Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] (позивачка за первісним позовом) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач за первісним позовом) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 09.02.2021 року сторони зареєстрували шлюб, про що Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 09.02.2021 і зроблено відповідний актовий запис № 170. У шлюбі з відповідачем позивачка проживала до лютого 2022 року, а з лютого 2022 року проживання однією сім`єю із відповідачем було припинено і з того часу остання проживає разом із дітьми окремо від відповідача. До укладення шлюбу з відповідачем та за час спільного проживання з останнім, у позивачки народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 24.02.2015) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 29.04.2016), які після припинення проживання сторонами однією сім`єю залишилися проживати разом із позивачкою. У позовній заяві позивачка просить розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] 27 червня 2022 року ухвалою суду позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. 19 серпня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 31 серпня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній просив суд задовольнити позов. 28 жовтня 2022 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. У зустрічному позові [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом) та визначення місця проживання дочки [PERSON] , [INFO] з її матір`ю - [PERSON] , але просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] 14 грудня 2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. 04.01.2023 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив, згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. 30.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі № 369/4426/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позивачка в судове засідання 09.08.2023 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів позивачки здійснює адвокат Гопкало Вадим Володимирович. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] оскільки через свій ранній дитячий вік (8 та 7 років, відповідно) вони не в змозі чітко і ясно висловити свою думку щодо їх місця проживання та у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та виїздом її за межі країни. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.02.2021 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 09.02.2021 і зроблено відповідний актовий запис № 170. У шлюбі сторони проживали до лютого 2022 року, після чого проживання [PERSON] однією сім`єю із [PERSON] було фактично припинено. До укладення вказаного шлюбу, за час спільного проживання з відповідачем за первісним позовом, у позивачки народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які після припинення проживання сторонами однією сім`єю проживають разом із позивачкою. Відповідно до свідоцтва про народження дочки [PERSON] її батьком є відповідач за зустрічним позовом, а у свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] запис про батька зроблено у відповідності до положень ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Після припинення фактичних шлюбних відносин під сторонами, діти проживають разом із позивачкою. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. За встановлених обставин первісні позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, у первісній позовній заяві позивачка просить визначити місце проживання малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] разом з нею. Відповідач за первісним позовом позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю визнав частково, не заперечуючи проти визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, але заперечує проти визначення місця проживання з відповідачкою [PERSON] , [INFO] та у зустрічному позові просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від 26 квітня 2023 року, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 171/18 від 26 квітня 2023 року, комісія вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з жодним із батьків. У даному висновку зазначено, що станом на 21.04.2022 року гр. [PERSON] разом з дітьми проживали за адресою: [ADDRESS] . Працівниками КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» проведено обстеження умов проживання матері. Під час обстеження встановлено, що за даною адресою в квартирі проживають мама [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] . В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм. В квартирі чисто та затишно. Для дітей в сім`ї створені всі необхідні умови для повноцінного утримання та виховання. Діти всім забезпечені. В дітей і мами є окрема кімната, ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань. 18.04.2023 та 20.04.2023 року працівниками КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області здійснено повторні виїзди задля поновлення акту обстеження умов проживання матері. Однак виїхавши за даною адресою, двері ніхто не відчинив, з сусідами поспілкуватись не вдалось. На час складання висновку гр. [PERSON] знаходиться в розшуку. Поспілкуватись з ним не вдалось. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п. 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Судом встановлено, що у свідоцтві про народження дитини запис про батька [PERSON] , [INFO] зроблено у відповідності до положень ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а тому відповідач за первісним позовом не набув прав та обов`язків батька щодо [PERSON] , [INFO] . Виходячи з наведеного та усвідомлюючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved