Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 2012 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 41 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість, яка станом на 05 березня 2023 року складає 47707,09 грн, з них: 39209,76 грн - заборгованість за тілом кредита, 8497,33 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 05 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він у задоволенні позовних вимог просить відмовити через їх недоведеність. Заперечення проти позову обгрунтовує тим, що при підписанні анкети-заяви не був ознайомлений з іншими умовами та порядком нарахування процентів; факт видачі кредиту та розмір заборгованості не підтверджений первинними бухгалтерськими документами; оригінал анкети -заяви до позовної заяви не наданий; матеріали справи не містять інформації про закінчення строку дії укладеного договору та вимоги позивача до відповідача, що свідчить про недоведеність закінчення дії договору та прострочення відповідачем зобов`язання; ціна договору у формі сплати процентів між сторонами не узгоджувалися; загалом належних і переконливих доказів заявленої заборгованості банк суду не надав. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав, справу просив розглядати на підставі доказів, що наявні у матеріалах справи. Відповідач позовні вимоги не визнає, з підстав викладених у відзиві на позов у його задоволенні просить відмовити, справу розглядати без його участі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00грн. на платіжну картку (а.с. 17). У заяві позичальника нарахування процентів, пені та штрафу не зазначено. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитними коштами знімав та вносив кошти на погашення кредиту, останнє зарахування -у серпні 2022 року (а.с. 56-68). Протягом дії договору Банком було видано три кредитні картки, остання з яких має термін дії до 09/23 (а.с.16). 16 лютого 2015 року Банком було встановлено кредитний ліміт у сумі 300,00 грн, який у подальшому зменшувався та збільшувався: 19 лютого 2015 року до 2000,00 грн.; 19 лютого 2015 року до 3000,00 грн.; 19 лютого 2015 року до 2500,00 грн.; 05 червня 2015 року до 6900,00 грн.; 31 травня 2019 року до 31000,00 грн.; 15 вересня 2020 року до 30953,68 грн.; 29 вересня 2020 року до 30953,68 грн.; 15 жовтня 2020 року до 30912,46 грн.; 21 жовтня 2020 року до 30912,46 грн.; 28 жовтня 2020 року до 30 912,46 грн.; 04 листопада 2020 року до 30 800,00 грн.; 11 листопада 2020 року до 30600,00 грн.; 12 грудня 2021 року до36 000,00 грн., 22 лютого 2022 року до 40 000,00 грн.; 22 лютого 2022 року до 41 000,00 грн.; 28 жовтня 2022 року до 41000,00 грн.; 08 листопада 2022 року до 41 000,00 грн.; 22 листопада 2022 року до 41000,00 грн.; 06 грудня 2022 року до 41000,00 грн.; 20 грудня 2022 року до 41 000,00 грн.26 грудня 2022 року до 0,00 грн. (а.с.15). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором станом 05 березня 2023 року становить 47707,09 грн., з них: 39209,76 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8497,33 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.6-14 ). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які надані на підтвердження позовних вимог позивачем, останні не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, надав на підтвердження позовних вимог копію паспорту споживчого кредиту, яким визначено порядок надання банківських послуг, що викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, який підписаний відповідачем 12 грудня 2021 року (а.с.18-21), що не підтверджує Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення кредитного договору 02 жовтня 2012 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) прийняв наступний висновок: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Як встановлено вище, заява-анкета, підписана відповідачем 02 жовтня 2012 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Отже, наданий Банком паспорт споживчого кредиту не є складовою кредитного договору, укладеного з відповідачем 02 жовтня 2012 року, не змінює його умов та не підтверджує укладення нового договору. Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що на день підписання анкети-заяви 02 жовтня 2012 року сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, анкета-заява на отримання кредитної картки не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок повернення кредиту, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачкем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, є підставою для відмови у стягненні з відповідача 8497,33 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, оскільки такі є недоведеними. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з тим, враховуючи, що за рахунок кредиту відбувалося погашення процентів на загальну суму 38872,1 грн, що відображено у розрахунку в колонці "відсотки, погашені за рахунок кредиту", та згідно з наданою Банком випискою з карткового рахунку позичальника, сплату яких не передбачено договором, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у частині стягнення 8834,99 грн. непогашеного тіла кредиту. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідача про відсутність належних і переконливих доказів видачі кредиту та заявленої заборгованості спростовуються анкетою-заявою відповідача від 02 жовтня 2012 року, розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, які є належними доказами видачі кредиту, та ним не спростовані. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц прийняв висновок про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved