Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

13 квітня 2023 року адвокат Чух Василь Степанвич в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 31.05.2021, зареєстрованого в реєстрі під № 75419 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 31.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено нотаріальний напис №75419 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АВАНСАР», якому відступлено право вимоги за договором укладеним між ТОВ «АВАНСАР» та ПАТ «Банк Михайлівський» невиплачених в строк грошових коштів в сумі 36146,17 грн.. 09.08.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяною Миколаївною відкрито виконавче провадження №69593030 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису №75419 від 31.05.2021. Про наявність виконавчого напису [PERSON] не знав і належним чином в законний спосіб повідомлений не був, письмової вимоги від ТОВ «АВАНСАР» не отримував. Між [PERSON] та стягувачем ТОВ «АВАНСАР» будь-яких правовідносин не існувало. [PERSON] брав кредит в розмірі 10000 грн. в ПАТ «Банк Михайлівський», але кредит погасив і більше будь-яких вимог з приводу цього боргу не отримував. Позовна заява надійшла до суду 13.04.2023. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області Лібстера А.С. від 14.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено\~до розгляду\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін;\~визначено сторонам\~строк для\~подачі заяв\~по суті\~справи. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича матеріали нотаріальної справи, які стали підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису. 21.04.2023 приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач відзив на позов не надав, на адресу суду надіслав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Мотивує тим, що позивачем не доведено розмір таких витрат, та не надано докази на йогго підтвердженя. Зазначає, що сума витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн, заявлена позивачем, є неспівмірною зі складністю справи та є нерозумною. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за місцем знаходження нотаріальної контори судових викликів та повідомлень не отримав, запитувані матеріали нотаріальної справи суду не надав. За даними Міністерства юстиції України, наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.12.2021 №1920/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021. Судове засідання призначене на 08.05.2023 відкладено в зв`язку з витребуванням судом додаткових доказів. У зв`язку\~із тривалим\~відрядженням головуючого\~судді Лібстера\~А.С.\~для здійснення\~правосуддя до\~іншого суду,\~за результатами\~повторного автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями,\~справу 29.05.2023\~передано в\~провадження судді\~Коренькова А.А. 31.05.2023 справу прийнято до свого провадження суддею, призначено судовий розгляд. 23.06.2023 розгляд справи відкладено, повторно витребувано у відповідача ТОВ «АВАНСАР» копію договору про переуступку права вимоги, укладений між ТОВ «АВАНСАР» та ПАТ «Банк Михайлівський; витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни засвідчену належним чином копію виконавчого провадження № 69593060. В судове\~засідання позивач,\~відповідач та\~третя особа\~не з`явились,\~надали заяви\~про розгляд\~справи за\~їх відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав зазначених в позові. Крім того, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України зробив заяву якою зобов`язався надати суду докази розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за реєстровим № 75419, було вчинено виконавчий напис, яким на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР», якому ТОВ «ФК «ФАГОР» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/20204 від 27.05.202, якому в свою чергу ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016, відступило право вимоги за Кредитним договором №200405206 від 10.05.2016, укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 36146,17 грн. 48 коп. в тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту 9574,63 грн., сума заборгованості за відсотками 24821,54 грн., сума заборгованості за нарахованою пенею 900,00 грн. за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року (а.с.90 на звороті). На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. 09.08.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 75419 від 31 травня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АВАНСАР» 36146,17 грн. заборгованості (а.с. 88 на звороті-89). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний незаконним та не чинним. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття.» Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», правонаступником якого є відповідач ТОВ «ФК «АВАНСАР» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 31 травня 2021 року тобто в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису реєстровий № 75419 від 31 травня 2021 року приватний нотаріус керувався нечинними нормативними актами, та не мав права в силу закону вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню. Оцінюючи вартість витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, та вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням положень ст.ст.137 та 141 ЦПК України зауважує наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгялду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката , які подлягають розподілу між сторонами. Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Чух В.С. на підставі ордеру серії СВ 1042863 від 10.04.2023 та договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.04.2023 (а.с. 8а-9). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №32/4 від 11 квітня року адвокату Чуху В.С. позивачем проведено оплату за надання правничої допомоги у розмірі 8000 грн. 00 коп. (а.с.8). Надаючи оцінку співмірності розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт суд враховує наступне. 10 квітня 2023 року між адвокатом Чух В.С. та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов`язнання по представництву захисту інтересів [PERSON] в усіх державних, приватних установах. На підтвердження надання правової допомоги адвокатом, позивачем наданий акт про надання правової допомоги за договором № 32 від 10.04.2023 відповідно до якого адвокатом надані наступні послуги: ознайомлення з документами, бесіда з клієнтом, моніторинг законодавства та аналіз судової практики по аналогічним справам, надання консультації та рекомендацій замовнику; укладання договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом, складання позовної заяви, сплата судового збору, підготовка та подача документів до суду; участь у судових засіданнях. Загальна вартість робіт становить 8000,00 грн. Позивачем доведений об`єм наданої адвокатом правової домоги. На думку суду, характер наданої правової та допомоги, її обсяг є співмірним зі складністю справи, був необхідним та доцільним для надання належної правової допомоги, а вартість наданих послуг є пропорційним складності справи та характеру послуг наданих адвокатом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути всі документально підтверджені судові витрати, понесені останнім. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved