Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 22510,24 грн., три відсотки річних 2828,04 грн. та інфляційні втрати в розмірі 9869,07 грн., що разом складає 35 207,35 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачами станом на 01.02.2021р. обліковується заборгованість в розмірі 22 510,24 грн. з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснювали оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2013р. по 31.01.2021р. Відповідачі заперечили проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилаються на те, що квартира є власністю [PERSON] , оскільки йому належить 6/7 часток, а 1/7 частка квартири належить його доньці - [PERSON] . Розмір заборгованості обчислений неправильно і без врахування наявних у [PERSON] пільг. З урахуванням здійснених [PERSON] щомісячних платежів розмір заборгованості має бути меншим. Додатково просили застосувати до позовних вимог строки позовної давності. 29.07.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.09.2021р. судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі і ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.02.2021р. в сумі 22510,24 грн., а також 3% річних в сумі 2828,04 грн., інфляційні нарахування в сумі 9869,07 грн., що разом складає 35 207,35 грн., та сплачений судовий збір в розмірі по 1135 грн. з кожного відповідача. Натомість за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 26.10.2021р. про перегляд заочного рішення відповідне заочне рішення було скасовано ухвалою суду від 14.12.2021р. Письмового відзиву проти позовних вимог від відповідачів до суду не надходило. В судовому засіданні представники позивача - Лекіашівілі В.В. (с/з 29.04.2022р, 22.11.22р., 28.11.22р, 07.12.2022р.), який діє на підставі довіреності №568 від 16.12.2020р., Пінчук І.С. (с/з 16.05.2022р.), який діє на підставі довіреності №37 від 27.05.2021р., - підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Пояснили, що сума заборгованості обчислена з урахуванням наявних у [PERSON] пільг на оплату житлово-комунальних послуг та здійснених платежів з оплати послуг. Зауважили, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно одноосібним власником квартири зареєстрований [PERSON] , а відтак він має нести обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг разом з [PERSON] , який зареєстрований та проживає у квартирі і з яким укладено договір про надання послуг. Додатково зауважили, що строк позовної давності неодноразово переривався внесенням платежів з оплати послуг, а тому не пропущений. Відповідач [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 24.03.2021р., в судовому засіданні 29.04.2022р., 16.05.2022р., 22.11.2022р., 28.11.2022р., 07.12.2022р. заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. Суду пояснив, що [PERSON] не є співвласником квартири оскільки подарував її йому та його доньці, і фактично проживає в іншому населеному пункті. Заперечив факт укладання ним договору з позивачем про постачання теплової енергії та гарячої води. Зауважив, що щомісячно здійснював оплату наданих позивачем послуг і сума боргу обчислена неправильно. Зауважив, що позивач вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, який було скасовано судом, а відтак позивач не має права повторно заявляти ті ж самі вимоги. Просив застосувати строки позовної давності. Додатково зауважив, що єдиним його доходом є пенсія, частина якої утримується для сплати ним аліментів, а залишок пенсії не дозволяє оплачувати комунальні послуги у істотно завищених сумах, як то зазначено у позові. В судове засідання, що було призначене на 02.08.2023р. учасники справи не з`явились і про причини неявки не повідомили. Натомість від представника позивача - Кохан Т.О., яка діє на підставі довіреності №176 від 20.01.2023р., - на адресу суду надійшла заява, в якій зазначено, що представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить провести розгляд справи без участі представника позивача. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України судом продовжено розгляд справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Об`єктом надання житлово-комунальних послуг, які є підставою позову, є квартира за адресою: [ADDRESS] , - в якій зареєстрований та проживає з 30.01.2014 [PERSON] . Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 04.04.2008р. одноосібним власником такої квартири значиться [PERSON] на підставі дублікату договору міни від 15.11.2002р. (дублікат від 01.04.2008р.) /т. 1 а.с. 19-21/. Згідно договору дарування від 04.11.2003р., який посвідчений приватним нотаріусом Плахою Т.І., реєстраційний номер 11800, [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар зазначену квартиру у наступних частках: [PERSON] - 6/7, [PERSON] - 1/7 /т. 1 а.с. 140/. Відомості про державну реєстрацію такого договору суду не надано. ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] , - що не заперечується сторонами та підтверджується копіями рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.05.2000р. №520 та від 31.10.2007р. №1480 /т. 1 а.с. 12-15/. 03.02.2014р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір №4476/8 (далі - Договір) на підставі якого ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», зобов`язується надавати споживачеві ( [PERSON] ) послуги з централізованого опалення та підігріву води до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , площа якої становить 68 м2 /т. 1 а.с. 24-25/. Умовами договору передбачено, що плата за спожиту теплову енергію обчислюється пропорційно загальної опалювальної площі з урахуванням показників будинкового лічильника теплової енергії, а плата за гаряче водопостачання - за нормативом споживання на кількість зареєстрованих осіб (п. 5, 6 Договору). Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється щомісячно протягом року. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При наявності заборгованості на кінець опалювального сезону споживач не звільняється від оплати в міжопалювальний сезон та чергові опалювальні сезони (п. 9 Договору). Пунктом 34 Договору передбачено, що тарифи на послуги можуть бути змінені за умови затвердження таких змін у встановленому законодавством порядку. В таких випадках внесення змін до договору здійснюється шляхом опублікування нових тарифів в засобах масової інформації. Пунктом 31 Договору передбачено, що він укладається на один рік і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його діє однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. В квартирі, яка є об`єктом надання послуг, відсутній лічильник теплової енергії у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення за опалювальною площею та показниками загальнобудинкового лічильника теплової енергії. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] /т. 1 а.с. 6-7/ за період з 01.01.2013р. по 31.01.2021р. по об`єкту надання послуг була нарахована вартість послуг з централізованого опалення на загальну суму 48 524,18 грн., з гарячого водопостачання - 17296,28 грн., внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку - 52,40 грн. За цей період часу по особовому рахунку була нарахована пільга на суму 10952,61 грн. та зменшення вартості послуг у зв`язку з перерахунком та аварійними відключеннями гарячого водопостачання на суму 1222,70 грн. При цьому відповідач здійснював оплату послуг з опалення на суму 22200,96 грн. та з гарячого водопостачання - 9611,80 грн. Додатково по особовому рахунку станом на 01.01.2013р. обліковувалась заборгованість з оплати послуг на суму 695,15 грн. Тож станом на 31.01.2021р. по особовому рахунку обліковується заборгованість на загальну суму 22510,24 грн., з яких: борг з оплати опалення - 18 500,42 грн; гарячого водопостачання - 3957,42 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку - 52,40 грн. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі - Постанова №630) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири за адресою: [ADDRESS] . Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, а гарячого водопостачання - з урахуванням кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто у відповідності до п. 21 Постанови №630. Порядок нарахування та розмір нарахованих платежів з оплати вартості послуг позивача сторонами не оспорюється. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем [PERSON] укладений з позивачем договір про надання послуг №4476/8 від 03.02.2014р. Заперечення відповідача щодо факту укладання такого договору судом не приймаються, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. У свою чергу аналіз змісту руху коштів по особовому рахунку № [NUMBER] свідчить, що відповідач здійснював платежі з оплати послуг позивача, що не заперечується відповідачем [PERSON] .. Отже фактична поведінка сторін свідчить про дійсність укладеного між сторонами договору. Натомість з 01.05.2019р. введений в дію Закон №2189. Пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189 передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Отже Закон №2189 передбачає обов`язок виконавця укладання зі споживачем послуг нового договору про надання комунальних послуг. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що між сторонами укладався договір у відповідності до вимог Закону №2189. Щодо наявності у відповідачів обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору, то слід звернути увагу на наступне. За змістом статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7). Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Проте, слід звернути увагу, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини, як до укладання договору №4476/8 від 03.02.2014р., так і після набрання чинності Законом №2189 регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбаченого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Згідно п. 3 Постанови №630 послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 18 Постанови №630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Постанови №630). Відповідно до п. 24, 25 Постанови №630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що в квартирі, яка є об`єктом надання послуг позивача, немає квартирного засобу обліку теплової енергії, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ «Черкаське хімволокно» №573 від 23.05.2014р., №650 від 06.06.2014р., №725 від 13.06.2014р., №1171 від 31.03.2015р., №356 від 17.03.2016р., №1352 від 04.08.2016р., №1206 від 05.10.2017р., №405 від 14.06.2018р., №1811 від 11.12.2018р., а також рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради б/н від 22.10.2014р. та №382 від 10.04.2015р. На підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019р. №1021 визначено розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», який для будинку по [ADDRESS] складає 10,48 грн. в квартал з одного приміщення /т. 1 а.с. 16-18/. Нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання здійснювалось у відповідності до п. 20 Постанови №630 за нормативами споживання з подальшим коригуванням нарахованої вартості у відповідності до показників засобів обліку гарячої води та з врахуванням аварійних відключень гарячого водопостачання. З урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем послуг за квартирою, яка є об`єктом надання таких послуг, арифметично здійснений вірно. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.02.2021р. обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 18 500,42 грн., гарячого водопостачання - 3 957,42 грн., внесків на обслуговування вузлів комерційного обліку - 52,40 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Судом встановлено, що фактичним споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , - є [PERSON] з 30.01.2014р., оскільки тільки він зареєстрований та проживає у такому помешканні. Щодо наявності правових підстав для покладання обов`язку з оплати послуг позивача на відповідача [PERSON] , то суд виходить з наступного. Частиною четвертою статті 319 ЦК передбачено, що власність зобов`язує, а згідно ст.322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 334 ЦК передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, закон передбачає особливості моменту виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна, пов`язуючи такий момент з державною реєстрацією відповідного права власності. Натомість, Верховний Суд неодноразово зазначав, що сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави і визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі № 911/3594/17, від 07.04.2020р. у справі № 916/2791/13). В даному випадку судом встановлено, що державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] здійснена 04.04.2008р. на підставі договору міни від 15.11.2002р. Натомість згідно договору дарування від 04.11.2003р. [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар зазначену квартиру у наступних частках: [PERSON] - 6/7, [PERSON] - 1/7. Відомості про державну реєстрацію такого договору дарування суду не надано, проте сама по собі ця обставина не свідчить про недійсність такого договору в контексті презумпції правомірності правочинів, враховуючи що такий договір відповідає передбаченій законом формі його укладання (нотаріальне посвідчення). За таких обставин суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що [PERSON] не має ніяких зобов`язань перед позивачем з оплати комунальних послуг, оскільки не є співвласником квартири та не є фактичним споживачем комунальних послуг. У той же час [PERSON] , як співвласник квартири та фактичний споживач комунальних послуг, є належним відповідачем у даній справі, а відтак зобов`язаний нести відповідальність перед позивачем за порушення зобов`язання з оплати комунальних послуг. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В контексті доводів відповідача про неправильність обчислення позивачем розміру заборгованості та вартості наданих комунальних послуг, слід зауважити, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на спростування обґрунтованості наведеного позивачем розрахунку, як і не повідомлено будь-яких обставин, які не були враховані при здійсненні такого розрахунку. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач належним чином здійснював надання послуг до житла [PERSON] , а останній зобов`язаний оплатити відповідні послуги. Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Отже, з огляду на те, що відповідачем тривалий час не здійснювалась оплата послуг позивача в повному обсязі, а суми платежів не перевищували розміру щомісячних нарахувань, що свідчить про визнання споживачем лише частини боргових зобов`язань, а тому не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Правомірність такого висновку щодо порядку застосування норм, які регулюють строк позовної давності, підтверджується і правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-43цс17 від 22.03.2017р. Аналіз руху коштів по особовому рахунку № [NUMBER] свідчить, що [PERSON] регулярно здійснювалась оплата послуг з централізованого опалення, навіть в ті місяці, коли відповідна послуга не надавалась. З огляду на зазначене суд доходить висновку про наявність підстав для переривання строків позовної давності в цій частині позовних вимог, а отже на момент звернення з позовом до суду позовна давність по вимогах про оплату заборгованості за послуги централізованого опалення не є пропущеною. Не пропущені позивачем і строки позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості з оплати внесків на обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, оскільки відповідні нарахування здійснювались в період з березня 2020 року по січень 2021 року. Натомість, аналіз руху коштів по нарахуванню та оплаті послуг гарячого водопостачання свідчить, що оплата такої послуги здійснювалась в більшому розмірі лише у кількох місяцях і вперше мала місце у січні 2018 року, коли було нараховано 248,43 грн., а сплачено 270 грн. В подальшому подібні випадки мали місце, зокрема, у липні 2018 року (нараховано 248,43 грн., а сплачено 750 грн.). Зазначені обставини дають підстави для переривання строку позовної давності по таких вимогах. Разом з тим, згідно п. 37, укладеного між позивачем та [PERSON] договору №4476/8 від 03.02.2014р., позовна давність за вимогами про стягнення із споживача заборгованості за отримані послуги складає п`ять років. З урахуванням зазначеного п`ятирічний строк позовної давності охоплює період надання послуг з січня 2013 року по січень 2018 року. Натомість за загальним правилом положення такого договору застосовуються з моменту його укладання і не мають зворотної дії. Таким чином, поза межами строків позовної давності перебувають позовні вимоги щодо оплати послуг гарячого водопостачання за період з січня 2013 року по січень 2014 року включно. За наданим позивачем розрахунком за період з 01.01.2013р. по 31.01.2014р. по особовому рахунку № [NUMBER] за послугу гарячого водопостачання було нараховано вартість послуг на суму 575,38 грн., а сплачено - 44,26 грн. Різниця між такими сумами перебуває поза межами строків позовної давності, а тому загальна сума боргу з оплати послуг гарячого водопостачання підлягає зменшенню на розмір такої різниці, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 3426,30 грн. [3957,42 грн. - (575,38 грн. - 44,26 грн.)]. При цьому суд бере до уваги, що у наданій позивачем відомості про облік коштів по особовому рахунку № [NUMBER] за червень 2013 року відображена операція помилкового нарахування платежу за опалення в сумі 773,79 грн., внаслідок чого аналогічна сума відображена в якості зменшення боргу по оплаті гарячого водопостачання. Тож для обчислення розміру нарахувань вартості послуг гарячого водопостачання суд виходить з того, що розмір щомісячного платежу в період з січня 2013 року по січень 2014 року складав 44,26 грн., а отже за 13 місяців загальна сума нарахувань складає 575,38 грн. (44,26 грн. * 13). За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати послуг опалення на суму 18 500,42 грн., гарячого водопостачання - 3426,30 грн., внесків на обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії - 52,40 грн. є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /т. 1 а.с. 8/ та трьох відсотків річних /т. 1 а.с. 9-10/ на суму заборгованості свідчить, що такий розрахунок відповідає положенням закону, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. Натомість, з огляду на положення ст.ст. 257, 267 ЦК стягненню з відповідача підлягають відповідні нарахування, обчислені в межах загального строку позовної давності, тобто в межах трирічного строку, що передує строку надходження позовної заяви до суду. Оскільки позовна заява надійшла до суду 30.06.2021р., то стягненню з відповідача підлягають компенсаційні нарахування, обчислені за період з червня 2018 року. При цьому слід звернути увагу, що зобов`язання відповідачів щодо здійснення платежів з оплати послуг має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг, а тому компенсаційні нарахування мають обчислюватись щодо кожного місяця окремо, а період прострочення починається з 21 числа місяця, який є наступним щодо того, за який має вноситись плата, а закінчується датою, визначеної в позовних вимогах (тобто платіж за травень 2018 року має бути здійснений до 20 червня 2018 року, а отже прострочення починається з 21.06.2018р. і триває до 30.06.2021р.). З огляду на наданий позивачем розрахунок розміру інфляційних нарахувань, то в межах трирічного строку позовної давності перебувають відповідні нарахуванні здійсненні на платежі, що обчислені в період часу, починаючи з листопада 2018 року, а відтак загальна сума інфляційних нарахувань в межах строків позовної давності складає 728,28 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних, то в межах трирічного строку позовної давності перебувають відповідні нарахуванні здійсненні на платежі, що обчислені в період часу, починаючи з листопада 2018 року, а відтак загальна сума трьох відсотків річних в межах строків позовної давності складає 492,75 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення із [PERSON] заборгованості, що утворилась станом на 01.02.2021р. в загальному розмірі 23 200,15 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати послуг по опаленню - 18 500,42 грн., з оплати послуг гарячого водопостачання - 3426,30 грн.; внесків на обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії - 52,40 грн.; інфляційні нарахування - 728,28 грн., три відсотки річних - 492,75 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем у вигляді сплати судового збору при поданні позову в розмірі 2 270 грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 23 200,15 грн., що складає 66,9% від загальної ціни позову (35207,35 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів 1518,63 грн. судового збору (2270 грн. * 66,9%). Проте, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині до відповідача [PERSON] , а не солідарно до обох відповідачів, то, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, обов`язок з відшкодування позивачу витрат з оплати судового збору слід розподілити між відповідачами, внаслідок чого з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача половину судових витрат, тобто 759,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial