань за Договором, укладеним з позивачем, відповідно до графіку внесків учасника, що є її процесуальним обов`язком, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем-1 не спростований. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача 1 про стягнення заборгованості за Договором. Частинами 1, 3 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для виникнення поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її чинності договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи поновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором. Враховуючи, що за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, вбачається, що таким строком є саме строк договору поруки. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Статтею 4 вказаного договору поруки встановлено, зокрема, що зобов`язання за цим договором припиняються одночасно з припиненням забезпечених порукою зобов`язань боржника за основним зобов`язанням; відповідальність поручителя припиняється також після повного виконання боржником або поручителем всіх забезпечених порукою зобов`язань боржника перед кредитором, що виникають з основного зобов`язання; строк дії договору поруки становить 9 років з дня його підписання. З огляду на те, що відповідач 1 не виконувала свої зобов`язання за Договором належним чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог також в частині стягнення заборгованості за Договором з поручителів солідарно. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши, що відповідачі зобов`язання за Договором з повернення грошових коштів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 314 178 грн. 94 коп., та ця сума підтверджується матеріалами справи, а також залишається несплаченою, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в повному обсязі. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 5 Договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалась здійснити всі оплати за договором до 29.02.2020 року. Таким чином, оскільки позовну заяву ТОВ «АВТО ПРОСТО» направило на адресу суду 13.03.2023 року, суд вважає, що встановлені законодавством строки позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 314 178 грн. 94 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду в розмірі 4 712,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.02.2023 року № 104. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, то з відповідачів підлягає стягненню з кожного в рівних частках судовий збір у розмірі по 1 570,89 грн. на користь позивача.

Outcome: approved