Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

06 лютого 2023 року з Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просив визнати недійсним договір позики, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., за реєстровим № 218 з підстав його фіктивності. Позов вмотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя 07.02.2020 року склала заповіт, яким належну їй частину у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] . Спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Приватний нотаріус повідомила позивача, що 22.07.2022 р. від [PERSON] надійшла претензія з вимогами до спадкоємців, в якій він зазначив, що померла - [PERSON] позичила у нього грошові кошти в розмірі 270 000,00 грн, що є еквівалентом 10000 доларів США. Вважає вказаний договір недійсним, оскільки паспорт, відповідно до якого було ідентифіковано особу [PERSON] було втрачено до укладення договору. Також вважає, що [PERSON] гроші передбачені договором не отримувала, оскільки борги за комунальні послуги залишились не сплаченими в розмірі понад 100000,00 грн. Крім того, [PERSON] мала захворювання, яке могло вплинути на сприйняття нею навколишньої обстановки, а відповідач скористався її безпорадним становищем, щоб заволодіти частиною квартири, яку померла заповіла позивачу. Ухвалою від 08 лютого 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 27 березня 2023 року відповідачем [PERSON] надіслано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що на даний час ні позивач ні відповідач не можуть підтвердити факт родинних відносин з померлою через розбіжності у правовстановлюючих документах та вступити у спадщину, тому позивач не має правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Договір між ним та [PERSON] був укладений у відповідності до чинного законодавства, будь-яких ознак фіктивності даного правочину не існує. Нотаріус не зобов`язаний перевіряти наданий йому документ на його дійсність. [PERSON] брала гроші у борг, які були у нього після продажу квартири, свідомо для погашення заборгованості за комунальні послуги. 31 березня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, яким він наполягає на задоволенні позову, вказує, що він є спадкоємцем після померлої [PERSON] за заповітом, тому претензія із вимогами [PERSON] надає право позивачу звернутись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору позики, оскільки це порушує його права, як спадкоємця. Крім того, паспорт, за яким нотаріусом було ідентифіковано [PERSON] містить фотографію у віці 45 років, натомість у 83 роки вона мала зовсім інший вигляд, а ніж у втраченому паспорті. Відповідач є співвласником квартири, що частково належала померлій, а тому зобов`язаний оплачувати комунальні послуги, як співвласник, а не надавати гроші у борг матері для погашення заборгованості. 11 квітня 2023 року відповідач [PERSON] надав заперечення, відповідно до якого не погоджується з доводами позивача, крім того вказує, що позивач також є співвласником квартири [ADDRESS] та має такий самий обов`язок сплачувати комунальні послуги, а ухилення позивача від виконання цих обов`язків призвело до того, що відповідач надав у борг [PERSON] грошові кошти. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що у відповідача не було таких коштів для надання позики, мати не могла погасити у такі строки борг та не було необхідності у такій грошовій сумі, договір не був направлений на настання наслідків, а був укладений з метою оформити право власності на всю квартиру. Позивач пояснив, що його брат жив разом з матір`ю, за якою не доглядав, виділив їй одну кімнату і навість не пускав на кухню. Він здійснював догляд за матір`ю, вона боялась відповідача та розповідала, що він її кудись возив і вона щось підписала. Позивач виявив зникнення паспорта матері та всіх документів, у зв`язку з чим він допоміг матері отримати новий паспорт. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, вкладені у віздиві на позовну заяву та запереченні. Пояснив, що у відповідача були грошові кошти, які він отримав від продажу квартиру, а його матері гроші були потрібні на погашення комунальних боргів і ще на інші потреби. Не зміг пояснити відсутність безоплатної допомоги матері з боку відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що протягом 2020-2022 років навідувала [PERSON] , яка проживала разом зі своїм сином [PERSON] . На її думку [PERSON] боялась [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] доглядав за матір`ю. За декілька місяців до смерті [PERSON] вже нікого не впізнавала, до цього також виявляла втрату пам`яті. Їй відомо, що були борги за комунальні послуги. Про позику [PERSON] їй нічого не розповідала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заходила до [PERSON] , яка останнім часом поводила себе дивно, щось фантазувала, у неї проявлялась втрата пам`яті, могла просто бродити по вулиці та шукати ключі. [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] , але коли той приходив вона закривала двері у свою кімнату. Про те, що хоче позичити гроші не розповідала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що протягом останніх років помічав, що [PERSON] заговорювалась, страждала на втрату пам`яті, не впізнавала родичів. Не вірить в те, що вона могла позичити гроші. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07 лютого 2020 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Фефеловою Ю.К., яким належну їй частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] . (а.с.25) 22 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір безпроцентної позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., яким [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 270000,00 грн, що є еквівалентом 10\~000 доларів США, за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору, за яким позичальник зобов`язалась повернути грошові кошти не пізніше, ніж до 19 липня 2026 року. (а.с.127) З досліджених копій документів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] нотаріусу пред`явили для встановлення особи паспорта, які на той час були недійсними, оскільки [PERSON] отримала новий паспорт [INFO] ( а.с.26,33), а [PERSON] отримав новий паспорт [INFO] ( а.с.16). Разом з тим, нотаріус під час вчинення нотаріальної дії встановлює особу за пред`явленими документами. [INFO] [PERSON] померла, про що 07.06.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) складено актовий запис № 2227. (а.с. 20, 24) Згідно довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнової Л.М. від 16.08.2022 року, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за № 42/2022, спадкоємцями, які прийняли спадщину є : [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). Листом № 234/02-14 від 07.12.2022 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Л.М. повідомила [PERSON] про те, що 22 липня 2022 року від [PERSON] надійшла претензія з вимогами до спадкоємців, в якій він зазначив, що померла [PERSON] позичила у нього кошти в розмірі 270000,00 грн, що є еквівалентом 10000 доларів США. На підтвердження чого [PERSON] була надана копія договору позики, посвідченого 22 липня 2021 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. за реєстр.№ 218 (а.с.32). [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на частку квартири у праві спільної часткової власності, що належала [PERSON] , звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже прийняв її у встановленому законом порядку. Відсутність у спадкоємців майна, прийнятого у спадщину, не впливає на їх обов`язок погасити боргові зобов`язання. При цьому, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, укладений договір безпроцентної позики та звернення [PERSON] з претензією до спадкоємців померлої [PERSON] впливає на права та обов`язки [PERSON] , що надає йому право звернутись до суду з позовом про оспорювання укладеного договору. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої \~ статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У постанові Верховний Суд від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). В даному випадку договір безпроцентної позики укладено між родичами, а саме між [PERSON] та [PERSON] на суму 270\~000 грн. На момент укладення договору [PERSON] проживала разом з [PERSON] , разом з тим догляд за нею здійснював [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2002 квартира [ADDRESS] перебувала у спільній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ( а.с.21) Відповідно до інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1322 від 19.03.2019 частка кожного складала 1/3. ( а.с.18) Після смерті [INFO] [PERSON] його частку успадкували [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині, що слідує з наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2021 року. Таким чином, після померлого [PERSON] у [PERSON] , який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, виникає право на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] складає частина. [PERSON] складає заповіт 07 лютого 2020 року та свою частку квартири [ADDRESS] заповідає [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] у [PERSON] як у спадкоємця за заповітом виникає право на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , а загалом на частку квартири [ADDRESS] . З досліджених документів встановлено, що на момент укладення договору позики [PERSON] було 83 роки, вона була пенсіонеркою (а.с.26,28), мала борги за комунальні послуги, але на суму, що не перевищує 100000 грн (а.с.40-45). [PERSON] офіційно не працює, 09.03.2021 року уклав договір купівлі-продажу квартири на суму 140\~180 грн, 11.03.2021 на підставі укладеного договору набув право власності на автомобіль легковий вантажопасажирський Opel Vivaro, 2006 року випуску.( а.с.72-73, 111, 158-159) Крім того, з досліджених матеріалів не встановлено, що після укладення договору позики 22.07.2021 борг за комунальні послуги був погашений. ( а.с.40-45) З урахуванням пояснень учасників справи, свідків, досліджених матеріалів встановлено, що укладений договір безпроцентної позики від 22.07.2021 є фіктивним, оскільки фактично [PERSON] не отримувала вказаних в ньому коштів, а у [PERSON] не було в наявності таких коштів на момент укладення договору, що доводиться дослідженими доказами, необхідність отримання позики на погашення боргу за комунальні послуги не підтверджена в судовому засіданні, оскільки борги не були погашені, а необхідність отримання пенсіонеру у 83 роки позики на суму 270\~000 грн в судовому засіданні не встановлена. При цьому даний борг вона мала повертати через п`ять років у віці 88 років. Отже, даний договір був укладений без наміру створення правових наслідків та був укладений з метою штучного створення боргу спадкодавця та пред`явлення в подальшому претензії кредитора до спадкоємця [PERSON] , а саме свого брата [PERSON] , який успадковує частину спірної квартири. [PERSON] в силу свого віку та стану здоров`я була введена в оману, підписуючи вказаний договір безпроцентної позики. Оскільки сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання договору безпроцентної позики, то правочин визнається недійсним без застосування будь-яких наслідків. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог та визнання недійсним договору безпроцентної позики, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М, за реєстровим № 218. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved