Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

у квітні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі по тексту - ТОВ «Новобудова», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 7540,28 грн, а також витрат по сплаті судового збору. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.2014. Зазначений будинок відповідно до наказу ПАТ ХК «Київміськбуд» № 00107/0/8-13 від 10.07.2013 року був переданий в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Новобудова». У будинку, зокрема і квартирі [NUMBER] протягом спірного періоду ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. Тариф за послугу з утримання будинків у будинку, в тому числі і квартирі [NUMBER] в період з 01.10.2019 по 01.02.2020, встановлений розпорядженням КМДА № 937 від 01.06.2018 року, складає 7,32 грн/міс. за 1 кв. м. загальної площі квартири. Враховуючи площу квартири, а саме 116,7 кв.м. - загальна вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій становить 854 грн 24 коп. Вартість послуги з вивезення твердих побутових відходів для Товариства становить 114,55 грн за 1 куб.м. в місяць. Виходячи з норм наданих послуг, затверджених розпорядженням КМДА від 04.04.2018 № 551, вартість вказаної послуги на 1 особу на місяць становить 20,52 грн. Нарахування за послугу вивезення твердих побутових відходів по квартирі [NUMBER] у будинку позивачем здійснюється на дві особи. 01.12.2013 року між позивачем і відповідачем був укладений договір № 150Д/26 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач неодноразово звертався до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача. Зокрема рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2022 по справі № 752/21814/19 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова» суму основної заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2017 по 01.10.2019 в розмірі 13 349,43 грн. На даний час виконавчий документ знаходиться на виконанні у приватного виконавця. Відповідач сплачує за житлово-комунальні послуги не в повному обсязі у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка за період з 01.10.2019 по 01.04.2023 року включно складає 7540,28 грн, з них: основний борг за період - 3399,08 грн; 3% річних від простроченої суми - 1162,76 грн, індекс інфляції - 2978,44 грн. 27.04.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 25). 28 липня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги позивача незаконними, оскільки вони ґрунтуються на хибних розрахунках. Також відповідач зазначив, що ним на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги була сплачена у добровільному порядку. Так, відповідач сплатив на користь позивача: суму основного боргу в розмірі 3399,08 грн; суму 3% річних від розміру простроченого основного боргу в розмірі 226,24 грн; суми індексації в розмірі 588,93 грн, а всього 4214,25 грн. 7 серпня 2023 року представник позивача надіслав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідачем 21.07.2023 року погашено суму основного боргу в сумі 3399,08 та частково сплачені нараховані позивачем на суму боргу 3% річних та індексу інфляції в розмірі 815,17 грн, з відповідача підлягають стягненню: 3% річних від простроченої суми за період з 01.10.2019 по 01.02.2022 року - 755,18 грн, індекс інфляції 2570,86 грн та судові витрати. У судовому засіданні сторони відсутні. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ТОВ «НОВОБУДОВА» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг співвласникам багатоквартирних будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально- побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. Житлові будинки 4, 5 , 6 з об`єктами соціального призначення ІТП та насосною станцією, внутрішньобудинковими інженерними мережами по проспекту Червонозоряний, 150-162 відповідно до наказу АТ ХК «Київміськбуд» № 00107/0/8-13 від 10.07.2013 р. на виконання витягу № 13 з протоколу № 17 засідання правління ПАТ ХК «Київміськбуд» від 23.05.13 ТОВ «Новобудова» було визначено експлуатуючою організацією. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 636 від 04.11.2013 житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 7,8). На підставі рішення Київської міської ради І сесії VІІІ скликання від 17.12.2015 року № 30/30 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири за [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9,10). Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. 1 грудня 2013 року між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] укладено договір № 150Д/26 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 11). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язаний надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а споживач - забезпечувати своєчасну оплату за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як зазначив в позовній заяві позивач, оскільки даний обов`язок відповідач належним чином не виконував, ТОВ «Новобудова» вже зверталося до суду з позовом до відповідача щодо заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року по справі № 752/21814/19 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Новобудова» суму основної заборгованості за період з 01.08.2017 по 01.10.2019 року. Відповідно до виконавчого листа від 30.03.2023, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. (ВП №71518896), сума яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 16 496,46 копійок (а.с. 15,16). Однак, у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказав на те, що відповідно до платіжної інструкції № 1319154 від 01.05.2023 року заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2017 по 01.10.2019 року разом з сумою втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості ним було сплачено на рахунок приватного виконавця в рамках ВП № 71518896. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 7 якого визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідачем 21.07.2023 року погашено суму основного боргу в сумі 3399,08 грн та частково сплачені нараховані позивачем на суму боргу 3% річних та індексу інфляції за період з жовтня 2019 року по січень 2022 року в розмірі 815,17 грн, ТОВ «Новобудова» вважає за доцільне стягнути з відповідача: -3% річних від простроченої суми за період з 01.10.2019 року по 01.02.2022 року: 755,18 грн (1162,76-(815,17/2)); -Індекс інфляції за період з 01.10.2019 року по 01.02.2022 року: 2570,86 грн (2978,44-(815,17/2)). Наголошує на тому, що здійснені позивачем математичні розрахунки 3% річних та складової індексу інфляції були здійснені на суму основного боргу (борг, який виник після кожного 25 числа, що настає за розрахунковим) помісячно протягом всього спірного періоду, починаючи з 01.10.2019 по 01.02.2022 року включно. Разом з тим, відповідач у відзиві не погодився з розрахунком позивача 3% річних та сумою індексації, вважаючи, що вони розраховані не від суми основного боргу (3399,08 грн), а від суми боргу, що включає в себе заборгованість за період з 01.08.2017 по 01.10.2019, яка була стягнута на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва і була сплачена відповідачем 01.05.2023 року. Відповідач надав суду контррозрахунок заборгованості в якому 3% річних від розміру простроченого основного боргу складає 226,24 грн; сума індексації - 588,93 грн за період з 01.10.2019 по 01.02.2022 року і наголосив, що 21.07.2023 року суму заборгованості у розмірі 4214,25 грн ним було повністю погашено. Оцінивши наданий [PERSON] контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає, що позивач не обґрунтовано нарахував зазначені суми, а саме 3% річних у розмірі 755,18 грн та індекс інфляції у розмірі 2570,86 року, оскільки на момент подачі заяви про зменшення позовних вимог заборгованість у відповідача за період з 01.08.2017 по 01.10.2019 року була відсутня. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed