Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

13 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 12 375,00 грн. з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 12 375,00 грн. з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування\~зазначено,\~що 14\~січня 2005\~року зареєстровано\~шлюб між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Між сторонами фактично припинено шлюбні відносини. Через військову агресію російської федерації, в жовтні 2022 року позивач з дітьми вимушено виїхала до Молдови. Весь цей час відповідач ухиляється від обов`язку утримання сім`ї та дітей. У зв`язку з тим, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей, позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів. Витрати позивача на утримання двох дітей складають 28\~000,00 грн. на місяць, з яких: 20\~000,00 грн. харчування; 8\~000,00 грн. одяг та засоби гігієни. Додатково на всебічний розвиток та освіту старшого сина [PERSON] позивач щомісячно витрачає: 2\~400,00 грн. курси англійської мови; 5100,00 грн. оплата за договором від 19.11.2021 № 131023119 про надання освітніх послуг, укладеним з ТОВ «ХАДЖИБЕЙ ІТ» (Комп`ютерна академія «ШАГ»); 1\~500,00 грн. витрати на відвідування спортивної секції; 3\~000,00 грн. кишенькові гроші. Додатково на всебічний розвиток та освіту молодшого сина [PERSON] позивач щомісячно витрачає: 2\~400,00 грн. курси англійської мови; 1\~500,00 грн. витрати на відвідування спортивної секції; 3\~600,00 грн. індивідуальні заняття з української мови; 2\~000,00 грн. кишенькові гроші. Таким чином, загальний розмір витрат на утримання та виховання дітей становить 49 500,00 грн. Відповідач є\~фізичною особою-підприємцем,\~іншим особам\~аліменти не\~виплачує,\~інших осіб\~на утриманні\~не має. Відповідно до\~Інформаційної довідки\~від 19.01.2023\~№ 320653509\~відповідачем придбано\~у власність\~наступні об`єкти\~нерухомості:\~нежитлова споруда\~загальною площею\~12,9\~кв.\~м,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(договори\~купівлі-продажу\~від 29.12.2020\~№№ 1646,\~1647;\~ціна продажу\~36\~578,00\~грн.);\~1/3\~частина нежитлового\~приміщення загальною\~площею 1074,9\~кв.\~м,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(договір\~купівлі-продажу\~від 10.09.2011\~№ 3683); двокімнатна квартира загальною площею 80,00 кв. м за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 07.11.2012 № 025263). За договором від 22.06.2020 року [PERSON] придбано у власність тимчасову нежитлову споруда загальною площею 30,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (ціна продажу 500 000,00 грн.). За таких обставин Позивач вважає, що Відповідач має фінансову можливість та зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей в розмірі 24 750,00 грн. на місяць, тобто по 12 375,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. В судовому засідання 05 квітня 2023 року представник Позивача адвокат Шахновський О.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Відповідача адвокат Бикова О.В. позовні вимоги визнала частково, не була згодна з розміром аліментів. Надала свої пояснення стосовно обставин справи. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Шахновського О.О. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області відомості про суми отриманих доходів [PERSON] за період з 14.01.2005 року по дату надання відповідних відомостей. 10 квітня 2023 року від представника [PERSON] адвоката Шахновського О.О. до суду надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до якої просив стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20\~000, 00 гривень. 15 травня 2023 року з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на виконання ухвали суду від 05 квітня 2023 року надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2022 року відносно [PERSON] . 21 червня 2023 року від представника Відповідача адвоката Бикової О.В. до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у відповідності до яких просила зменшити розмір витрат [PERSON] , на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 1\~000, 00 гривень. Також зазначено, що [PERSON] визнає частково позовні вимоги, на суму 4\~000,00 гривень на кожну дитину з урахуванням того, що батьки мають рівні права та несуть рівні обов`язки щодо утримання спільних дітей та він добровільно матеріально утримує дітей. 21 червня 2023 року від представника Позивача адвоката Шахновського О.О. до суду надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Також зазначено, що Відповідачем не спростовано обставини справи, викладені в позовній заяві, не спростовано заявлений до стягнення розмір аліментів, а також фінансову спроможність Відповідача сплачувати аліменти в розмірі 12\~375, 00 гривень на дитину щомісячно. В судове засідання 27 липня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник позивача зазначив у заяві від 21.06.2022 року про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що учасники справи будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку учасників справи як небажання прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом\~сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа перебуває на розгляді в суді з лютого 2023 року. Також враховуючи те, що предметом розгляду справи є стягнення аліментів, а для даних категорій справ пріоритетним є швидке вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14 січня 2005 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 14 січня 2005 року, актовий запис № 12. Позивач змінила своє прізвище на [PERSON] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, через військову агресію російської федерації в жовтні 2022 року [PERSON] з дітьми вимушено виїхала до Молдови. Весь цей час відповідач ухиляється від обов`язку утримання сім`ї та дітей. У зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей, позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів в розмірі 12 375,00 грн. на кожну дитину з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи спір, суд виходив за наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу також статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, на утриманні Позивачки знаходиться діти, а батько повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, яка такої допомоги потребує. Докази, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні своїх дітей суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до роз`яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так, звертаючись з позовом, Позивач зазначила, що Відповідач має фінансову можливість та зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей та на підтвердження зазначених обставин було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.01.2023 року, у відповідності до яких [PERSON] зареєстрований з 03 серпня 2015 року як фізична особа підприємець. Також, в матеріалах справи є відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2022 року відносно [PERSON] , у відповідності до яких [PERSON] отримує доходи, що підтверджується наданими податковими деклараціями платника податку-фізичної особи (першої та другої груп) з поміж іншого за 2022-2023 роки. Разом з цим, в матеріалах справи є відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відносно [PERSON] , у відповідності до яких [PERSON] є фізичною особою підприємцем та отримувала дохід в 2021 році, що підтверджується наданими податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи (першої та другої груп). Слід зазначити, що суд приймає до уваги відомості з Інформаційної довідки від 19.01.2023 № 320653509, у відповідності до яких Відповідачем придбано у власність наступні об`єкти нерухомості: -нежитлова споруда загальною площею 12,9 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] (договори купівлі-продажу від 29.12.2020 №№ 1646, 1647; ціна продажу 36\~578,00 грн.); -1/3 частина нежитлового приміщення загальною площею 1074,9 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 10.09.2011 № 3683); -двокімнатна квартира загальною площею 80,00 кв. м за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 07.11.2012 № 025263). -За договором від 22.06.2020 [PERSON] придбано у власність тимчасову нежитлову споруда загальною площею 30,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (ціна продажу 500 000,00 грн.). Разом з цим, дослідивши відповідні договори, суд дійшов висновку, що зазначене майно було придбано під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] та зі згоди [PERSON] , а відтак зазначені докази не дають підстави вважати, що Відповідач на даний час має можливість сплачувати аліменти в розмірі заявленими Позивачем. Також, слід зазначити, що суд не приймає доводи Позивача, що вона фактично витрачає 49\~500, 00 гривень кожний місяць на двох дітей, оскільки крім самого розрахунку який зазначений в позовній заяві, інших доказів не було надано. Суд також не приймає доводи Відповідача відносно добровільної сплати аліментів, оскільки Відповідачем належних та допустимих доказів, які б давали змогу встановити відповідний факт не надано. Слід зазначити, що суд враховує обов`язок утримувати дітей в рівній мірі як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що буде доцільно стягувати з відповідача аліменти, в розмірі 5\~000 гривень, що відповідатиме рівному обов`язку щодо утримання дитини між сторонами та буде відповідати вимогам ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік». Враховуючи аліментний обов`язок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, що діти проживають з позивачкою, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь матері дітей на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 5 000 гривень щомісячно на кожного, але не менш,\~ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дитини. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимог про відшкодування з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000, 00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва за надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Окрім того, суд приймає до уваги додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду по справі N 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, провадження N 14-382цс19, в якої висловлена правова позиція щодо вирішення питання про розподіл судових витрат між учасниками справи. Звертаючись до суду з відповідним позовом, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 10 квітня 2023 року представником [PERSON] до суду надано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000, 00 гривень. Також було долучено до матеріалів справи копію Договору № 71 про надання правової допомоги від 19.12.2022 року укладений між [PERSON] та адвокатом Шахновським О.О.; Додаткову угоду № 2 від 19.12.2022 року до договору № 71 про надання правової допомоги від 19.12.2022 року, у відповідності до якої сторони погодили вартість послуг, яка складає 2\~000, 00 гривень за годину; Детальний опис наданих юридичних послуг від 03.04.2023 року, у відповідності до якого адвокатом було витрачено: 1 годину за складання адвокатського запиту (2\~000, 00 гривень); 0, 5 годин отримано відповіді від ГУ ДПС в Одеській області (1\~000, 00 гривень); 0,75 годин отримано відомості, витяги та інформаційні довідки (1\~500, 00 гривень); 4 години складено позовну заяву (8\~000, 00 гривень); 0, 25 годин копійовано документи (500, 00 гривень); 1 година подано позовну заяву до суду (1\~000, 00 гривень); 3 години представляв інтереси [PERSON] під час розгляду справи (6\~000, 00 гривень).Також було надано Акт наданих послуг від 03.04.2023 року. Представник [PERSON] в своєму клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу зазначав, що аналізуючи матеріали справи та докази, характер виконаної роботи адвокатом, розмір витрат не відповідає критерію розумності та є неспівмірним зі складністю справи та з обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 1\~000, 00 гривень. Так, суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши процесуальну поведінку сторін по справі, обставини справи, предмет позову та враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, дійшов висновку про необхідність покладення на обидві сторони витрат, які понесла [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial