Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2022 року звернулася до Житомирського районного суду Житомирської області з позовною заявоюдо [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 80 000,00 грн. Також просила стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим,01 грудня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення загальною площею 122,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із вказаної дати відповідач отримав у своє користування об`єкт оренди, вселившись у орендовану квартиру разом із своєю сім`єю. У відповідності до умов зазначеного договору, він набуває чинності з 01.12.2015 та діє до 01.12.2016. Орендар має право користуватися об`єктом оренди тільки протягом строку оренди. Об`єкт оренди повертається орендарем орендодавцю на підставі Акту прийому-передачі і вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання Акту прийому-передачі. Орендна плата встановлюється в національній валюті України - гривні. Орендар проводить попередню оплату за кожен наступний місяць оренди до 01 числа кожного місяця (крім останнього місяця оренди). Розмір орендної плати становить 20 000,00 грн. На дату підписання договору орендар сплатив орендодавцю вартість в розмірі 40 000,00 грн. Із яких 20 000,00 грн є гарантією оплати вартості оренди за останній місяць оренди та гарантією оплати вартості комунальних платежів, нанесених об`єкту оренди збитків тощо. Однак, починаючи із 01.12.2015 по теперішній час, відповідач не повернув об`єкт оренди позивачу та припинив сплачувати оренду плату з 01 травня 2022 року. Таким чином, у відповідача утворився борг за договором оренди з 01.05.2022 по 01.09.2022 у сумі 80 000,00 грн. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21.09.2022 зазначений вище позов передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2022 за вказаним позовом [PERSON] судом відкрито спрощене позовне провадження. 07 лютого 2023 року відповідач через свого представника подав відзив, у якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, щовін безпосередньо з позивачем жодних договорів не укладав, ніяких умов користування квартирою за адресою: [ADDRESS] не узгоджував, гроші за користування зазначеною квартирою позивачу не сплачував. Натомість, договір на користування вищевказаною квартирою укладався з третьою особою [PERSON] , який в присутності відповідача його підписав і якому сплачувалися гроші за користування квартирою. До того ж, заборгованості по оплаті за користування вищевказаною квартирою відповідач не має. У липні 2022 року [PERSON] відповідач сплатив 30 000,00 грн, а 02.08.2022 під час передачі квартири передав ще 38 000,00 грн. Зауважень щодо розрахунків по договору чи щодо стану квартири третьою особою не заявлялося. Окрім того, представник відповідача має сумніви, що позов подано саме позивачем, а не третьою особою [PERSON] . У судовому засіданні 29.03.2023 представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні 29.03.2023 представник відповідача у режимі відеоконференції проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, що вказані у відзиві, також просив відкласти судове засідання у зв`язку з необхідністю підготовки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. 02 травня 2023 рокупредставник відповідача подав до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо Договору оренди від 01.12.2015, а саме просив перед експертами поставити питання, чи підпис на договорі та позовній заяві виконано позивачем [PERSON] . Також подав клопотання про допит в якості свідків гр. [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання 02.05.2023 у режимі відеоконференції представник відповідача не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, при спробі суду зв`язатися з ним, останній перебував у режимі офлайн. Таким чином, представник відповідача не підтримав у судовому засіданні свої клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та виклик свідків. У судовому засіданні 02.05.2023 за клопотанням представника позивача судом залучено в якості третьої особи по справі [PERSON] . 05 червня 2023 року третя особа по справ [PERSON] подав письмові пояснення, в яких зазначив, що21 листопада 1992 року між ним та позивачем було укладено шлюб. Під час спільного подружнього життя 30 серпня 2006 року ними, як подружжям, було придбано у спільну сумісну власність житлове приміщення загальною площею 122,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відтак, під час укладення Договору оренди вказаної квартири від 01.12.2015 він діяв в інтересах та від імені позивача, як своєї дружини, яка разом з ним є співвласниками згаданого житлового приміщення. 20 червня 2023 року судом відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі, які про час та місце повідомлялися належним чином. Представник позивача у судовому засіданні 31.07.2023 просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. У судове засідання 31.07.2023 у режимі відеоконференції представник відповідача не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, при спробі суду зв`язатися з ним, останній перебував у режимі офлайн. Третя особа у судовому засіданні 31.07.2023 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, підтвердив, що дійснодоговір підписаний саме ним, оскільки під час укладення Договору оренди квартири від 01.12.2015 він діяв в інтересах та від імені позивача, як своєї дружини, яка разом з ним є співвласниками згаданого житлового приміщення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 листопада 1992 року між третьою особою [PERSON] та позивачем було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Під час спільного подружнього життя 30 серпня 2006 року позивачем та третьою особою, як подружжям, було придбано у спільну сумісну власність житлове приміщення загальною площею 122,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 01 грудня 2015 року від імені позивача [PERSON] , в інтересах якої діяв третя особа [PERSON] , було укладено з відповідачем [PERSON] . Договір оренди житлового приміщення загальною площею 122,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до умов зазначеного договору, він набуває чинності з 01.12.2015 та діє до 01.12.2016. Орендар має право користуватися об`єктом оренди тільки протягом строку оренди. Об`єкт оренди повертається орендарем орендодавцю на підставі Акту прийому-передачі і вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання Акту прийому-передачі. Орендна плата встановлюється в національній валюті України - гривні. Орендар проводить попередню оплату за кожен наступний місяць оренди до 01 числа кожного місяця (крім останнього місяця оренди). Розмір орендної плати становить 20 000,00 грн. На дату підписання договору орендар сплатив орендодавцю вартість в розмірі 40 000,00 грн. Із яких 20 000,00 грн є гарантією оплати вартості оренди за останній місяць оренди та гарантією оплати вартості комунальних платежів, нанесених об`єкту оренди збитків тощо. 01 грудня 2015 року на виконання договору сторонами було підписано Акт прийому-передачі до Договору оренди від 01.12.2015. Таким чином, з 01.12.2015 відповідач отримав у своє користування об`єкт оренди, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якої є позивач та третя особа. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З пояснень сторін суд установив, що з моменту укладення Договору оренди від 01.12.2015 та до 01.05.2022 відповідач сплачував щомісячно третій особі, як співвласнику та довіреній особі позивача, за користування вищевказаною квартирою орендні платежі у розмірі 20 000,00 грн. У відповідності до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Згідно з ч. 1 та 3 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Верховний Суд України у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 дійшов висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. З пояснень представника позивача та третьої особи суд убачає, що з часу укладення Договору оренди від 01.12.2015 та станом на день розгляду справи будь-які спори, чи розбіжності з приводу укладення, виконання згаданого договору між подружжям позивача та третьої особи, як співвласниками квартири, відсутні. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Станом на день розгляду справи Договір оренди від 01 грудня 2015 року є чинним та продовжує діяти, оскільки відповідно до його умов, об`єкт оренди повертається орендарем орендодавцю на підставі Акту прийому-передачі і вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання Акту прийому-передачі. Натомість, матеріали справи не містять Акту прийому-передачі, який би підтвердив факт передачі відповідачем квартири орендодавцю. У відповідності до ч. 2 ст. 822 ЦК України, якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. У судовому засіданні установлено, що сторони Договору оренди від 01 грудня 2015 року неодноразово продовжували термін дії договору, а саме відповідач продовжував користуватися квартирою та сплачувати за це щомісячно грошові кошти. Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Тож у ст. 764 ЦК України законодавець вдався до такого правового регулювання, за яким для настання наслідків у вигляді поновлення договору оренди сторони мають утриматися від дій, які б спричиняли закінчення дії такого договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення, зокрема укладення правочину про продовження договору, не вимагається. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 709/453/17 (провадження № 61-30678св18), від 20 січня 2021 року у справі № 190/750/17 (провадження № 61-42086св18), від 02 лютого 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21). Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. За змістом ч. 1-3 ст. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, визначена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що у відповідача перед позивачем утворився борг за Договором оренди з 01.05.2022 по 01.09.2022 у сумі 80 000,00 грн. На виконання вимогч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано відповідних платіжних документів, які б спростовували встановлену вище суму боргу. На підставі зазначеного, виходячи з установлених вище обставин по справі та норм цивільного законодавства, суд уважає правильним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача зазначений борг. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд уважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Прохання позивача відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу не знаходить свого обґрунтування та не підтверджені фактами реального надання правової допомоги саме по цій цивільній справі, зокрема не надано погодинного розрахунку наданої професійної правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту виконаних робіт та документально підтверджених здійснених ним витрат, тому суд доходить висновку про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved