Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

16.11.2020 заявник [PERSON] , директор ТОВ «Коронел», звернувся до суду за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив визнати, що належне Товариству нежитлове приміщення фактично знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог заявник зазначає, що 27 червня 1997 року Київським міським бюро технічної інвентаризації посвідчено, що домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «Коронел» на підставі Договору купівлі-продажу від 27.03.1997 року, який засвідчений приватним нотаріусом Левицьким Р.В. , реєстраційний номер 1651. Під час продажу цих приміщень, нотаріусом виявлено, що в Договорі допущено технічну помилку, а саме невірно вказана адреса місцезнаходження нежитлового приміщення: [ADDRESS] , хоча фактично приміщення знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 7 червня 2021 року, після усунення недоліків, провадження у справі за заявою [PERSON] відкрито. Заявник подав заяву про розгляд заяви без його участі, підтримав подану заяву, просив її задовольнити. Заінтересована особа Київський державний нотаріальний архів в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Судом встановлено, що 27.03.1997 року між колективним підприємством трикотажна фабрика «Киянка» та ТОВ «Коронел», в особі директора - Озембловського В.С., було укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким відчужуване нерухоме майно складається з підвалу площею 105,7 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1651 (а.с. 6). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 27.06.1997 на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, виданого Київським міським БТІ, домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Коронел» на підставі Договору купівлі-продажу, про що зроблено запис в реєстрову книгу за реєстром № 166-з (а.с. 7). Однак, як зазначає заявник, фактично вказане вище приміщення знаходиться у м. Києві за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження надав суду: технічний паспорт, виготовлений 21.10.2020, план за поверхами, згідно з якими група нежитлових приміщень № 150, що належить ТОВ «Коронел», знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12); викопіювання з планово-картографічних матеріалів з нанесенням меж земельних ділянок у [ADDRESS] . З довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2020 № 1475 від 22.10.2020 вбачається, що площа частини групи приміщень № 150, яка належить ТОВ «Коронел» за адресою: [ADDRESS] , становить 106,1 кв.м. (а.с. 10). Листом № 05702-3676 від 22.03.2023 року Департамент земельних ресурсів повідомив заявника, що територія, на якій у Міському земельному кадастру обліковувалась земельна ділянка з кодом 79:367:0002 у [ADDRESS] площею 1447,31 кв.м. входить до ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:367:0005 на [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] площею 21755 кв. м, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради листом № 055-1947 від 27.03.2023 року повідомив, що в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна [ADDRESS] та [ADDRESS] . На топографічній основі м. Києва різного масштабного ряду вздовж [ADDRESS] відсутня будівля з номером [ADDRESS] , проте на п`ятиповерховій будівлі, розташованій на [ADDRESS] наявна будівля з номером 15. В матеріалах справи також містяться висновок № 731 санітарно-епідеміологічної служби та дозвіл на продовження роботи згідно з якими дозволяється продовжити роботу магазину запасних частин ТОВ «Коронел» за адресою: [ADDRESS] . Отже, суд визнає, що приватним нотаріусом Левицьким Р.В. у договорі купівлі-продажу від 27.03.1997 року помилково вказано, що приміщення, яке придбало ТОВ «Коронел», знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жуковського Василя, 15. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам ст.ст. 203, 275 ЦПК (чинним за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести у рішенні докази у підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 39920/6-20 від 02.12.2020 діяльність приватного нотаріуса Київського МНО Левицького Романа Всеволодовича анульована з жовтня 2017 року. Документи нотаріального діловодства та архів Левицького Р.В. перебувають на стадії передачі до Київського державного нотаріального архіву. Визнання помилковими чи зміна записів в нотаріально посвідчених правочинах знаходиться поза межами компетенції Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) та Київського державного нотаріального архіву. З урахуванням наданих заявником доказів, оскільки невідповідність в написанні адреси у правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації заявником права розпорядитись належним йому нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту, що нежитлове приміщення фактично знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved