Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно покликаючись на те, що 11 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, предметом якого стала грошова сума 780 000,00 грн. у строк до 25 вересня 2017 року. У зв`язку з неповерненням вчасно відповідачем грошових коштів, 23 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. В ході розгляду справи [PERSON] позовні вимоги визнав та заявив про готовність провести переоформлення належних йому 3/4 частин квартири [ADDRESS] , яке в подальшому не відбулося. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року позов [PERSON] був задоволений та з [PERSON] на його користь було стягнуто 780 000,00 грн. При зверненні позивача до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду ним було з`ясовано, що 09 серпня 2018 року відповідач подарував належні йому частки своїй дочці [PERSON] . Позивач вважає цей договір фіктивним та просить суд визнати його недійсним. Крім того, 06 листопада 2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, а 09 листопада 2018 року відповідно до договору між [PERSON] та [PERSON] квартира передана в іпотеку. В подальшому позивачем було подано заяву про уточнення, збільшення та остаточне визначення позовних вимог покликаючись на те, що в процесі розгляду даної справи, стороні позивача стало відомо, що від [PERSON] спірне майно перейшло у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29 жовтня 2018 року виданого в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що 06 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного майна, а в подальшому відносно спірного майна [PERSON] укладено договір іпотеки з [PERSON] . Вважає правочини недійсними з тих самих підстав, що і договір дарування та просить їх скасувати як похідні. Постановою Верховного Суду від 17.03.2021 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.08.2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02.12.2020 року скасовано, справу №461/7568/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25.08.2021 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,за участю третіх осіб- Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, Приватного нотаріуса Львівського міськогонотаріального округу Пилипенка Юрія Пилиповича, про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно та відкрито провадження у справі. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. Відзив на позовну заяву вмотивований тим, що [PERSON] придбано квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року, нею проведено повний розрахунок за придбане майно, що є істотною умовою договору такого виду, право власності на об`єкт нерухомого майна за договором (квартиру) зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується наявними у справі доказами. Вказує, що позивачем не наведено самостійних правових підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року та договору іпотеки укладеного з [PERSON] , а правова природа договорів та визначені в договорах істотні умови договору не суперечать вимогам цивільного законодавства, які регламентують порядок укладення даного виду договорів. Зазначає, що договір дарування укладено 09 серпня 2018 року та нотаріально посвідчено. Цього ж дня обдарована зареєструвала за собою право власності на квартиру у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така дія можлива лише за умови прийняття обдарованим документів, які посвідчують право на квартиру (нерухоме майно), відтак, квартира у відповідній частці була передана, а обдарованою прийнята у свою власність, а тому, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.Вказує, що після укладення договору дарування від 09.08.2018р. [PERSON] ( [PERSON] не продовжував фактично володіти та користуватися квартирою. [PERSON] надала квартиру в безоплатне користування [PERSON] , що також підтверджує ті обставини, що [PERSON] не продовжує проживати в спірній квартирі після її відчуження. Ні [PERSON] , ані [PERSON] не є близькими родичами чи близькими знайомими [PERSON] , спільне проживання в квартирі з відповідачем [PERSON] є не можливим. 03.06.2022 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі, у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] , оскільки спірні відносини допускають правонаступництво. Розгляд клопотання просив здійснювати за його відсутності. Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2022 року провадження у справіза позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, Приватного нотаріуса Львівського міськогонотаріального округу Пилипенка Юрія Пилиповича, про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме зупинено до залучення до участі у справі правонаступника-(ків) відповідача [PERSON] . 04.05.2023 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про відновлення провадження у справі, у зв`язку із відсутністю правонаступників відповідача [PERSON] . Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 05.05.2023 року відновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явились, в раніше поданих клопотаннях просили розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та просять задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, покликаючись на їх безпідставність, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що, оскільки відповідач [PERSON] помер, однак після закінчення встановленого законодавцем строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , відсутні спадкоємці прав та обов`язків останнього, які б могли бути залучені до участі у справі як правонаступники відповідача [PERSON] , то провадження у справі слід закрити, у зв`язку з смертю відповідача [PERSON] .Інші відповідачі по справі, жодних обов`язків перед позивачем не мають, а відтак і відсутні порушені або осопрювані права позивача, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити з підстав відсутності порушеного або оспорюваного права позивача. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутності, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 04 травня 2022 року. Згідно положень ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Фізичною особою вважається людина як учасник цивільних правовідносин (ст.24 ЦК України). Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст.55 ЦПК України передбачено, що в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Згідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] відповідач по справі - помер [INFO] , а відтак строк для прийняття спадщини після його смерті, сплив 01.11.2022 року. Відповідно до Витягу зі Спадково реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71988589 від 30.03.2023 року, виданого приватним нотаріусом Ковальчук Л.Я. інформація про спадкову справу після смерті [PERSON] відсутня. З огляду на викладене, судом встановлено, що незважаючи на те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво після смерті відповідача [PERSON] , після закінчення встановленого законодавцем строку для прийняття спадщини після смерті відповідача [PERSON] , відсутні спадкоємці прав та обов`язків останнього, які б могли бути залучені до участі у справі як правонаступники відповідача [PERSON] . Відповідно п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у справі [PERSON] помер і протягом десяти місяців з часу відкриття спадщини спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звернулися, що виключає можливість вступу у справу правонаступника сторони, а тому провадження у справі в частині вимог, що стосуються відповідача [PERSON] слід закрити, у зв`язку з смертю відповідача [PERSON] . Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Обґрунтовуючи своє порушене право, за захистом якого позивач звертається до суду, останній вказує про те, що 11 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, предметом якого стала грошова сума 780 000,00 грн. у строк до 25 вересня 2017 року. У зв`язку з неповерненням вчасно відповідачем грошових коштів, 23 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року позов [PERSON] був задоволений та з [PERSON] на його користь було стягнуто 780 000,00 грн. При зверненні позивача до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду ним було з`ясовано, що 09 серпня 2018 року відповідач подарував належні йому частки своїй дочці [PERSON] . Зазначає, що у відповідача [PERSON] відсутнє інше майно, на яке можливо було б звернути стягнення. За змістом статей 203, 215, 217 ЦК України, оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття заінтересована особа такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним,спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Позивач не є стороною оспорюваних договорів, зазначеними договорами не визначались будь-які його права, не встановлювались будь-які його обов`язки, а також прав (в тому числі зареєстрованих у встановленому законом порядку) у позивача на спірну квартиру, яка є предметом оспорюваних договорів не має. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] помер і відсутні спадкоємці прав та обов`язків останнього, які б могли бути залучені до участі у справі як правонаступники. Відтак, позивачем не доведено, яким чином укладення оспорюваних договорів порушують його права чи законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду. Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.05.2011 у справі "Серявін та інші проти України" (SeryavinandOthers v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03). Оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договорів у цій справі, не довів порушення своїх прав, це є достатньою підставою для відмови в позові. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed