Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач адвокат Проценко Оксана Миколаївна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, та просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що з 20.01.2017 року по 19.06.2018 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, спорів щодо місця проживання дитини не було, весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не приходив, не спілкувався з дитиною, не приймав участі й вихованні дитини, не проявляв ніяких почуттів , дитині вже майже 5 років, але він не пам`ятає батька., своїм батьком вважає вітчима [PERSON] . Позивачка разом із сином проживають у [ADDRESS] . Дитина з вересня 2020 року ходить до дитячого садочка № 179 в місті Львів, із садочка дитину забирає мама або вітчим. Позивач забезпечує дитині повністю всі умови для життя, з дитиною доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, розвитку дитини. За місцем реєстрації та колишнього місця проживання позивач характеризується позитивно, вона хотіла перереєструвати дитину за новим місцем проживання, але відповідач не дав згоди, реєстрація дитини у м. Львів, де проживає позивачка має важливе значення адже дитині треба влаштуватися до школи. Позивачка офіційно працює, та утримує дитину. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та витребувано у органів опіки та піклування , служби у справах дітей, висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. 03.10.2022 року до суду надійшов Висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 30.09.2022 року, згідно якого орган опіки вважає, що не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] , 1995 року народження відносно сина [PERSON] , 2017 року народження, так як відповідач добре характеризується, не вживає алкогольних чи наркотичних засобів, до кримінальної чи адміністратиної відповідальності не притягуаввся, 10.02.2022 року батько звертався до органу опіки та піклування з заявою про визначення порядку участі батьків у вихованні дитини. Ухвалою суду від 16.11.2022 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи Відділ у справах дітей Сихівського району управління служби у справах дітей департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, та Служба у справах дітей Долинської міської ради Кіровоградської області про визначення часу спілкування з неповнолітньою дитиною . Ухвалою суду від 31.01.2023 року витребувано докази від Служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, а саме висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина. 05.04.2023 року від Служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина, так як він самоусунувся від виховання сина, до 2020 року він приїздив до сина в смт. Молодіжне, Кропивницького району Кіровоградської області 2-3 рази на рік, свідків на засідання комісії не привів, які б підтвердили бажання батька та якій його дії щодо спілкування з дитиною. Дитина малює сім`ю - він, мама та вітчим [PERSON] . Ухвалою суду від 15.05.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, надала пояснення відповідно його змісту. Вказала, що відповідач може й приїздив до дитини, кілька разів, але дитиною не займався, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, тільки фотографувався з ним. Після пологового будинку її забрали до себе батьки так як він не міг допомогти з дитиною, проявляв байдужість до дитини. У 2019 році позивач переїхала до м. Львів на навчання, а дитину залишила з батьками. З 2019 року позивач проживає з іншим чоловіком. В 2020 році вона забрала дитину до себе про що повідомила відповідачеві. Він ніколи не проявляв агресії до дитини, просто з сином не спілкувався. До 2020 року приїздив до дитини 2-3 рази привозив іграшки, надсилає аліменти, заборгованості по аліментах не має. Говорив, що не займається дитиною так як не має часу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, пояснила відповідно його змісту. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказав, що у них з позивачкою народився син, відповідач був присутній на пологах. Після народження дитини позивачку забрали батьки до себе з дитиною. Відповідач хотів забрати дружину з сином до себе у Кривий Ріг та проживати разом сім`єю, але батько позивачки відмовив сказали, що це погане місто. Відповідач хотів бачитися з дитиною, звертався до спужби у справах дітей, до поліції , так як йому перешкоджали спілкуватися з дитиною. Тоді коли він приїздив до дитини , він спілкувався з сином дарував йому іграшки. При зустрічах йому не давали дитину, ні погуляти, ні звозити до бабусі та дідуся з його боку. Він не був проти присутності іншого чоловіка в житті дитини. З 2022 року йому взагалі дитину не давали бачити. Про реєстрацію місця проживання дитини до нього ніхто не звертався. Заборгованості по аліментах у нього немає, була за 4 місяці, але йому на роботі не виплачували заробітну плату. Свого сина відповідач любить, та не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що немає підстав для його задоволення, відповідач працює, сплачує аліменти, любить сина та хоче з ним спілкуватися, не чинить перешкод щодо проживання сина у повній родині, але при цьому він батько та у позивачки відсутні підстави позбавляти його батьківських прав, вважала позов не обгрунтованим. В судовому засіданні представник тертьої особи Займукова І.О. пояснила, що не доцільно позбавляти відповідача батьківських прав щодо її сина, так як для цього відсутні підстави. В позові просила відмовити. Від третьої особи Служби у справах дітей Долинської міської ради Кіровоградської області та Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Від Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, надійшов лист про неможливість складення висновку так як дитина проживає в Кіровоградській області, смт. Молодіжне, за адресою [ADDRESS] , двері представникові сліжби ніхто не відчинив. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду , що вона з позивачкою знайомі з 2019 року, однокурсниці. Знає що позивач розлучена з відповідачем. Свідок жодного разу відповідача не бачила та дитина жодного разу про батька не згадувала. Була свідком телефонної розмови позивачки з відповідачем, де вона просила привітати сина з днем народження, але той відповів що не має часу. Коли позивачка навчалася у Львові, дитина була весь час у бабусі з дідом, в смт. Молодіжне, а коли почалася війна [PERSON] теж туди поїхала. У львові позивачка з її чоловіком [PERSON] водять дитину в садочок, басейн, до логопеда. Свідок вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо сина. Чи застосовував відповідач насилля щодо дитини чи її матері, або чи вживав спиртні напої, наркотичні засоби, свідкові не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона проживає по сусідству з батьками [PERSON] , дитина сама вирішила вибрати собі батька. Відповідач приїжджав до дитини, привозив дешеві іграшки, дитина брав іграшки та йшов додому, приїжджав не часто десь до двох років дитині, а потім не приїжджав взагалі. Матеріально не допомагав. Коли [PERSON] разом з новим чоловіком та дитиною були у батьків, відповідач не приїжджав. У нетверезому чи агресивному стані відповідача ніколи не бачила. З весни та все літо дитина у бабусі та дідуся, у 2022-2023 роках проживають з ними. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з батьками [PERSON] та відповідач до двох років приїжджав до сина, а потім перестав. Спілкування батька з сином не бачила. Вона бачила машину [PERSON] , але ніхто не виходив, на воротях повісив пакет і все. Вона спілкується з сусідами щодна, знає, що дитину возять в [PERSON] до логопеда, до вчителя для підготовки до школи, на гуртки возять дитину. Вихованням дитини займаються позивачка, її чоловік [PERSON] та батьки [PERSON] . [PERSON] знає, коли він навчався в школі, був агресивним, погано навчався. Чула як [PERSON] розмовляла по телефону та просила, щоб відповідач щось підписав. Чи застосовував відповідач насилля щодо дитини чи її матері, або чи вживав спиртні напої, наркотичні засоби, свідкові не відомо. [PERSON] на нього не скаржилася. Проживали вони у батьків до 2-х років, зараз у Львові. Всю весну провели в Молодіжному у батьків. Вони проживають то у Львові, то у батьків у Молодіжному . Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, учасників по справі, свідків, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, сторони з 20.01.2017 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, по 19.06.2018 року, що підтверджено, рішення суду про розірвання шлюбу, позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає то у м. Львів з матір`ю та відчимом, то у батьків позивачки смт. Молодіжне, Кропивницького району, Кіровоградської області без матері, або з матір`ю, що підтверджується довідками та поясненнями свідків. 03.10.2022 року до суду надійшов Висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 30.09.2022 року, згідно якого орган опіки вважає, що не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] , 1995 року народження відносно сина [PERSON] , 2017 року народження, так як відповідач добре характеризується, не вживає алкогольних чи наркотичних засобів, до кримінальної чи адміністратиної відповідальності не притягувався, 10.02.2022 року батько звертався до органу опіки та піклування з заявою про визначення порядку участі батьків у вихованні дитини, так як бачитися з дитиною йому не давали. Крім того, 05.04.2023 року від Служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина, так як він самоусунувся від виховання сина, до 2020 року він приїздив до сина в смт. Молодіжне, Кропивницького району Кіровоградської області 2-3 рази на рік, свідків на засідання комісії не привів, які б підтвердили бажання батька та якій його дії щодо спілкування з дитиною. Дитина малює сім`ю - він, мама та вітчим [PERSON] . В той же час, матеріали справи та допитані в судовому засіданні свідки, підтверджують факт частого та постійного проживання дитини з батьками позивачки, дані факти не підтверджують невиконання відповідачем його батьківських обов`язків, а тому суд критично ставиться до висновку Служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд погоджується з доводами, викладеними у висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради, зважаючи на його обґрунтованість та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у їх діях. Відповідач [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, алкогольними чи наркотивними речовинами не зловживає, агресії не проявляє до дитини чи її матері, працює, має стійкі соціальні зв`язки, бажання спілкуватися з дитиною та любить сина, а отже аналізуючи все вищевказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, так як він не обгрунтований. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed