Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування\~позову позивач\~ [PERSON] \~зазначила,\~що її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 27.12.1974 Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області актовий запис № 121. Її батько [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 17.07.2017 року, виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис про смерть 68. Її мати [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в смт Вільшани Харківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] за актовим записом № 1661, виданим 09.12.2021 року Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Після смерті\~ [PERSON] відкрилась\~спадщина у\~вигляді житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк вона не прийняла, у зв`язку ти, що розпочалась війна і вона була вимушена виїхати за межі Харківської області. Крім того, вважала, що на час воєнного стану строки для прийняття спадщини продовжуються. Після значного віддалення лінії фронту від Харкова, вона навідалася до будинку своєї матері с. Вільшани Дергачівського (нині Харківського) району Харківської області в якому серед інших правовстановлюючих документів, знайшла заповіт на своє ім`я складений її матір`ю. 12.04.2017 року [PERSON] склала заповіт , яким все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла своїй доньці - [PERSON] , посвідчений секретарем Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 12.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 24. Спадщину, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] вона прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Арнаутової Тетяни Анатоліївни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 71690032, від 06.03.2023 року (номер у спадковому реєстрі 70349609, номер у нотаріуса 44/2023. 16.03.2023 приватний нотаріус Арнаутова Т.А. видала їй Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що вивчивши документи, які надані [PERSON] для видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі поданих документів не може, враховуючи, що заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк ( в тому числі до 10 місяців строку у військовий час) не подано і фактично спадщину не прийняла, оскільки місце реєстрації з померлою не співпадало на день її смерті. Строк для прийняття спадщини встановлено ст.1270 ЦК України і становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець на протязі строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, або не проживав разом з померлим за однією адресою на день смерті, він вважається неприйнявшим її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може встановити йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини. Вказує, що за даними довідки Солоницівської селищної ради на день смерті померлої разом з нею був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (тобто прийняв спадщину). Тобто, оформленню спадкового майна в нотаріальному порядку їй перешкоджає та обставина, що нею пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини та спільна реєстрація мого брата разом зі спадкодавцем на час її смерті. Однак, відмовляючи їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус не врахувала поважність пропуску нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Вона не мала можливості взяти необхідні для оформлення спадщини документи через воєнні дії, через які була вимушена виїхати за межі свого місця проживання і не змогла вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з поважних причин. Крім того, вважала, що її брат оформив на себе спадкове майно, так як був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Вона не знала про існування заповіту на її ім`я і як виявилося брат ніякого інтересу до спадкового майна не проявляв та не бажав оформляти його на себе, напевне знаючи про існування заповіту на її ім`я, хоча її про нього не повідомив. Вважає, що війна та воєнний стан, незнання про існування заповіту є поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] , адвокат Мироненко С.М. в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе. Представник Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 27.12.1974 Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області актовий запис № 121. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 17.07.2017 року, виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис про смерть 68. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в смт Вільшани Харківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] за актовим записом № 1661, виданим 09.12.2021 року Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Після смерті\~ [PERSON] відкрилась\~спадщина у\~вигляді житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк позивачка не прийняла, у зв`язку ти, що розпочалась війна і вона була вимушена виїхати за межі Харківської області. Крім того, вважала, що на час воєнного стану строки для прийняття спадщини продовжуються. Після значного віддалення лінії фронту від Харкова, позивачка навідалася до будинку своєї матері с. Вільшани Дергачівського (нині Харківського) району Харківської області в якому серед інших правовстановлюючих документів , знайшла заповіт на своє ім`я складений її матір`ю. 12.04.2017 року [PERSON] склала заповіт , яким все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла своїй доньці - [PERSON] , посвідчений секретарем Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 12.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 24. Спадщину, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] позивачка прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Арнаутової Тетяни Анатоліївни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 71690032, від 06.03.2023 року (номер у спадковому реєстрі 70349609, номер у нотаріуса 44/2023. 16.03.2023 приватний нотаріус Арнаутова Т.А. видала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що вивчивши документи, які надані [PERSON] для видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі поданих документів не може, враховуючи, що заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк ( в тому числі до 10 місяців строку у військовий час) не подано і фактично спадщину не прийняла, оскільки місце реєстрації з померлою не співпадало на день її смерті. Строк для прийняття спадщини встановлено ст.1270 ЦК України і становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець на протязі строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, або не проживав разом з померлим за однією адресою на день смерті, він вважається неприйнявшим її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може встановити йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини. Вказала, що за даними довідки Солоницівської селищної ради на день смерті померлої разом з нею був зареєстрований [PERSON] , [INFO] ( тобто прийняв спадщину). Тобто, оформленню спадкового майна в нотаріальному порядку позивачці перешкоджає та обставина, що пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини та спільна реєстрація мого брата разом зі спадкодавцем на час її смерті. Однак, відмовляючи їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус не врахувала поважність пропуску позивачкою строку для подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. [PERSON] не мала можливості взяти необхідні для оформлення спадщини документи через воєнні дії, через які була вимушена виїхати за межі свого місця проживання і не змогла вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з поважних причин. Крім того, думала, що її брат оформив на себе спадкове майно, так як був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. [PERSON] не знала про існування заповіту на своє ім`я, брат ніякого інтересу до спадкового майна не проявляв та не бажав оформляти його на себе, знаючи про існування заповіту на ім`я позивачки, про існування заповіту позивачку не повідомив. Суд вважає, що війна та воєнний стан, незнання про існування заповіту є поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України : « Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)». Згідно ст.1217 ЦК України: « Спадкування здійснюється за заповітом або за законом». Відповідно до ст.1220 ЦК України : « Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою» та ст.1221 ЦК України : « Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця». Відповідно до ст.1222 ЦК України: « Спадкоємцями за заповітом або за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин». Згідно ст.1223 ЦК України: « Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у цьому Кодексі. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини». Згідно ст.1258 ЦК України : « Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово». Відповідно до ст.1261 ЦК України: « У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив та батьки». Згідно ст.1268 ЦК України: « Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї». Відповідно до ст.1269 ЦК України : « Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини» та відповідно до ст.1270 ЦК України : « Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Згідно ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. п.24 вищевказаної постанови: «Суди відкривають провадження в такій справі у разі….., а також у разі відсутності інших спадкоємців, які б могли дати таку письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2012 № 6-47/0/9-12 « До позовів спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини застосовуються правила статті 114 Цивільного процесуального кодексу України. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Відповідно до статті 66 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини. … на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.» В Постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року ( справа №591/1271/18 провадження №61-195св21 ) вказано, що «Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини». У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат`в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року (справа № 636/1160/19 провадження № 61-19934св19) у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, Постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 (справа № 288/1856/18 провадження №61-3987св20) у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у Постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа № 317/3039/18-ц провадження № 61-9076св19) у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду. Згідно ст.16 ЦК України : Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується захист права: визнання права. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На\~підставі ст.\~ст.\~16,\~ 1241, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved