Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. [PERSON] 09.05.2025 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 20.03.2022 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. Позивач стверджує, що скоєним відносно нього кримінальним правопорушенням йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Зокрема розмір завданої матеріальної шкоди підтверджується фіскальними чеками на лікування нижньої щелепи та перелому зуба, травму яких заподіяв відповідач, на придбання лікарських засобів для відвернення наслідків спричинених тілесних ушкоджень. Також позивач ствердив, що внаслідок таких злочинних дій відповідача йому було завдано значних моральних страждань, які полягають у перенесенні фізичного болю, та отриманих наслідків, порушення нормального ритму життя. Просив позов задовольнити та стягнути на його користь з відповідача 60900 грн. матеріальної шкоди, 70000 моральної шкоди. У відзиві на позову заяву, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] ствердили, що на підтвердження відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач не долучив належних та допустимих доказів, позов визнає частково, а саме підтверджені рахунком витрати на лікування, але з огляду на те, що такі відшкодовані на досудовому слідстві в розмірі 13000 грн. просили в позові відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. Позивачу було забезпечено право подати відповідь на відзив, однак такий ним не скористався. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.05.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Вироком Городоцького районного суду львівської області від 20.03.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість місяців, на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання на один рік з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України (а.с.4,5) Відповідно до копій та оглянутих в судовому засіданні оригіналів виписки з медичної карти хворого [PERSON] йому було встановлено перелом нижньої щелепи не уточненої локалізації 18.07.2021, що узгоджується з обставинами встановленими у кримінальному провадженні, він проходив лікування з 18.07.2021 по 13.08.2021, також йому було призначено лікарем певний перелік ліків та лікувальних процедур (а.с.6,7) Згідно фіскальних чеків позивачем було витрачено за діагностику та стоматологічні лікування 47424.80 грн. (а.с.11-13). З долученої до відзиву розписки вбачається, що [PERSON] отримала частину грошей на оплату лікування [PERSON] в розмірі 13000 грн. від [PERSON] (а.с29) Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та не можливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Щодо права позивача на відшкодування завданої шкоди. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди спричиненої здоров`ю позивачів внаслідок кримінального правопорушення, судом відзначається таке. Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами у розумінні ч. 1 ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, шкода, завдана фізичній особі, зокрема, витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для відшкодування витрат на лікування потерпілого з огляду на те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження витрат, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності, оскільки в рахунку - фактурі (а.с.11) відображено розмір витрат Вітера, які він поніс для придбання шинування нижньої щелепи, розмір витрат 39100 грн., крім того суд приймає за належні та допустимі докази чеки з аптек, які стверджують про придбання ліків позивачем під час лікування, на суму 8324.80 грн, що в загальному складає 47424 грн.80 коп., разом з тим, суд вважає, що позов матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки в ході лікування позивача, йому було відшкодовано 13000 грн, про що свідчить розписка.(а.с.29). На підтвердження своїх вимог про витрати на лікування, було оглянуто в судовому засіданні оригінали фіскальних чеків про придбання ліків, та оглянуто під час розгляду цивільної справи копію вироку. При цьому суд зауважує, що під час розгляду справи, позивач не надав також належного та допустимого розрахунку на суму 60000 грн. позовних вимог, отже, суд позбавлений можливості стягнути відповідні витрати на їх відшкодування. Щодо відшкодування моральної шкоди. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано тілесні ушкодження які відносяться до середньої тяжкості, , що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Отже, внаслідок винуватих дій [PERSON] , позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000 грн. у частині відшкодування моральної шкоди - і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. Суд також вирішує питання судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та додала, що протягом п`яти днів вона надасть заяву про додаткове рішення щодо понесених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial