Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

27.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що через несправність воронки водостічної труби і жолоби на даху будинку [ADDRESS] над квартирою [ADDRESS] сталося обмерзання зовнішньої стіни будинку з п`ятого по перший поверхи. При відтаюванні льоду і снігу сталося намокання зовнішньої стіни будинку з п`ятого по третій поверхи. Це призвело до затоплення квартир трьох верхніх поверхів, в тому числі і позивача. В результаті затоплення, пошкодженими виявилися стеля, стіна і шпалери зовнішньої стіни квартири. Причиною затоплення є зворотний ухил і яма на м`якій покрівлі, а також негерметичність швів м`якої покрівлі жолоби біля водостічної труби. З приводу затоплення за вх. № 29 від 01.02.2018 року відповідачу надана скарга-заява з проханням усунути несправність інженерного обладнання та скласти акт про затоплення. У відповіді на неї за вих. № 29 від 19.02.2018 року відповідач факт пошкодження інженерного обладнання визнав. Представник відповідача 02.02.2018 року виходив за вказаною адресою та склав акт про залиття. Відповідно до складеного акту від 11.01.2019 року воронка від облідініння була очищена. Позивач вважає, що порушено його права та просить суд, визнати бездіяльність відповідача, оскільки він не виконує належним чином покладені на нього обов`язки, стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн. Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач мешкає у будинку [ADDRESS] . Через несправність воронки водостічної труби і жолоби на даху будинку над квартирою [ADDRESS] сталося обмерзання зовнішньої стіни будинку. При відтаюванні льоду і снігу сталося намокання зовнішньої стіни будинку з п`ятого по третій поверхи. Це призвело до затоплення квартир трьох верхніх поверхів, в тому числі і позивача. В результаті затоплення, пошкодженими виявилися стеля, стіна і шпалери зовнішньої стіни квартири. Причиною затоплення є зворотний ухил і яма на м`якій покрівлі, а також негерметичність швів м`якої покрівлі жолоби біля водостічної труби. З приводу затоплення за вх. № 29 від 01.02.2018 року відповідачу надана скарга-заява з проханням усунути несправність інженерного обладнання та скласти акт про затоплення. У відповіді на неї за вих. № 29 від 19.02.2018 року відповідач факт пошкодження інженерного обладнання визнав, представник відповідача 02.02.2018 року виходив за вказаною адресою та склав акт про залиття. Відповідно до складеного акту від 11.01.2019 року воронка від облідініння була очищена. Відповідно до Законом України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець/виробник зобов`язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 970 від 11.12.2013 року "Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі" у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Як вбачається з матеріалів справи, у своїй скарзі-заяві від 30.01.2018 року, яка зареєстрована КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради 01.02.2018 року, [PERSON] не викликав представника відповідача для складання акта-претензії, а лише просив розглянути його скаргу-заяву та скласти акт про залиття. Суд звертає увагу, що згідно норм чинного законодавства, у разі залиття приміщення складається акт про залиття. Так, пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на заяву позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства та у встановлений законом строк, позивачу було надано Акт від 02.02.2018 року, що підписаний начальником дільниці № 6, майстром дільниці, слюсаря-сантехніка та самим позивачем, в якому зазначено, що у результаті складних погодних умов сталося вимерзання кровлі та водостічної труби, в результаті чого, сталося залиття квартир. У вказаному акті відсутні будь-які заперечення, зауваження [PERSON] щодо його складення та змісту. Суд також наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази проведення оцінки з визначенням розміру спричинених збитків. Крім того, на звернення від 30.01.2018 року, яке зареєстроване КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради 01.02.2018 року, [PERSON] була надана письмова відповідь від 19.02.2018 року у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян". Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до складеного акту від 11.01.2019 року, який підписаний начальником дільниці № 6, майстром дільниці, слюсаря-сантехніка та самим позивачем, було зафіксовано очищення воронки та облідініння даху будинку за адресою [ADDRESS] . Отже, суд приходить до висновку щодо відсутності порушення прав позивача та відсутності неналежного виконання норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідачем, оскільки наведене не відповідає обставинам справи. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини другої 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Суд зауважує, що дійсно цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Це може бути вина у формі умислу або необережності. Вина є суб`єктивним елементом. При цьому, ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач. В той же час, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Таким чином, позивач не зобов`язаний доводити вину заподіювача шкоди, в той же час він в силу дії принципу диспозитивності процесу не звільняється від доведення інших елементів складу цивільного правопорушення, зокрема факту спричинення йому шкоди та його розміру, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою. Суд наголошує, що не дивлячись на презумпцію вини заподіювача шкоди, виключною підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які повинні бути встановлені під час розгляду справи по суті. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Однак, всупереч викладених норм законодавства в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди саме відповідачем. Таким чином, у суду відсутні підстави для встановлення вини відповідача та спричиненні останньому майнової шкоди й не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням шкоди позивачу. Окрім того, позивач не надав суду доказів того, що ним у встановленому законом порядку виявлено недоліки з виконання робіт по утриманню будинку відповідачем, й слід звернути увагу, що матеріали справи містять акт від 11.01.2019 року, який підписаний начальником дільниці № 6, майстром дільниці, слюсаря-сантехніка та самим позивачем, щодо очищення воронки та облідініння даху будинку за адресою [ADDRESS] , з яким позивач погодився, будь-яких зауважень не мав й сам акт не оскаржував в установленому законом порядку. Також слід звернуту увагу, що оскільки судом під час розгляду справи не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не є обґрунтованими доводи позивача про завдання йому матеріальної та моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями Цивільного кодексу України та відсутністю доказів на її підтвердження. Суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed