Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

14.07.2023р. позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS] і побутовими споживачами природного газу, їх квартира обладнана газовою плитою для приготування їжі. Господарську діяльність з розподілу природного газу в м.Запоріжжі здійснює АТ «Запоріжгаз». Ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі. При цьому, такий суб`єкт не може на власний розсуд вирішувати який лічильник газу - загальнобудинковий чи індивідуальний слід встановлювати. На звернення позивачів щодо встановлення індивідуального газового лічильника в їх квартирі відповідач АТ «Запоріжгаз» листом від 01.09.2022р. відмовив, пославшись на те, що в їх багатоквартирному будинку встановлений загальнобудинковий лічильник газу, встановлення індивідуального лічильника в квартирі повинно здійснюватися за рахунок споживача. Вважають дії відповідача щодо невизнання за ними права на забезпечення індивідуальними газовим лічильником за рахунок АТ «Запоріжгаз» такими, що порушують їх права як споживачів природного газу. Просить зобов`язати відповідача здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника у їх квартирі та стягнути з відповідача на їх користь понесені витрати на правову допомогу в сумі 1000,00грн. Ухвалою від 17.07.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено розгляд справи по суті без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. 01.08.2023р. до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», в якому відповідач позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що з 01.07.2015р. АТ «Запоріжгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Серед суб`єктів ринку природного газу АТ «Запоріжгаз» кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ). Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачами відбувається виключно на підставі договору розподілу природного газу, який є публічним договором і був укладений з позивачем відповідно до положень Кодексу ГРМ. Особливості встановлення лічильника газу споживача визначено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до ст.6 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. Приписами цього Закону не закріплено обов`язку суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, із встановлення споживачам категорії населення саме індивідуальних лічильників газу. Крім того, Кодексом ГРМ визначено особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках. Зокрема, за ініціативи балансоутримувача (управителя) багатоквартирного будинку або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку може бути встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) багатоквартирного будинку не може відмовити Оператору ГРМ у встановленні ЗВОГ, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечити безперешкодний доступ уповноважених представників Оператора ГРМ до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення таких вузлів. Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ №620 від 16.05.2002р. (далі - Тимчасове положення), рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає Оператор ГРМ. Ініціювати встановлення ЗВОГ можуть як власник такого будинку, так і Оператор ГРМ. Встановлення ЗВОГ здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показниками ЗВОГ він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти. ПАТ «Запоріжгаз» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016-2025 роки, який було затверджено постановою НКРЕКП від 24.03.2016р. №393. Відповідно до Інвестиційної програми (р.1 вказаного Плану) передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають, зокрема, в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . 08.08.2016р. за вказаною адресою було встановлено загальнобудинковий лічильник, за показаннями якого здійснюється нарахування за спожитий природний газ мешканцям цього будинку. Позивачу як споживачу природного газу надано право на встановлення індивідуального (квартирного лічильника) окремо на квартиру або будинок за ініціативи останнього і за його власні кошти у разі незгоди розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку. Фінансування споживачем таких заходів може бути здійснено з будь-яких джерел, не заборонених законом, а роботи з встановлення лічильника газу не відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідні дозволи. Реалізація такого права ніяким чином не пов`язана з її фінансуванням з боку Оператора ГРМ і не пов`язана із заходами, передбаченими інвестиційною програмою Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Запоріжгаз». Крім того, умовами договору розподілу природного газу, укладеного між сторонами, не встановлено обов`язку оператора ГРМ встановити в квартирі побутового споживача індивідуальний лічильник за кошти Оператора ГРМ, як не передбачено і права споживача вимагати у оператора ГРМ запровадження заходів з забезпечення комерційного обліку розподіленого йому газу у такий спосіб. Таким чином, АТ «Запоріжгаз» не порушив норми чинного законодавства щодо встановлення лічильників газу та відповідно права позивача як споживача природного газу. Просить в задоволені позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами природного газу, оскільки їх квартира [ADDRESS] підключена до мережі централізованого постачання природного газу та обладнана газовою плитою для приготування їжі. На території м. Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз», кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ). 08.08.2016р. за рахунок Оператора ГРМ у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] було встановлено загальнобудинковий лічильник, за яким здійснюється нарахування споживачам плати за спожитий природний газ. На звернення позивача [PERSON] щодо встановлення індивідуального лічильника газу листом від 01.09.2022р. АТ «Запоріжгаз» повідомило, що встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок газорозподільних підприємств передбачено лише там, де не встановлено будинковий лічильник природного газу, проте побутовий споживач може встановити лічильник за власні кошти, або за рахунок коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевого бюджету, при цьому роботи зі встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт. За змістом відзиву на позов АТ «Запоріжгаз» фактично не визнає право позивачів на встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок оператора ГРМ, оскільки в багатоквартирному будинку вже встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу. У цьому разі побутовий споживач може встановити лічильник за власні кошти і такі роботи можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п.2 ч.1 ст.21). Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч.1 ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.627,629 ЦК України). Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з п.1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за №2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.633,634,641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з п.2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.. Відповідно до ч.2,3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Згідно з п.10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч.1,2 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI від 16.06.2011р., фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Пп. «а» п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент встановлення ЗВОГ в будинку позивача) передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018р. На час звернення позивача до суду, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, та на час розгляду справи, пп. «а» п.1 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач АТ «Запоріжгаз» є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач - споживачем природного газу. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивачі приєдналися до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та сплачують рахунки за спожитий природний газ. Відповідно до умов Типового договору АТ «Запоріжгаз» як Оператор ГРМ взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. При цьому, постачання природного газу споживачам, його облік та визначення розміру оплати здійснюються за умови наявності вузла обліку природного газу. Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку природного газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. У разі самостійної оплати побутовим споживачем встановлення індивідуального лічильника такі витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, які сплачуються ним за тарифом на розподіл природного газу. Отже, саме на відповідача АТ «Запоріжгаз» як на оператора ГРМ законом покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним. Відповідач АТ «Запоріжгаз» не погоджується з вимогою позивачів як побутового споживача щодо встановлення в їх квартирі індивідуального лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ, посилаючись на те, що встановлення індивідуальних лічильників за рахунок газорозподільних підприємств можливо лише там, де не встановлено будинковий лічильник природного газу, проте в багатоквартирному будинку, в якому мешкають позивачі, встановлений загальнобудинковий лічильник газу, що сторонами не оспорюється. Однак суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки вони суперечать вищевикладеним вимогам діючого законодавства. Як встановлено судом, ЗВОГ був встановлений за ініціативою ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», доказів про наявність попередньої згоди споживачів (власників квартир), у т.ч. позивачів, на встановлення загальнобудинкового лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому мешкають позивачі, суду не надано. В той же час, для встановлення ЗВОГ оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки мав у договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. При цьому, в Законі України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому суд вважає, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача - індивідуальний чи загальнобудинковий. Суд звертає увагу, що відповідні правовідносини були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18). Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Зміст ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому, таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання. Закон визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. За таких обставин, суд вважає дії відповідача АТ «Запоріжгаз» щодо відмови встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі позивачів такими, що суперечать вимогам законодавства та порушують права позивачів як споживача природного газу, які підлягають судовому захисту в обраний позивачами спосіб - шляхом зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі позивачів. На думку суду, такий спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та характеру порушення, ґрунтується на вимогах закону та дозволяє забезпечити ефективне, справедливе і реальне поновлення порушених прав позивачів, що є завданням цивільного судочинства. Оскільки право позивачів на забезпечення індивідуальним лічильником газу встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі відповідно до закону звільнені від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн. Крім того, відповідно до ст.137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00грн.. Здійснення позивачами витрат на правничу допомогу в межах цієї справи підтверджується належними та допустимими доказами - копією договору (угоди) про надання правової допомоги б/н від 01.11.2022р., копією акту про виконання робіт за надання юридичних послуг б/н від 15.06.2023р., копією квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 15.06.2023р. на суму 1000,00грн.

Outcome: approved