Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

12 червня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено: відповідач [PERSON] - є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , який, з 14 вересня 2020 року навчається на 3 курсі денної форми навчання Інституту права Львівського державного університету внутрішніх справ IV рівня акредитації, і, відповідно, є здобувачем вищої освіти, з тривалістю навчання - 4 роки, термін закінчення навчання - 30 червня 2024 року, навчання позивача [PERSON] здійснюється за кошти матері, у якої він повністю перебуває на утриманні, оскільки, стипендії - не отримує, мешкає в гуртожитку в місті Львові, за який повинен сплачувати щомісячні платежі, а також, змушений нести інші витрати, пов`язані з проживанням в іншому місті, тому потребує у матеріальній допомозі з боку батька - відповідача [PERSON] , який добровільно матеріальної допомоги не надає, будь-кому аліментів не сплачує, а отже, має можливість надавати грошову допомогу на його утримання, у зв`язку із чим, враховуючи приписи норм права, які містяться у ст.ст.191-201 СК України, позивач [PERSON] вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) з дня подання позову до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення позовачем 23 років, за умови продовження навчання. 19 червня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 19 червня 2023 року, - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. У строк, встановлений судом в Ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву - не надав. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис за №365 від 23 грудня 2002 року (а.с.5), - батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] , відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади ВК НМР за №2023/003842915 від 19 травня 2023 року (а.с.6) - місце проживання [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим по [ADDRESS] , відповідно до Довідки Інституту права Львівського державного університету внутрішніх справ IV рівня акредитації №178 від 11 травня 2023 року (а.с.7) - позивач [PERSON] з 14 вересня 2020 року навчається у Львівському державному університеті внутрішніх справ IV рівня акредитації, є здобувачем вищої освіти 3 курсу денної форми навчання Інституту права, на підставі наказу про переведення №718о/с від 27 липня 2022 року, освітній ступінь - бакалавр, спеціальність «081» - «Право», наказ про зарахування №806о/с від 11 вересня 2020 року, тривалість навчання - 4 роки, термін закінчення навчання - 30 червня 2024 року, навчання здійснюється за кошти здобувача вищої освіти, який стипендії не отримує. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України). Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 ч.9 СК України), при цьому, сім`я - є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також, на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ст.3 СК України). Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.2, ст.7 СК України). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.8 СК України). Тож, не зважаючи, що, у відповідності до положень ст.6 СК України, особа має правовий статус дитини до досягнення нею повноліття, регулювання сімейних відносин, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, в тому числі, і повнолітніх дочку/сина, регулюються СК України, зокрема главою 15 та 16 СК України. Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що передбачено у ст.198 СК України. І стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, - є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки, на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років, про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 01 грудня 2021 року (справа №753/20347/20). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина виникає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, і батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, при цьому, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, що урегульовано нормами ст.199 ч.1, ст.199 ч.2 СК України, і що повністю узгоджується з приписами, викладеними у п.20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до яких - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України (ст.200 ч.1 СК України). Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Однак, в даному випадку, суд не має правових підстав для застосування мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, у відповідності до положень ст.182 ч.2 СК України, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, під час вирішення питання про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина - останні не є дитиною у розумінні чинного законодавства (ст.6 СК України та ст.1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, так як досягли вісімнадцяти років та є повнолітніми особами за віком. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 ч.1 СК України). Водночас, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, і у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст.191 ч.2 СК України). Тож, встановивши наявність з боку відповідача [PERSON] обов`язку утримувати повнолітнього сина - позивача [PERSON] , який продовжує навчатися після досягнення повноліття, - на що вказує сукупність означених законодавчо юридичних фактів, а саме, досягнення позивачем [PERSON] віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження останнім навчання та, у зв`язку з вказаним, існування потреби у матеріальній допомозі, і, водночас, встановивши відсутність будь-яких обставин, які б перешкоджали батькові - відповідачу [PERSON] надавати таку допомогу, а саме, можливість мати такий заробіток, який дозволив би тому утримувати себе та свою повнолітню дитину, - суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] - про стягнення аліментів - обґрунтованими, вмотивованими та переконливими, оскільки, можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині - не пов`язана з наявністю або відсутністю у відповідача офіційних джерел доходу, а обумовлена та витікає, насамперед, з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником аліментів, зокрема, працездатністю, станом здоров`я, тощо, а також, інших обставин на боці платника, що мають істотне значення. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд, відповідно до вимог ст.182 СК України, бере до уваги - матеріальне становище позивача [PERSON] , який перебуває на утриманні своєї матері та, продовжуючи навчання, не має можливості працювати, що доведено наданими до суду доказами, і що, відповідно, вказує на існування у позивача [PERSON] потреби у матеріальній допомозі, а також, - приймає до уваги обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, - матеріальне становище відповідача [PERSON] , відсутність у платника аліментів іншої дитини, будь-яких інших грошових зобов`язань, відсутність будь-якої інформації щодо стану здоров`я останнього, який би заважав працювати платнику аліментів, і, відповідно, враховуючи, викладене, - вважає за доцільне визначити необхідним до сплати з боку відповідача [PERSON] на утримання повнолітнього сина - аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) на користь позивача [PERSON] , оскільки, будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплати аліментів у визначеній частці з боку відповідача [PERSON] до суду - не надано, інформації, що свідчила б про стан здоров`я відповідача, який би позбавляв останнього можливості працювати та утримувати себе та свою повнолітню дитину, в судовому засіданні - не здобуто. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - позивача [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги, так як є особою за віком, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовжує навчання, на період навчання не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, і відповідач [PERSON] - має можливість таку матеріальну допомогу надавати, що, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток утриманця, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, не суперечить вимогам закону та буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення, оскільки, у відповідності до положень ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. І, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, а також, беручи до уваги, що позивач [PERSON] , на підставі ст.5 ч.1 п.3 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, - стягнувши з відповідача [PERSON] - судовий збір, що становить 1073 гривні 60 копійок, на користь держави, у зв`язку задоволенням позовної заяви, - оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 182, 198-201 СК України,

Outcome: approved