Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе за кредитним договором №06250-11/2021 від 08.11.2021 року зобов`язання, а саме: у встановлений договором строк не повернув ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" одержану суму позики. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість у розмірі 18 625, 00 грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 2 684, 00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 09.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Павелко Р.С. не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу за їх з відповідачем відсутності. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] - адвокат Павелко Р.С. просив відмовити в задоволенні позову, за безпідставністю, посилаючись на ті обставини, що матеріали справи не містять повідомлень позивача, адресованих відповідачу про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору; розрахунок заборгованості позивача включає період після 07.12.2021 і до 31.03.2023, тобто виходить за межі 30-денного строку, протягом якого відповідач мав повернути позивачеві кошти за кредитом. У відповіді на відзив представник позивача заперечувала проти аргументів представника відповідача, вказуючи на те, що підписуючи кредитний договір, відповідач погодився з умовами їх надання, усвідомлюючи правові наслідки такої згоди. Крім того, зазначила, що нарахування відсотків за кредитами здійснювалося у відповідності до умов договорів про надання фінансових кредитів та додатків до них. Вказала також на те, що за договорами факторингу передача повідомлення боржнику про відступлення права вимоги позивачем не передбачено. На підставі викладеного відзив представника відповідача просила не брати до уваги як безпідставний та необґрунтований, позовні вимоги прохала задовольнити в повному об`ємі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Судом встановлено, що 08.11.2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" з метою отримання кредиту, у зв"язку з чим 08.11.2021 року підписав кредитний договір №06250-11/2021, відповідно до якого товариство надало йому суму позики. Відповідач з умовами договору, укладеного з позивачем, був ознайомлений та з ними погодився. Зазначені умови договору не визнані недійсними в установленому законом порядку. 21.09.2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" з та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладений договір факторингу № 21092022, відповідно до умов якого позивач набув права грошових вимог кредитора за кредитними договорами, що входять до портфеля заборгованості та вказані у реєстрі боржників, в тому числі за укладеним між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] кредитним договором №06250-11/2021 від 08.11.2021 року, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 526, ч.1 ст.625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст.ст. 1054, 1055, 1049, 546 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.1050 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що позичальник [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та заборгував позивачу по вищевказаному зобов`язанню 18 625, 00 грн., в тому числі: 5 000, 00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 13 625, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано, та фактично підтверджено у відзиві на позов, факту отримання ним кредиту у розмірі 5 000, 00 грн., вимоги позивача в частині стягнення заборгованості 5 000, 00 грн. за основною сумою боргу є обґрунтованими. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 13 625, 00 грн., слід зазначити наступне. Так, пунктом 1.3 кредитного договору №06250-11/2021 від 08.11.2021 року передбачено, що проценти за користування кредитом: 5 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що позивачем не було надано детального розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 13 625, 00 грн., а саме не вказано періоду нарахування та розміру процентної ставки. Водночас цілком очевидно, що вони нараховані поза межами строку кредитування. Як вказувалося вище, відповідно до п. 1.2 кредитного договору №06250-11/2021 від 08.11.2021 року, термін повернення кредиту визначено 30 діб до 07.12.2021 року. Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в період з 08.11.2021 року по 07.12.2021 року у розмірі 3750,00 грн., що відповідає положенням п. 1.3 кредитного договору. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію , що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, є необґрунтованою. ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" вимог про стягнення з позичальника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. В зв`язку з чим позов про стягнення процентів в розмірі 9 875, 00 грн. (13 625, 00 грн. - 3 750, 00 грн.) не підлягає задоволенню. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за даним кредитним договором в сумі 8 750,00 грн., а саме: 5 000, 00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 750, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 260, 94 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial