Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

26.01.2023 Львівська міська рада, яка знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,1, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про стягнення безпідставно збережених коштів, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0656 га (кадастровий номер 4610137500:04:006:0058) на [ADDRESS] в сумі 16 830, 69 грн.; стягнути з відповідача на користь Львівської міської ради кошти в сумі 2684,00 грн., сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.09.2022 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі № Ш-4448 строком на 10 років, а також укладено договір про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування гр. [PERSON] від 15.09.2022 № 20205 за період від 17.02.2022 року по 17.09.2022 року. Договір оренди землі №Ш-4448 між Львівською міською радою та гр. [PERSON] було укладено лише 15.09.2022 року, а у період з 08.07.2021 по 16.02.2022 року [PERSON] використовувала земельну ділянку безоплатно та без належно оформлених документів на землекористування для обслуговування об`єкту нерухомого майна. Відповідно до розрахунку наданого управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання гр. [PERSON] земельної ділянки комунальної власності площею 0,0656 га кадастровий номер: 4610137500:04:006:0058 на [ADDRESS] з 08.07.2021 по 16.02.2022 без документів, які підтверджують право користування становить 16 830,69 грн. Недоотримання коштів у розмірі орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Відтак, внаслідок неотримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушуються інтереси територіальної громади м. Львова. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем, а тому Львівська міська рада звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 03.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.60). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.70). В судовому засіданні представник позивач Львівської міської ради Петрівська М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 25.02.2021 № 286 «Про надання гр. [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] » надано громадянці [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0656 га на [ADDRESS] для реконструкції та обслуговування нежитлової будівлі під офісно-складську будівлю за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Ухвалою Львівської міської ради від 17.02.2022 № 2071 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] » затверджено громадянці [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну ділянку площею 0,0656 га (кадастровий номер 4610137500:04:006:0058) на [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років для реконструкції та обслуговування нежитлової будівлі під офісно-складську будівлю (код КВЦПЗ 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. На виконання ухвали Львівської міської ради від 17.02.2022 № 2071, 15.09.2022 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі № Ш-4448 строком на 10 років, а також укладено договір про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування гр. [PERSON] від 15.09.2022 № 20205 за період від 17.02.2022 року по 17.09.2022 року. Відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові департаменту містобудування Львівської міської ради 13.08.2021 року було проведено обстеження земельної ділянки на [ADDRESS] , яким встановлено, що гр. [PERSON] фактично використовує земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0656 га (кадастровий номер 4610137500:04:006:0058) для обслуговування будівлі на [ADDRESS] за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. За результатами зазначеного обстеження складено акт від 13.08.2021 р. № 74 та вимогу від 13.12.2021 № 74/16. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2022 № 316801012 будівля, літерою «У'-1» загальною площею 138.2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 59995946101) на [ADDRESS] перебуває в приватній власності гр. [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2022 № НВ-0000996952022 земельна ділянка за кадастровим номером 4610137500:04:006:0058 зареєстрована 08.07.2021 в Державному земельному кадастрі, форма власності: комунальна. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом ст. ст. 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю чи споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нерухомого майна, яке належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем нерухомого майна презюмується його користування спірною земельною ділянкою. З вищезазначених положень випливає, що із виникненням права власності на об`єкт нерухомості, власник такого об`єкту не звільняється від обов`язку оформлення прав на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства. Разом цим, відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власниками, ані постійним землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України). У відповідача виник обов`язок не лише звернутися до органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки та оформити і зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, а й сплачувати орендну плату за користування нею. Однак, як зазначалось вище, договір оренди землі № LU-4448 між Львівською міською радою та гр. [PERSON] було укладено лише 15.09.2022 року, а у період з 08.07.2021 по 16.02.2022 року [PERSON] використовувала земельну ділянку безоплатно та без належно оформлених документів на землекористування для обслуговування об`єкту нерухомого майна. Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. З огляду на викладене, [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, що мала заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, у постанові Верховного Суду від 12.04.2019 року у справі № 922/981/18. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.09.2022 № 20349, виданого відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610137500:04:006:0058 на [ADDRESS] становить 987037,28 грн. Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 08.07.2021 по 16.02.2022 року. Пунктом 1 ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Пунктом 5 ухвали встановлено, що ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018. Згідно з п. 7.5.1 вказаного Порядку, річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за винятком коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про передачу земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок використання яких вказано в пунктах 7.6-7.16 цього Порядку. Відповідно до розрахунку наданого управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання гр. [PERSON] земельної ділянки комунальної власності площею 0,0656 га кадастровий номер: 4610137500:04:006:0058 на [ADDRESS] з 08.07.2021 по 16.02.2022 без документів, які підтверджують право користування становить 16 830,69 грн. Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Як визначено ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги Ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Львова, як власник спірної земельної ділянки делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Згідно з положенням ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участю держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), Згідно зі ст. ст. 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду [PERSON] за період з 08.07.2021 по 16.02.2022 року. Набуття права власності відповідачем на будівлю будучи згідно ст. 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом розташованим на земельній ділянці, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення) є органічно і нерозривно пов`язаним з цією земельною ділянкою. Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) є територіальна громада в особі позивача. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що у позовні вимоги слід задовольнити. Вирішуючи даний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та в зв`язку із задоволенням позову вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 2684грн. 00коп, сплаченого позивачем про поданні позову.

Outcome: approved