Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Степаненка О.М., звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що 01.07.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований 11.01.2014 року відділом запису актів цивільного стану Сморгонського районного виконавчого комітету (республіка Білорусь), актовий запис № 9. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею (позивачкою). Також вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З березня 2023 року сторони не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки це буде суперечити її інтересам. А тому, просить шлюб розірвати та стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Степаненко О.М., який діє на підставі ордеру №1056893 від 08.06.2023 року, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Додатково позивачка суду пояснила, що вони з відповідачем п`ять місяців намагались зберегти їх сім`ю, але це їм не вдалося і на теперішній час відповідач не докладає ніяких зусиль, щоб сторони примирились. На її переконання їх сім`ю зберегти неможливо, тому просила шлюб розірвати. Також, просила стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки, на його думку, зберегти їх шлюб неможливо. Також, пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки сплаченого нею при подачі даного позову судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. Щодо витрат позивачки на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн., то зазначив, що, на його думку, такі витрати мають бути розподілені між сторонами в рівних частках, оскільки вони обоє є винними в розпаді сім`ї. При цьому, пояснив, що зауважень щодо таких витрат щодо їх неспівмірності зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг він не має. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК України, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 11.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом запису актів цивільного стану Сморгонського районного виконавчого комітету (республіка Білорусь), актовий запис №9, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 11.01.2014 року (а.с. 7-12). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою, що стверджується актом опитування сусідів № 846 від 07.06.2023 року (а.с. 17). На даний час подружні відносини між сторонами не підтримуються, шлюб носить формальний характер. Спільне господарство не ведеться. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки їх перебування у шлюбі не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою не заявлялось клопотання про зміну прізвища, то підстави для зміни судом прізвища позивачки відсутні, а тому вона має право надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Вирішуючи питання про відшкодування позивачці судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати по справі складаються з витрат позивачки з оплати судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с 3) та витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. (а.с. 19-25). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені повністю, відповідно, понесені нею витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп., на підстав п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК, підлягають до стягнення із відповідача на користь позивачки. Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До інших судових витрат відноситься і витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивачки вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: - ордер серія СА № 1056893 від 08.06.2023 року; - договір про надання правової допомоги №1378 від 07.06.2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Степаненком О.М.; - додатковий договір від 07.06.2023 року № 1378/1 до договору про надання правової допомоги №1378 від 07.06.2023 року, згідно якого вартість послуг (гонорару) з надання професійної правничої допомоги сторонами визначено у 4 500 грн.; - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов Додаткової угоди від 07.06.2023 року № 1378/1, укладеної між Клієнтом [PERSON] та адвокатом Степаненком О.М., відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката склала 4 526 грн.; - акт виконаних робіт від 08.06.2023 року до додаткової угоди № 1378/1 від 07.06.2023 року, згідно якого замовник підтверджує факт отриманих послуг та відсутність будь-яких претензій щодо наданих їх Виконавцем, а Виконавець своїм підписом підтверджує про отримання сплаченої Замовником суми за надані послуги в сумі 4 500 грн.; - квитанція про сплату адвокату Степаненку О.М. позивачкою [PERSON] коштів в сумі 7 000 грн. (призначення платежу: гонорар за договором № 1378/1, 1378/2 від 07.06.2023 року (а.с. 18-25). Вказані докази підтверджують понесення позивачкою витрат з оплати послуг адвоката в розмірі 4 500 грн. і такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду, видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність та об`єм справи, а тому підлягає до стягнення із відповідача на користь позивачки. При цьому, суд також враховує, що відповідачем не заявлялося клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх не співмірністю зі складністю справи чи часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), як це визначено ч. 5 ст. 137 ЦПК України. Натомість, відповідач в судовому засідання пояснив, що зауважень щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг він не має. За таких підстав, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, а саме в розмірі 4 500 грн.

Outcome: approved