Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 59,8 кв.м. (житлова площа 22,5 кв.м., допоміжна площа 37,3 кв.м.)) та на 1/3 частину господарських будівель та споруд (сарай, літня кухня, ворота з хвірткою, огорожа та колодязь), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 59,8 кв.м. (житлова площа 22,5 кв.м., допоміжна площа 37,3 кв.м.)) та на 1/3 частину господарських будівель та споруд (сарай, літня кухня, ворота з хвірткою, огорожа та колодязь), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного типу двору. Мотивує свої позовні вимоги наступним. Вказує, що [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Державний нотаріус завів спадкову справу № 154/2009 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та видав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частину господарських будівель і споруд. У [PERSON] був син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Позивач та [PERSON] були чоловіком та дружиною, що підтверджує свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . Позивач звернулась в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину. Державний нотаріус завів спадкову справу № 62/2013, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, про що видав постанову. Позивач повідомляє, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в [ADDRESS] була [PERSON] , а членами двору: [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в [ADDRESS] . Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/3 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/3 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності позивач звернулась в Рава-Руську міську раду Львівського району, Львівській області, але їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація його права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. Оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Довідка видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Вказує, що житловий будинок по [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Зазначає, що житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: житлової (площею 7,7 кв.м.); житлової (площею 14,8 кв.м.); коридор (площею 14,7 кв.м.); кладова (площею 14,4 кв.м.); кухня (площею 8,2 кв.м.). Загальна площа житлового будинку 59,8 кв.м. (житлова площа 22,5 кв.м., допоміжна площа 37,3 кв.м.). Господарські будівлі: сарай, літня кухня, ворота з хвірткою, огорожа та колодязь, що підтверджується технічним паспортом. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що вона являється власником 2/3 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] та 2/3 частин господарських будівель. Тому з врахуванням наведених обставин просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти задоволення позову, визнають такий. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Крім цього Рава-Руською ДНК Львівської області направлено до суду копію спадкової справи № 62/2013 заведеної 11 червня 2013 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (арк. спр. 47-72). Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані учасниками справи заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач по справі не заперечив щодо задоволення позову, визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, таками, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Враховуючи наведене та те, що відповідач визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача.

Outcome: approved