Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПП «Автомагістраль» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Позовна заява не містила визначення сум, щодо яких заявлено вимоги про стягнення. В обґрунтування позову вказав, що з 13.04.2021 року працював на посаді дорожнього працівника 3-го розряду ПП «Автомагістраль». Наказом №201 від 18.05.2022 року його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. В день звільнення йому не видали довідку про належні до виплати кошти та не виплатили заборгованість по заробітній платі за квітень 2022 року, а також компенсацію за невикористану відпустку. Загальний розмір заборгованості, зі слів бухгалтера, становить близько 29 000 грн. Керівник підприємства повідомив йому, що внаслідок запровадження в Україні воєнного стану підприємство вправі здійснити повний розрахунок з ним через 90 днів після звільнення. 19.08.2022 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою здійснити розрахунок, проте йому повідомили про відсутність коштів. Одночасно позивач подав клопотання, в якому просив поновити термін для звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв`язку із тим, що він був пропущений із поважної причини, оскільки керівник підприємства повідомив позивача, що повний розрахунок з ним підприємство здійснить після закінчення війни. В подальшому позивач, з метою усунення недоліків позовної заяви, уточнив вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 27\~787,72 грн., та середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі із працівником у зв`язку із порушенням строків її виплати у сумі 126 814 грн. 68 коп. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації, з тих підстав, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки його звільнено 18.05.2022, а позов подано 16.03.2023р. Одночасно представник\~відповідача вказав,\~що внаслідок\~воєнної агресії,\~підприємство було\~вимушено припинити\~своєчасну виплату\~заробітної плати. Головний офіс ПП « Автомагістраль» та значна частина виробничих приміщень, розташованих в с. Синяк Бучанського району Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 3 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим виникли об`єктивні, реальні загрози життю та здоров`ю працівників, були пошкодженні приміщення підприємства, викрадено та знищено значну кількість транспортних засобів, устаткування, офісну оргтехніку та документи, повністю знищено сервер. Загальний розмір збитків перевищує 50 млн. грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі й вживає заходів щодо відновлення свого функціонування. Внаслідок цих обставин працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати трудові обов`язки з незалежних від них причин. Окрім того, вказує, що підприємство надало Збройним Силам України більше 10 одиниць техніки. У свою чергу, основні замовники послуг та робіт підприємства\~Служба автомобільних доріг у Житомирській області та Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації в односторонньому порядку розірвали існуючі договори, чим фактично позбавили ПП « Автомагістраль» можливість забезпечувати роботою понад 1000 працівників та виплачувати їм заробітну плату. Вказані обставини свідчать про наявність форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання господарських і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності за несвоєчасну виплату працівникам заробітної плати. Одночасно у відзиві вказує, що у підприємства обліковується заборгованість на користь позивача у сумі 27\~787,72 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та відрахувань податків і обов`язкових платежів. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні у режимі відео конференції просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 13.04.2021 року позивач працював на посаді дорожнього працівника 3-го розряду ПП «Автомагістраль». Наказом №201 від 18.05.2022 року його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Як вбачається з довідки,\~виданої ПП\~« Автомагістраль»\~від 30.03.2023р.за\~№419,\~позивачу нараховано\~дохід:\~січень 2022р.\~ 16\~149,07\~грн.,\~лютий 2022р.\~ 10\~559,01\~грн.,\~березень 2022р.\~ 0грн.,\~квітень 2022р.\~ 11\~180,12\~грн.\~та за\~травень 2022р.\~компенсацію відпустки\~ -12\~779,78,\~а всього\~за цей\~період \~50\~667грн.\~98\~коп. Виплачено у січні 2022р. 13000 грн. Таким чином заборгованість по заробітній платі за січень, лютий, квітень 2022р. становить 24\~888 грн.20 коп. (16\~149,07 + 10\~559,01 грн.+ 11\~180,12 грн. 13\~000грн.) та компенсація відпустки (нарахована у травні 2022р.) 12\~779 грн.78 коп. Отже, загальна сума заборгованості становить 37\~667 грн. 98 коп. (24\~888 грн.\~20\~коп.\~+\~12\~779\~грн.78\~коп. без врахування податків та\~інших обов`язкових\~платежів. Суд не погоджується з розрахунком позивача та відповідача, що загальна сума заборгованості складає 27\~787,72 грн., оскільки нарахування\~податків на\~інших обов`язкових\~платежів є\~обов`язком роботодавця. Відповідно до частини 1, 2\~статті 233 КЗпП України \~(в редакції чинній станом на день звільнення) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, суд не приймає доводи відповідача, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення всіх сум,\~що належать\~працівникові при\~звільненні оскільки його звільнено18.05.2022, а позов подано 16.03.2023 р., тому що на час звільнення позивача з роботи 18.05.2022 чинна редакція ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів\~представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У частині 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили. Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні». Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила\~це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили ( форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання. \~ \~ \~ \~Проте, позивачем не надано належних доказів, що підприємство на день звільнення працівника не відновило роботу на територіях, які раніше були під окупацією, та не надало Сертифікат Торгово-промислової палати України, який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, з виплати йому заробітної плати за січень, лютий, квітень 2022р. в розмірі 24\~888 грн.20 коп. та компенсації відпустки (нарахована у травні 2022р.) 12\~779 грн.78 коп., а всього - 37\~667 грн. 98 коп. (24\~888 грн.\~20\~коп.\~+\~12\~779\~грн.78\~коп.) без врахування без врахування податків та інших обов`язкових платежів. Нарахування податків на інших обов`язкових платежів є обов`язком роботодавця. В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1, 2\~статті 233 КЗпП України \~(в редакції чинній станом на день звільнення) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час\~затримки розрахунку\~при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час\~затримки розрахунку\~при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Встановлені\~статтею 233\~КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. (Дану правову позицію викладено в постанові ВС від 21.03.2018р. у справі № 336/3679/17). Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Одночасно позивач подав клопотання, в якому просив поновити термін для звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв`язку із тим, що він був пропущений із поважної причини, оскільки керівник підприємства повідомив позивача, що повний розрахунок з ним підприємство здійснить після закінчення війни. Разом з тим в першій позовній заяві позивач вказав на те, що керівник підприємства повідомив йому, що внаслідок запровадження в Україні воєнного стану підприємство вправі здійснити повний розрахунок з ним через 90 днів після звільнення. 19.08.2022 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою здійснити розрахунок, проте йому повідомили про відсутність коштів. Зважаючи на різні пояснення, і що позивачу повторно відмовили у виплаті заробітної плати у серпні 2022р., а позов подано в березні 2023р., суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином про пропущення строку з поважних причин, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити. За правилами ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, від сплати судового збору за які позивач звільнений при поданні позову на підставі пункту 1 частини 1\~статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вказані вимоги у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial