Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . дітей спадкодавця не мала, шлюб із [PERSON] розірвано у 1996 році. Вона- [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] за законом, як спадкоємиця четвертої черги. У 2005 році [PERSON] залишала заповіт на своє майно, на ім`я [PERSON] та [PERSON] , але останні спадщину не прийняли. Протягом 8-10 років до дня смерті [PERSON] , вона постійно проживала з [PERSON] , доглядала її, бо та потребувала постійного стороннього догляду, вела домашнє господарство, купляла ліки, продукти харчування, санітарно-гігієнічні засоби, одяг, здійснювала оплату комунальних послуг, тощо. Після смерті [PERSON] , її поховала. 22.06.2020 року вона звернулася, як спадкоємець четвертої черги за законом, до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. з заявою про прийняття спадщини, але постановою від 12.01.2021 року приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, оскільки нотаріус не має права встановлювати факт проживання спадкоємця із спадкодавцем. Просила встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, визнати право власності на майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 20.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 15.09.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі через його безпідставність та просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 17.05.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 23.03.2023 року до участі у розгляді справи залучено у якості третьої особи [PERSON] . У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник позивача [PERSON] - адвокат Єрмоленко В.А. у судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на обстаивни, викладені у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача- Територіальної громади міста Запоріжжя у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт сумісного проживання з [PERSON] однією сім`єю, [PERSON] не залишала заповіт на ім`я [PERSON] , документів які підтверджують, що у них був сумісний побут, позивачка не надала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що вона до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась ( а.с. 227). Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.10.1997 року ( а.с.20-25). Дітей [PERSON] не мала, оскільки протилежне стороною відповідача не доведено та доводи позивача в цій частині не спростовано, шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано 23.07.1996 року, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ( а.с. 180). Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Статтями 1216, 1267 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] 22.09.2020 року звернулася із заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , відповідно до ст.. 1264 ЦК України ( а.с. 169). Постановою приватного нотаріуса від 12.01.2021 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки [PERSON] не надано документи, які підтверджують право на спадкування за ст. 1264 ЦК України, після померлої [PERSON] за законом ( а.с. 188). Як вбачається з копії спадкової справи № 69/2020, існує заповіт від 09.04.2005 року, за яким [PERSON] , на випадок смерті, заповідала все належне їй майно [PERSON] , [INFO] , а у разі його смерті до відкриття спадщини, [PERSON] , [INFO] ( а.с. 175). Ухвалою суду від 20.02.2023 року було витребувано з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР відомості щодо місця реєстрації [PERSON] та [PERSON] ( а.с.204). Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг від 21.02.2023 року, [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 207). Ухвалою суду від 23.03.2023 року до участі у розгляді справи залучено у якості третьої особи [PERSON] ( а.с. 209). Третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що вона до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась ( а.с. 227), отже спдащину після померлої [PERSON] , [PERSON] не прийняла. Позивачка зазначила, що за період життя [PERSON] , вони проживали з останньою разом за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] по будинку, є головою ЖБК з червня 1991 року. [PERSON] заселилася у будинок у травні 2005 року та була сусідкою [PERSON] . Починаючи з 2006 року [PERSON] практично не піднімалася, [PERSON] її доглядала. Вона особисто часто заходила у квартиру до [PERSON] , дивилася, чи все добре, а [PERSON] заселилася до [PERSON] у квартиру у 2006 році. [PERSON] готувала їжу, доглядала [PERSON] , годувала її. Вона була свідком, як у квартиру до [PERSON] привезли ліжко та його заносили, на ньому був ортопедичний матрац для [PERSON] . Згодом ними було придбано холодильник та пральну машинку. Оплату комунальних послуг також за квартиру [ADDRESS] здійснювала [PERSON] , якій вона надавала платіжки. Про смерть [PERSON] [INFO] , її повідомила [PERSON] , яка цікавилася, що їй робити, а вона порадила викликати працівників поліції та швидку. Поховання [PERSON] здійснювала також [PERSON] . Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] були подругами. [PERSON] часто падала у квартирі через стан здоров`я, двері до неї у квартиру завжди були відчинені, щоб хтось із сусідів міг зайти і допомогти, мешканці будинку знали про такі проблеми. Вона особисто часто заходила у квартиру до [PERSON] . Коли [PERSON] стало гірше і вона майже не піднімалася, відкрила у квартирі газ та не змогла його запалити, бо впала, сусідка почула запах газу, після цього [PERSON] переїхала до неї у квартиру, доглядала її, це було приблизно 2011-2012 роки. Вони разом купили холодильник, пральну машину, матрац від пролежнів, [PERSON] купляла продукти харчування, готувала їжу. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] сусідки по будинку, [PERSON] разом із донькою та зятем купили квартиру [ADDRESS] у 2005 року та переїхали жити у квартиру у 2007 році. Вона особисто з [PERSON] спілкувалася часто, так як остання була подругою її свекрухи і часто просила про допомогу. З 2009 року [PERSON] не могла самостійно пересуватися і обслуговувати себе, так як у неї була хвороба Паркінсона , тому вона допомагала [PERSON] по господарству, водила по квартирі та готувала їжу, це було до кінця 2010 року, потім через поганий стан здоров`я, допомагати не могла. [PERSON] нікого чужих не приймала, всіх контролювала, мала тверезий розум та дуже складний характер. З [PERSON] [PERSON] мали дружні стосунки і після того, як вона не змогла доглядати [PERSON] , до неї переїхала [PERSON] , точно вказати рік переїзду не може, десь після 2010 року. Вона часто відвідувала [PERSON] у квартирі, бачила у квартирі особисті речі [PERSON] , її капці, халат та її саму, її незастелене ліжко-крісло. З часу вселення у квартиру до [PERSON] [PERSON] , [PERSON] не кликала сусідів на допомогу, у квартирі було тихо. Крім того, їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] спільно збирали кошти на придбання спеціального ортопедичного ліжка та матрацу для [PERSON] , так як остання весь час проводила у ліжку і подальшому його придбали. Про смерть [PERSON] вона дізналася від [PERSON] , з її слів знає, що остання оплачувала витрати на поховання. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є сусідами, знайомими померлої [PERSON] і добре знали її за життя. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. У свою чергу будь-яких доказів, які б підтвердили протилежне, відповідачем суду всупереч вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано. Отже, судом встановлено, що у період часу з 2013 року, [PERSON] стала фактично проживати з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , при цьому між позивачем та померлою [PERSON] були добрі стосунки, що підтверджено показаннями свідків. Після смерті [PERSON] , всі питання, пов`язанні з похованням, вирішувала [PERSON] , яка понесла самостійно всі затрати на її поховання, що підтверджується в тому числі договором на організацію та проведення поховання, квитанцією до прибуткового касового ордеру ( а.с. 89-90). Крім того, судом встановлено, та вбачається з відповіді Благодійного фонду «Єдність» про надання інформації від 14.01.2022 року № 14/01 (а.с. 105) [PERSON] , вказала адресою проживання на момент звернення: [ADDRESS] та «зверталась до БФ «Єдність» у період з 2013 року по 2020 рік, в інтересах співмешканки [PERSON] з проханням про надання допомоги у догляді за [PERSON] яка за станом здоров`я сама себе не обслуговувала і пересуватись не могла. Фонд надав послуги у вказаний період 2013-2020 років за рахунок замовника [PERSON] з придбання медичних препаратів для хворої, придбання продуктів харчування для [PERSON] , замовлення та доставки медичного обладнання для [PERSON] а також допомогу [PERSON] у гігієнічних процедурах по догляду за [PERSON] » На підтвердження вказаних обставин, БФ «Єдність» надано копію звернення [PERSON] (а.с. 106), у якому остання вказує, що проживає разом із [PERSON] , стан здоров`я якої погіршився, просить надати доглядальницю і готова взяти на себе всі матеріальні витрати, так як самостійно за станом здоров`я не може піднімати останню, а інших близьких людей, крім неї [PERSON] не має. Довідкою ЖБК №306 «Титан 16» від 10.11.2022 року № 14 підтверджено, що [PERSON] була ченом ЖБК № 306 «Титан-16», пай за квратиру виплачено у повному обсязі; склад сім`ї: [PERSON] , зареєстрована до дня смерті, [PERSON] , проживає без реєстрації з 2013 року. Заборгованість за житлово-комунальні послуги, станом на 14.11.2022 року, відсутня, оплату здійснює [PERSON] , яка отримує рахунки про вартість та надає квитанції про оплату до бухгалтерії (а.с. 165). Як вбачається з медичної картки [PERSON] [INFO] , що долучена до матеріалів справи, з 2007 року [PERSON] скаржилася на головний біль, запаморочення, погану пам`ять, при огляді встановлено - скутість рухів, тремор, слабість нижніх кінцівок; за результатами огляду 11.05.2011 року, стан хворої без покращення, має скутість рухів, самостійно фактично не пересувається; у подальшому стан здоров`я [PERSON] погіршувався; з 2012 року вона себе не могла обслуговувати; з серпня 2014 року стан хворої ближче до тяжкого, у свідомості, тремор кінцівок, самостійно не пересувається, у ліжку не перевертається, сама їжу не приймає; з вересня 2018 року стан тяжкий, не орієнтується у просторі, контакт ускладнений; з 2019 року виписано рецепт на підгузки; з липня 2020 року стан погіршився, ускладнене ковтання, відмовляється від їжі, контакт ускладнений, мова нерозбірлива, уповільнена, односкладна, тремор кінцівок, не транспортабельна, не перевертається у ліжку. Відповідно до посмертного епікризу, хвора померла [INFO] у присутності родича, про що видано довідку про смерть. Аналізом довідки про заробітну плату для обчислення пенсії [PERSON] ( а.с. 191) та копії довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області та інформації про доходи [PERSON] ( а.с.223) встановлено, що середньомісячний дохід [PERSON] значно перевищував дохід [PERSON] . За вказаних обставин позивач вважає, що вона має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовлялася від прийняття спадщини і бажає одержати право на спадкування, внаслідок чого звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною, ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Також в цій постанові Пленуму ВСУ роз`яснено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Натомість зазначене роз`яснення слід розуміти таким чином, що воно стосується лише одного випадку спільного проживання осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі з іншою особою, - а отже таке обмеження не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших сімейних засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (наприклад, батьківський зв`язок (вітчим, мачуха, пасинок, падчерка) тощо). У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Досліджені судом докази свідчать про достовірність того факту, що позивач з 2013 року фактично спільно проживала з [PERSON] , внаслідок чого вони мали взаємні права та обов`язки. Всі заслухані судом свідки, які є сусідами померлої, а відтак очевидцями обставин повсякденного життя [PERSON] , беззаперечно підтвердили постійну участь позивача у веденні спільного господарства з померлою та фактичне постійне її проживання з померлою. Отже, регулярний характер дій позивача з приводу забезпечення повсякденного побуту померлої свідчить про наявність у цих осіб спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та фактичне спільне проживання. Отже, позивачем належним чином доведено ту обставину, що характер взаємовідносин між нею та померлою [PERSON] , спосіб організації життєдіяльності, свідчать по те, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю протягом періоду часу не менше п`яти років до моменту смерті останньої. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Одночасно, з урахуванням принципів диспозитвності та змагальності у цивільному процесі (ст.ст. 12,13 ЦПК) відповідач - Територіальна громада Запорізька міська рада не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи та надані з цього приводу докази [PERSON] в обґрунтованість пред`явлених позовних вимог Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , суд виходить з такого. Як вбачається з Постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. від 12.01.2021 року, у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано документів, які можуть підтвердити право на спадкування за ст. 1264 ЦК України після смерті [PERSON] за законом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено її право на звернення до суду. Посилаючись на зазначені вище обставини позивач вважає, що позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку, а відтак має право на захист своїх прав в судовому порядку. Втім, суд не може погодиться з такими твердженнями позивача. Наявність доведеності факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 2013 року і до часу відкриття спадщини, вказує на те, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину (ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вказані вище норми, слід дійти висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, такі перешкоди є непереборними, які неможливо усунути не інакше, як в судовому поряду. При цьому, суд наголошує, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно п. 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. Підстава, за якою [PERSON] було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, усунуто даним рішенням суду, шляхом встановлення факту її спільного проживання з [PERSON] , а тому, позивач не позбавлений права в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: partial