Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22.06.2020 року між нею та фізичною особи-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 675 виготовлення та поставки меблевих виробів. Відповідно до взятих згідно договору зобов`язань, Відповідач мав виготовити, доставити та змонтувати меблі в квартирі Позивача за адресою: [ADDRESS] . Договором передбачено сплату попередньої оплати (авансу) в розмірі 70 відсотків від суми договору, що складає 200 000 гривень. Позивачем було сплачено готівкові кошти на користь Відповідача в розмірі 200 000,00 грн. Так, Відповідачем було поставлено меблевих виробів, в квартиру за адресою : [ADDRESS] на суму 60 070,00 грн., в квартиру за адресою: [ADDRESS] на суму 67 048,00 грн., що разом складає 127 118,00 грн. Тобто, ціна меблів за які позивач сплатив кошти, але фактично не отримав становила 72 882,00 грн. 20.09.2021 року після численних перемовин Відповідач здійснив повернення коштів на користь Позивача в сумі 38 600,00 грн. При повернені коштів Позивач написав розписку про повернення коштів, оригінал якої було передано Відповідачу. Водночас, Відповідач попросив Позивача трохи зачекати, та він в свою чергу виготовить і здійснить постачання рейок з натурального дерева у кількості 3 шт, що зазначені в доповненні до договору ( квартира за адресою: [ADDRESS] ) під номерами 3,15, 16. Однак, вказані рейки на суму 30 761,00 грн. станом на момент пред`явлення позову виготовлені так і не були. Інша частина коштів в розмірі 3 5821,00 грн. продовжує знаходитися у Відповідача в якості завдатку. Так, Позивач зазначає, що порушення зобов`язання є підставою для застосування санкцій, передбачених законом або договором. З урахуванням викладеного просить суд, договір № 675 від 22.06.2020 року виготовлення та поставки меблевих виробів - розірвати; стягнути з Відповідача кошти в сумі 51 785,34 грн., що включає: суму боргу (переплачені кошти), що були сплачені в якості завдатку в розмірі - 3 521,00 грн.; сума боргу (за не виготовлені меблі), що були сплачені в якості завдатку 30 761,00 грн.; пеню в розмірі - 6 311,85 грн.; втрати від інфляції 8 731,79 грн., 3 % річних у розмірі 2 459,70 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2022 року цивільну справу № 753/2173/22 за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів., передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року, відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, матеріалами справи встановлено, що 22.06.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 675 виготовлення та поставки меблевих товарів (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність замовника, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, прийняти та оплатити меблеві вироби (надалі «Товар») в кількості та по цінам,відповідно до Специфікації та Дизайнерського проекту (ескіза), які є невід`ємною частиною Договору. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що ціна кожної окремої одиниці Товару визначається в Специфікації. Відповідно до під. 2.4.1. п. 2.4.2.4. Замовник здійснює оплату наступним чином: 70% від загальної вартості Товару, що складає «оплачено 200 000 грн.» гривень, які вважаються задатком та сплачуються Замовником в день підписання Договору. У разі відмови Замовника від Товару з причин, які не пов`язані з порушенням зобов`язань Виконавця, задаток Замовнику не повертається і залишається у Виконавця. Так, суд бере до уваги, що словосполучення «оплачено 200 000 грн.», напис було здійснено власноручно рукою Відповідача, в момент укладання договору, та в цей момент кошти були фактично передані Відповідачу готівкою, що є підтвердженням передачі зазначеної суми Позивачем Відповідачеві,вказане не було спростовано Відповідачем. Згідно п.п. 3.1, 3.2. Договору після оплати Замовником завдатку у розміні 70% від загальної вартості Товару та отримання від Замовника повного списку моделей побутової техніки,. Виконавець здійснює технологічний обмір приміщення, в якому буде розмішений Товар, протягом 45 робочих днів. Виконавець виготовляє товар протягом 55 робочих днів, який починає обчислюватись з наступного дня після дати технологічного обміру приміщення, в якому буде розмішений Товар. Відповідно до 5.2. під час підписання цього Договору Сторони обговорюють час проведення Виконавцем технологічного обміру «22.06.2020 р.». Згідно під. 4.1.1, 4.1.3. п.4.1. Виконавець зобов`язується: здійснити виготовлення, доставку та встановлення товару за адресою: [ADDRESS] ; 182; виготовити товар в термін, зазначений в розділі 3 даного Договору. Із урахуванням, що технологічний обмір відбувся 22.06.2020 Відповідач повинен був виготовити товар протягом 55 робочих днів, отже останнім днем для виготовлення товару був 09.09.2020 р. Як було вказано раніше Позивач сплатив готівкові кошти на користь Відповідача у розмірі 200 000,00 грн. В свою чергу, Відповідач виготовив, доставив та передав у власність позивача відповідно до доповнень до договору меблеві вироби. Відповідно до матеріалів справи Відповідачем було поставлено меблевих виробів, в квартиру за адресою: [ADDRESS] на суму 60 070,00 грн., в квартиру за адресою: [ADDRESS] на суму 67 048,00 грн., що разом складає 127 118,00 грн. Тобто, ціна меблів за які Позивач сплатила кошти, але фактично не отримада становить 72 882,00 грн. Як вказано в позовній заяві 20.09.2021 року Відповідач здійснив повернення коштів на користь Позивача в сумі 38 600,00 грн. Водночас Відповідач обіцяв виготовити і здійснити постачання рейок з натурального дерева у кількості 3 шт., що зазначені в доповненні до договору (квартира за адресою: [ADDRESS] ) під номерами 3, 15, 16 . Однак вказані вище рейки на суму 30 761,00 станом на момент пред`явлення позову виготовленні на поставленні не були. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Частинами 1,3 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Оскільки згідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідач є таким, що порушив свої зобов`язання за Договором. З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання умов договору. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що позивач ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару. Так, порушення зобов`язань є підставою для застосування санкцій, передбачених законом або договором. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.2. Договору передбачено, що Виконавець за даним Договором за порушення строків несе наступну відповідальність: 0,05 % за кожний день прострочення,але не більше 5 % від загальної суми даного Договору. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з Урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд бере до уваги надані Позивачем розрахунки стягнення з Відповідача суму боргу (переплачені кошти), що були сплачені в якості завдатку в розмірі - 3 521,00 грн.; сума боргу (за не виготовлені меблі), що були сплачені в якості завдатку в розмірі - 30 761,00 грн.; пеню в розмірі - 6 311,85 грн.; втрати від інфляції в розмірі - 8 731,79 грн. та 3 % річних у розмірі - 2 459,70 грн., оскільки вказані розрахунки не оспорювались Відповідачем. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Позивачем правомірно пред`явлено вимогу до Відповідача про розірвання Договору № 675 виготовлення меблів від 22.06.2020 року, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку Відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення меблів, та ці обставини не спростовано Відповідачем, не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів, підлягає до задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що Позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 984,80 грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору та майновою вимогою, ціна якої становить 51 785,34 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved