Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

31 травня 2023 року [PERSON] направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] , третя особа КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії, який надійшов до суду 01 червня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є власником нежитлового приміщення № IV-5, яке розташоване на першому поверсі під`їзду [ADDRESS] . З 27 листопада 2021 року відповідач, називає себе керуючою під`їздом, разом з іншими мешканцями під`їзду під виглядом створення ОСББ, заволоділа належним йому майном, встановила додаткові двері та повісила замок на них, обмеживши доступ до місця загального користування, зокрема коридору. На додаткових дверях оприлюднено оголошення, що допуск до приміщення відбувається у присутності представника ініціативної групи, ключі перебувають у відповідача, [PERSON] . За ініціативи відповідача та у змові із мешканцями під`їзду місцевими журналістами було зроблено спец репортаж, буцімто, мешканці під`їзду мають побоювання з приводу користування під`їздом, що не знайшло свого підтвердження. За фактом порушення його права, [PERSON] звертався із заявою до правоохоронних органів, яке не мало насідком поновлення його права користування належним приміщенням. Так він не має доступу до приміщення, оскільки відповідач його не пускає. Просив суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні власністю та зобов`язати відповідача передати дублікати ключів від усіх замків додаткових дверей, які передують входу до належного йому нежитлового приміщення, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у встановлений строк відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах доказами. Третій особі КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у встановленому порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження та позов з додатками, у встановлений строк письмові пояснення на позов до суду третьою особою подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 листопада 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5599, [PERSON] є власником нежитлового приміщення № IV-5, загальною площею 12,0 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7), право власності на яке у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). 19 квітня 2023 року [PERSON] звернувся із заявою до ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення йому перешкод [PERSON] у користуванні належним йому нежитловим приміщенням (а.с. 17). Згідно з листом ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області № 43.3/1129ЄО від 05 травня 2023 року, йому було повідомлено, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення протиправних дій щодо [PERSON] і зазначено про наявність цивільно-правових відносин (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власниками своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, суд вважає порушеним право позивача як власника спірного нежитлового приміщення, тому [PERSON] слід усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням № IV-5, загальною площею 12,0 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачеві перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням та передати дублікати ключів від усіх замків додаткових дверей, які передують входу до нежитлового приміщення № IV-5, загальною площею 12,0 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] . Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. 14 червня 2023 року позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копію договору про надання правової допомоги від 05 червня 2023 року (а.с. 32-33), платіжну інструкцію від 13 червня 2023 року про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 10 000 гривень (а.с. 34), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ільїна О.М. (а.с. 33). Оскільки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. не підтверджені документально, у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 147 грн. 20 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у загальному розмірі 12 147 грн. 20 коп. (10 000 грн. + 2 147 грн. 20 коп. = 12 147 грн. 20 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved