Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

17 квітня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] зазначено (а.с.1-2): відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року - з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року, до досягнення останнім повноліття, однак, враховуючи зростання витрат на утримання дитини, у зв`язку із підвищенням цін на продукти харчування та одяг, підвищенням прожиткового рівна на дитину відповідного віку, а також, беручи до уваги зміну матеріального стану позивача [PERSON] , пов`язану з наявністю на утриманні іншої неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , відсутністю можливості працевлаштуватись під час воєнного стану, - вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.182, ст.192 СК України, змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , на підставі рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року, на її користь, на утримання дитини - [PERSON] [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 675 гривень на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що і слугувало підставою звернення до суду. 21 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про зміну розміру аліментів, - відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 21 квітня 2023 року (а.с.18), - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. 01 червня 2023 року відповідач [PERSON] , на виконання Ухвали Нетішинського міського суду від 21 квітня 2023 року, - надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №2389/23 від 01 червня 2023 року (а.с.28-32), в якому зазначив: свою вимогу щодо зміни розміру стягнутих, на підставі рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року, аліментів з твердої грошової суми у розмірі 675 гривень на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), на утримання дитини - [PERSON] [INFO] , щомісячно, до досягнення повноліття, - позивач [PERSON] аргументує зміною матеріального стану останньої, пов`язаною з підвищенням цін на продукти харчування та одяг, підвищенням прожиткового рівна на дитину відповідного віку, а також, відсутністю можливості працевлаштуватись під час воєнного стану та - наявністю на утриманні іншої неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , водночас, не додавши до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу про погіршення матеріального стану, у відповідності до положень ст.192 СК України, за якими - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, оскільки, народження дитини у новому шлюбі вказує лише на зміну сімейного стану позивача [PERSON] та не є безумовного підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначив ВС у правовій позиції, висловленій у постанові від 16 вересня 2020 року (справа №565/2071/19), в законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду, яка щорічно підлягає індексації, відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, крім того, відповідач [PERSON] , розуміючи реалії сьогодення, систематично, добровільно сплачує на утримання спільної дитини - [PERSON] [INFO] , аліменти в сумі 1300 гривень, щомісячно, до того ж, на даний час відповідач [PERSON] , у зв`язку з критичним станом здоров`я, що підтверджено консультативними висновками спеціалістів, змушений проходити курс лікування за кордоном, є непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку, не має змоги працювати, не має регулярного доходу, і, відповідно, з урахуванням викладеного, вважає спосіб стягнення аліментів у частці від доходу - неналежним, і, як наслідок, рахує необхідним відмовити у задоволенні позову. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області 05 травня 2015 року (актовий запис за №142 від 05 травня 2015 року (а.с.6), батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є: відповідач [PERSON] - батьком, позивач [PERSON] - матір`ю, відповідно до Рішення Нетішинського міського суду від 12 жовтня 2016 року (а.с.4), - шлюб між позивачем [PERSON] та відповідач [PERSON] - розірвано, відповідно до Рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року (а.с.3), - з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, із дослідженого виконавчого листа від 15 травня 2017 року (а.с.5) вбачається, що, у відповідності до Рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року, за яким - з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, - та яке набрало законної сили 15 травня 2017 року, стягувачу видано виконавчий лист 26 травня 2017 року, відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №2023/002984075 від 13 квітня 2023 року (а.с.47), -дитина - [PERSON] , [INFO] , згідно з Реєстром Нетішинської міської територіальної громади, зареєстрований по [ADDRESS] , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ВК НМР за №6164 від 23 липня 2019 року та ІD-картки [NUMBER] від 29 травня 2019 року, орган, що видав - 6812 (а.с.9,8) - позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Вовковинці Деражнянського району Хмельницької області, РНОКПП [NUMBER] , за відомостями органу реєстрації місця проживання, з 11 січня 2013 року проживає по [ADDRESS] , відповідно до довідки Нетішинського відділу Шепетівської філії Хмельницького обласного центру зайнятості за №2219230151 від 12 квітня 2023 року (а.с.10), - позивач [PERSON] , проживаюча по [ADDRESS] , у період часу з 19 січня 2022 року до 27 лютого 2023 року, перебувала на обліку у Шепетівській філії Хмельницького ОЦЗ - як безробітна, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) 31 березня 2023 року, повторно (актовий запис за №32 від 05 лютого 2019 року (а.с.12), - позивач [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , із досліджених платіжних інструкцій №0.0.2835245618.1 від 26 січня 2023 року, №0.0.2758658948.1 від 29 листопада 2022 року, №0.0.2881193184.1 від 28 лютого 2023 року, №0.0.2798160300.1 від 29 грудня 2022 року, №0.0.2922392936.1 від 27 березня 2023 року, №0.0.2972681868.1 від 28 квітня 2023 року (а.с.33-38) вбачається, що відповідач [PERSON] , за ВП [NUMBER], сплатив аліменти: 26 січня 2023 року - у сумі 1300 гривень (за січень 2023 року), 29 листопада 2022 року - у сумі 1300 гривень (за листопад 2022 року), 28 лютого 2023 року - у сумі 1300 гривень (за лютий 2023 року), 29 грудня 2022 року - у сумі 1300 гривень (за грудень 2022 року), 27 березня 2023 року - у сумі 1300 гривень (за березень 2023 року), 28 квітня 2023 року - у сумі 1300 гривень (за квітень 2023 року), відповідно. відповідно до консультативного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня імені О.Ф. Гербачевського» від 21 жовтня 2022 року (а.с.39), - відповідачу [PERSON] встановлено діагноз: кератоконус ІІІст. правого ока, кератоконус VIст. лівого ока, розбіжна косоокість лівого ока, складний міопічний астигматизм обох очей, відповідно до консультативного висновку спеціаліста КНП «Обласний медичний консультативно-діагностичний центр» від 27 жовтня 2022 року та акту дослідження стану здоров`я №1416 від 28 жовтня 2022 року (а.с.40,41), - відповідачу [PERSON] встановлено діагноз: складний короткозорий астигматизм з різницею рефракції у двох головних меридіанах 5,75 D, з рефракцією в меридіані найбільшої аметропії 14,75 D, кератоконус 3 cm. правого ока; складний короткозорий астигматизм з різницею рефракції у двох головних меридіанах 5,75 D, з рефракцією в меридіані найбільшої аметропії 22,0 D, кератоконус 4 cm., розбіжна монокулярна співдружна Н косоокість лівого ока; міопія високого ступеню обох очей; порушення бінокулярного зору, відповідно до довідок ВЛК [INFO] №15/4951 від 29 жовтня 2022 року і №3708/10 від 31 жовтня 2022 року (а.с.42,43), - відповідач [PERSON] , [INFO] , на підставі ст.26-а, ст.30-а графи ІІ Розкладу хвороб, графи Б ТДВ, визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, при цьому, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 ч.8, ст.7 ч.9 СК України). Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема, главою 15 СК України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими (ст.8, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до положень ст.51 Конституції України та ст.150, ст.180 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Водночас, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 ч.1 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і регулювання сімейних відносин - має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, і, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, при цьому, найкращі інтереси дитини - є предметом їх основного піклування (ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Тобто, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тож, у відповідності до діючого законодавства - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст.182 ч.2 СК України). Згідно ст.183 ч.1 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст.192 СК України). З огляду на положення ст.192 СК України, суд вважає, що зміна розміру аліментів може мати місце і у разі зміни способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що повністю узгоджується з правовою позицією ВС, висловленою у Постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Тож, враховуючи наявність рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року, на підставі якого - з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, а також, беручи до уваги встановлений ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, який складає суму у розмірі 2833 гривні, та наявність обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, з урахуванням положень ст.182 ч.2 СК України, - суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] - про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, шляхом зміни способу стягнення, - обґрунтованими, вмотивованими та переконливими, оскільки, в судовому засіданні доведено зміну матеріального становища дитини - [PERSON] , [INFO] , в бік погіршення, що виникла внаслідок відсутності постійного заробітку (доходу) у позивача [PERSON] та появою у складі родини ще однієї неповнолітньої дитини, і, що, відповідно, вказує на потребу утриманця у матеріальній допомозі, а також, встановлено, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, з урахуванням мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - не відповідає критеріям достатності для належного забезпечення життя утриманця. При цьому, суд, прийшовши до переконання щодо необхідності задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, шляхом зміни способу стягнення, що, на думку суду, може рахуватись, як зміна розміру аліментів, у відповідності до положень ст.192 СК України, - та, відповідно, визначаючи розмір частки від заробітку (доходу), що має приходитись на утримання дитини, вважає за доцільне у судовому рішенні зазначити мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який, згідно приписів ст.182 СК України, - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, визначити початок сплати присуджених судом аліментних виплат, з урахуванням вимог, визначених у Постанові Пленуму ВС України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких - у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (п.23 Постанови). Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, а також, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, зокрема, заперечення щодо задоволення позовних вимог з боку відповідача [PERSON] , який, фактично, підтверджуючи необхідність надання більш суттєвої допомоги на утримання сина, з урахуванням життєвих реалій сьогодення, пред`явив суду відомості щодо добровільного, самостійного збільшення суми визначених судовим рішенням платежів з 675 гривень на 1300 гривень, щомісячно, водночас, не погоджуючись з доводами, викладеними у позовній заяві, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, - приходить висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, шляхом зміни способу стягнення, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина сторін у справі: [PERSON] , [INFO] , присуджених у твердій грошовій сумі, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 15 травня 2017 року, за яким - з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, - і, відповідно, стягнувши з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття, що, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток утриманця, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а також, не суперечить вимогам закону та буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Водночас, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, а також, беручи до уваги, що позивач [PERSON] , на підставі ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, - стягнувши з відповідача [PERSON] - судовий збір, що становить 1073 гривні 60 копійок, на користь держави, у зв`язку з задоволенням позовної заяви, - оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст.180-192 СК України,

Outcome: approved