Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

15.09.2021 АТ «АКБ «Конкорд» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 31.07.2018 між АТ «АКБ "Конкорд" та [PERSON] укладено кредитний договір №60.16.000126 про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування коштів на картковий рахунок у розмірі 49204,00 грн строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45,0% [PERSON] особисто підписав та подав до банку підписані ним документи - Заяву про відкриття поточного рахунку, розписку про отримання платіжної картки, Заяву про отримання кредиту/кредитний договір №60.16.000126, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту, паспорт споживчого кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в межах встановленого ліміту в розмірі 49204,00 грн. Оскільки позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором №60.16.000126, станом на 26.08.2021 заборгованість за договором №60.16.000126 становила 96765 грн. 77 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 49 204 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 14367 грн. 05 коп., плата за супроводження простроченої заборгованості - 18897 грн. 65 коп., санкції за порушення строків погашення кредиту - 14297 грн. 07 коп. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. Провадження у справі було відкрито за ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.09.2021 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. Відповідно до акту приймання-передавання справ до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла справа № 641/6979/21, яка ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.07.2022 прийнята до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не прибули. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач причин не прибуття до суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Подав до суду відзив, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Зазначив, що сторони не досягли згоди з розміру, порядку та строку нарахування та сплати санкцій за порушення строків погашення кредиту, що нараховані в розмірі 14297,07 грн. та супроводження простроченої заборгованості в розмірі 18897,65 грн. Жоден підписаний ним документ не містить інформації щодо нарахування цих сум, тому він не погоджується із їх стягненням та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 13.01.2022 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому прохаючи задовольнити позов у повному обсязі вказує, що підписавши заяву про надання кредиту та приєднавшись до Публічного договору, відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію банку укласти публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на умовах зазначених у договорі. Плата за супроводження простроченої/несанкціонованої загальної заборгованості, яка передбачена тарифами банку з 15.01.2018 у розмірі 7,60% на місяць та санкції за порушення зобов`язань 10грн + 7,6% передбачені Публічним договором та тарифами банку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із не прибуттям до суду всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 30.07.2018 відповідачем подано анкету-заяву на отримання кредитного ліміту в сумі 49204,00 грн на строк 24 місяці з відсотковою ставкою 45%, 31.07.2018 заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки. 31.07.2018 відповідачем підписано заяву про надання кредиту/кредитний договір № заява про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/договір платіжної картки № 60.16.000126 та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, за якими сума кредиту становить 49204 грн, строк кредиту 24 місяці, % ставка за кредитом 45. 01.08.2028 відповідачем було отримано платіжну картку, про що свідчить письмова розписка клієнта. Таким чином, 31.07.20218 між АТ «АКБ «Конкорд» та [PERSON] укладено кредитний договір № 60.16.000126 про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок у розмірі 49204,00 грн, строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45,0%. На виконання взятих на себе зобов`язань за договором №60.16.000126 від 31.07.2018 позивач надав кредит відповідачу в межах встановленого ліміту в розмірі 49204,00 гривень шляхом видачі кредиту на картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджуються випискою по особовому рахунку за період з 01.08.2018 по 23.12.2020. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ АКБ Конкорд). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач прохає стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 60.16.000126 від 31.07.2018, яка станом на 26.08.2021 складає 96765,77 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 49204 грн, за відмотками - 14367,05 грн, платежі за надані послуги: супроводження простроченої заборгованості - 18897,65 грн, санкції за порушення строків погашення кредиту - 14297,07 грн. Заперечень щодо розміру заборгованості за кредитом та відсотками відповідачем подано не було, водночас наголошено на тому, що укладаючи договір сторонами не було погоджено умов з розміру, порядку та строку нарахування та сплати санкцій за порушення строків погашення кредиту, що нараховані в розмірі 14297,07 грн. та супроводження простроченої заборгованості в розмірі 18897,65 грн Надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача вказує на отримання відповідачем платіжної картки, використання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012 № 578/5. Факт користування кредитними коштами іншими належними доказами відповідачем не спростовано. Таким чином, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та користування відповідачем кредитними коштами є виписка по особовому рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 справа № 456/3643/17 провадження № 61-9882 св20. Враховуючи, що сторонами було погоджено розмір кредиту та відсотки за його користування, беручи до уваги, що кредитні кошти не були повернуті відповідачем, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню. Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення платежів за надані послуги супроводження простроченої заборгованості - 18897,65 грн, санкції за порушення строків погашення кредиту - 14297,07 грн, посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд", як невід`ємну частину укладеного між банком та відповідачем договору. Частина ч.6 ст.81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у Заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.16.000126 від 31.07.2018, яка була підписана відповідачем не містяться умови щодо зобов`язань позичальника по сплаті платежів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань. Також, між банком та позичальником було підписано Додаток № 1 до Кредитного договору від 31.07.2018 "Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки», який також не містить погоджених позичальником розміру вартості послуги за супроводження простроченої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань. Дослідивши наданий позивачем до позовної заяви Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд" судом встановлено, що даний документ не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція Договору та Тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 60.16.000126 від 31.07.2018 та в подальшому їх умови не змінювались, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Публічного договору розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір № 60.16.000126 від 31.07.2021, а також відсутність у підписаних позичальником Заяві про надання кредиту та Розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки погоджених позичальником умов розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань, суд доходить висновку, що при укладені договору сторони не обумовили у письмовому вигляді умови кредитування - розмір вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення зобов`язань, порядок та розмір їх нарахування. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII "Про захист прав споживачів"). Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019 у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019 у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18). Суд також критично ставиться до підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту, який датований 01.08.2018, тобто вже після укладення кредитного договору. Докази на підтвердження того, що вказаний паспорт регулює умови кредитування за кредитним договором від 31.07.2021 відсутні. З наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом, оскільки він не містить посилання на конкретний договір, номер картки або рахунок, який обслуговується. При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживчу інформацію, необхідну до порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою - Паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ «АКБ "Конкорд" підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 63571,05 грн. Позовні вимоги в частині стягнення платежів на надані послуги супроводження простроченої заборгованості - 18897,65 грн та санкції за порушення строків погашення кредиту у розмірі 14297,07 грн, не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог - 1491,29 грн (63571,05 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 270 грн (розмір судових витрат) / 96765,77 грн (розмір заявлених позовних вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial