Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовною заявою 25 квітня 2023 року, в якій просив суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2010 року станом на 26 березня 2023 року в загальному розмірі 42 697 грн. 21 коп., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 37 352 грн. 79 коп., заборгованість за простроченими процентами 5 344 грн. 42 коп.; стягнути з відповідача судові витрати 2 684 грн. 00 коп. судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14 квітня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та у виписці по рахунку, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 26 березня 2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 42 697 грн. 21 коп., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 37 352 грн. 79 коп., заборгованість за простроченими процентами 5 344 грн. 42 коп. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому за захистом прав представник, діючи в інтересах банку, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.123). Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» одночасно з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Будучи присутнім в судовому засіданні, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнавав, заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що дійсно він укладав з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит, в рамках якого скористався послугою «Оплата частинами», придбавши у розстрочку побутову техніку. Більше ніяких кредитів він не отримував, початково визначений ліміт по рахунку не змінював. Після того, як банк в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт на його картці, йому почали надходити повідомлення про незрозумілі транзакції по рахунку шляхом зняття та списання коштів. З метою з`ясування причини цьому та отримання виписки по рахунку він звернувся до відділення банку. Отримавши виписки по рахунку він виявив, що гроші з його рахунку знімались без використання картки, в той час жодних дзвінків чи смс на його мобільний телефон задля підтвердження транзакцій від банку не надходило. Вважаючи, що його кредитними коштами заволоділи невідомі особи шахрайським способом, він звернувся до правоохоронних органів. Однак з введенням в Україні воєнного стану, поданою ним заявою ніхто не займався. Фактично він визнає той факт, що брав кредит в розмірі 5000 грн., які погасив. Підпис в анкеті-заяві від 14 квітня 2010 року йому належить, що він підтвердив після ознайомлення з нею в судовому засіданні. Правом на подання відзиву в межах встановленого процесуального строку з моменту отримання позову з додатками 08 червня 2023 року (а.с.129) відповідач не скористався, додаткового строку для цього не потребував. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши пояснення відповідача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. 14 квітня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.29). В анкеті-заяві вказано, що [PERSON] отримав платіжну картку КРЕДИТКА «УНІВЕРСАЛЬНА» за № [NUMBER] , пін-код до неї із встановленим на ній кредитним лімітом 5000 грн., свідченням чому є підпис відповідача у відповідній графі анкети (а.с.29-зворот). 22 червня 2022 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту в АТ «ПРИВАТБАНК» за кожним з типів кредитного продукту, що пропонуються позичальникам АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.30-34). В рамках дії кредитного договору банк неодноразово пере випускав кредитні картки, які [PERSON] отримував, а саме: 25 березня 2014 року за № [NUMBER] зі строком дії до 01/18; 10 квітня 2014 року за № [NUMBER] зі строком дії до 03/18; 11 червня 2015 року за № [NUMBER] зі строком дії до 01/19; 21 травня 2017 року за № [NUMBER] зі строком дії до 05/21; 15 липня 2020 року за № [NUMBER] зі строком дії до 05/23; 17 липня 2020 року за № [NUMBER] зі строком дії до 02/24; 22 червня 2022 року за № [NUMBER] зі строком дії 03/24; 15 вересня 2020 року за № [NUMBER] зі строком дії 07/24; 16 вересня 2020 року за № [NUMBER] зі строком дії до 07/24; 21 лютого 2022 року за № [NUMBER] зі строком дії до 02/26; 03 жовтня 2022 року за № [NUMBER] зі строком дії до 08/26. Тип кредитної картки визначений як «Універсальна» (а.с.27). Доказів в спростування цьому відповідач суду не надав. Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.28), за картковим рахунком відповідача кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: встановлено на рівні 5000 грн. при укладенні кредитного договору, збільшено до 6600 грн. 25 березня 2014 року, збільшено до 12\~000 грн. 12 травня 2017 року, збільшено до 14\~000 грн. 18 серпня 2017 року, збільшено до 16\~000 грн. 16 вересня 2017 року, збільшено до 18\~000 грн. 13 жовтня 2017 року, збільшено до 19\~000 грн. 25 жовтня 2018 року, збільшено до 20\~000 грн. 15 вересня 2019 року, збільшено до 22\~000 грн. 15 листопада 2019 року, збільшено до 27\~000 грн. 05 грудня 2019 року, збільшено до 30\~000 грн. 15 липня 2020 року, збільшено до 32\~000 грн. 15 вересня 2020 року, збільшено до 35\~000 грн. 16 вересня 2020 року, та встановлено на рівні 0 грн. з 26 грудня 2022 року. 14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення Єдиного акціонера банку №519 від 21 травня 2018 року, що не є перетворенням юридичної особи. Вказані зміни відображено у Статуті (а.с.65-66). До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 14 квітня 2010 року позивачем долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кожним з продуктів, що пропонує банк: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с.35) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.36-60). Згідно з наданими банком розрахунками (а.с.5-26), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2010 року станом на 26 березня 2023 року складає у загальному розмірі 42 697 грн. 21 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту 37 352 грн. 79 коп., заборгованість за простроченими процентами 5 344 грн. 42 коп. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про види та розмір неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, розмір процентів надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, який неодноразово змінювався, активне користування відповідачем кредитною карткою (зняття готівки, переведення коштів між картками, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо), що слідує з виписки по рахунку (а.с.70-118), у сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку позичальника вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами у споживчих цілях (придбання товарів, оплата послуг, купівля продуктів харчування), частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, зокрема шляхом поповнення картки через термінали самообслуговування, востаннє сплативши 20 березня 2023 року 100 грн. шляхом поповнення готівкою через термінал самообслуговування (а.с.70). Вказана банківська операція відображена по рахунку позичальника, а внесені ним кошти зараховано банком на погашення кредитної заборгованості. Таким чином, позивач, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, зарахованого на картковий рахунок із видачею картки позичальникові, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином та своєчасно не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 37 352 грн. 79 коп., яку суд вважає доведеною. Вказана сума розрахована з урахуванням внесених позичальником коштів, а наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок не викликає у суду сумнівів в його правильності в цій частині і не спростований жодними доказами з боку відповідача. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Посилання відповідача, що він не користувався кредитними коштами, а фактично кошти з його кредитної картки знімали інші особи шляхом вчинення шахрайських дій, суд оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені та ґрунтуються виключно на його словах без їх доказового підтвердження, в той час як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу незаконного заволодіння належною [PERSON] кредитною карткою або несанкціонованого зняття з неї грошових коштів, останній суду не надав, а у випадку неможливості не надання не реалізував надане йому процесуальне право на подання клопотання про їх витребування у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд не погоджується із розміром заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 344 грн. 42 коп. з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Дослідженням змісту підписаної відповідачем анкети-заяви судом встановлено, що відомості про погоджений сторонами розмір процентної ставки при укладенні кредитного договору відсутні. Надані позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна за продуктами «Універсальна, Універсальна Голд», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ суд також вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальникові за підписаною анкетою-заявою, а містять лише виклад умов використання кожної з кредитних карток за різними типами кредитування, які емітуються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що, зважаючи на відсутність у підписаній позичальником заяві відомостей щодо типу отриманої картки, не має правового значення для вирішення даного спору, у тому числі для визначення процентної ставки, діючої за кредитною карткою відповідача. Разом з тим, підписана відповідачем анкета-заява містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, видачу кредитної картки, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги, сплату процентів за користування кредитом. Аналогічно має місце з паспортом споживчого кредиту, де зазначений перелік усіх типів кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак не деталізовано, який з них обрано саме [PERSON] . Довідка банку (а.с.27) також містить інформацію про видачу позичальникові кредитної картки та її перевипуск за типом «Універсальна», однак без деталізації за яким конкретно типом кредитування. Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані за ставкою 2,5% на місяць до 31 серпня 2014 року, 2,9% на місяць з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, 3,6 % на місяць з 01 квітня 2015 року до 14 липня 2020 року, зі зменшенням ставки 3,5 % на місяць з 15 липня 2020 року, зменшенням до 3,4% на місяць з 01 серпня 2020 року і застосуванням на цьому рівні в подальшому. Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, погодженої з відповідачем при укладенні договору, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії анкети-заяви, витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, виписки з рахунку позичальника, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав, про свою участь в судовому засіданні не заявив. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачеві процентів за користування кредитом без погодження їх ставки, а тому у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по процентам слід відмовити. Таким чином,\~суд зазначає\~про наявність\~правових підстав\~для часткового\~задоволення позовних\~вимог із\~стягненням з\~відповідача [PERSON] \~на користь\~позивача суми\~заборгованості за\~тілом кредиту\~в розмірі\~37\~352\~грн.\~79\~коп.\~станом на\~26\~березня 2023 року за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2010 року та відмовою у стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 344 грн. 42 коп. за недоведеністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує часткове задоволення позовних вимог (87%), а тому згідно зі ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені (а.с.69) судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить відповідно 2 335 грн. 08 коп.

Outcome: partial