Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору суборенди земельної ділянки та стягнення заборгованості за договором суборенди. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачка є орендарем земельної ділянки площею 1,9981 га, кадастровий номер 5121082000:01:002:0432, розташованої на території Граденицької сільської ради Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області згідно договору оренди земельної ділянки № 6 від 14.03.2014 року (яким передбачено право здавати земельну ділянку в суборенду), що був укладений нею з власником цієї земельної ділянки [PERSON] , якому ця земельна ділянка належить згідно державного акту серії ЯА № 086659 від 10.03.2005 року. Згідно з договором суборенди земельної ділянки № 9, укладеним між позивачкою та відповідачем 31.03.2014 року, дата державної реєстрації: 02.04.2014 року, номер запису про інше речове право: 5266443, земельна ділянка площею 1,9981 га, кадастровий номер 5121082000:01:002:0432, була передана позивачкою в суборенду відповідачу ТОВ «Колос» на 25 років. Відповідно до пунктів 3.1 та 3.4 цього договору відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою, в термін з 01 серпня по 30 листопада кожного року дії договору суборенди земельної ділянки сплачувати позивачці орендну плату у розмірі 1 400,00 грн. Згідно пункту 3.3 Договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. 31.12.2021 року до вказаного договору суборенди була укладена додаткова угода, якою було збільшено термін договору на 2 роки та було викладено п. 3.1. в такій редакції: «Орендна плата за рік складає 10 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, але не може бути меншою за вартість 1,1 (однієї цілої та однієї десятої) тони пшениці станом на перше жовтня поточного року за середніми цінами, що сформовані основними зерновими трейдерами Одеської області». Факт укладання та реєстрації договорів оренди та суборенди земельної ділянки підтверджується інформаційною довідкою від 27.12.2022 року № 318982737, в якій вказані всі реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5121082000:01:002:0432. З пунктів 3.1 3.4 договору суборенди земельної ділянки від 31.03.2014 року, кадастровий № 5121082000:01:002:0432 вбачається, що суборендар - ТОВ «Колос» зобов`язаний своєчасно сплачувати позивачці орендну плату. На даний час відповідачем ТОВ «Колос» не виплачено орендну плату за договором суборенди земельної ділянки від 31.03.2014 року, кадастровий № 5121082000:01:002:0432 за 2020-2022 роки. Позивачка неодноразово зверталася в усній та в письмовій формі до керівника ТОВ «Колос» з питання виплати заборгованості за договором суборенди земельної ділянки від 31.03.2014 року, кадастровий № 5121082000:01:002:0432 за 2019-2022 роки, але питання до цього часу так і залишилося не вирішеним, орендну плату позивачці не виплачено. Розмір заборгованості з орендної плати за зазначеним Договором за 2020-2021 роки складає 2 800,00 грн. Щодо заборгованості за 2022 рік: нормативно-грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № 5121082000:01:002:0432 складає 67 359,86 грн. Таким чином орендна плата за 2022 рік складає 6 735,99 грн. Таким чином загальна сума заборгованості з орендної плати складає 9 535,99 грн. У відповідності до п. 3.7 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Таким чином розмір пені складає 741,81 грн. Через те, що відповідач не виконує умов договору, позивачка була змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року клопотання відповідача про залучення третьої особи було задоволено та залучено [PERSON] у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки. Ухвалою суду від 03 травня 2023 року клопотання представника відповідача про залучення третьої особи було задоволено та залучено [PERSON] у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка до судового засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, на позові наполягала та просила задовольнити в повному обсязі, оскільки станом на сьогодні від відповідача відзиву, заперечень до суду не надходило (а.с. 74). До судового засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти позовних вимог (а.с. 72). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. На підставі ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачка являється орендарем земельної ділянки площею 1,9981 га, кадастровий номер 5121082000:01:002:0432, розташованої на території Граденицької сільської ради Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області згідно договору оренди земельної ділянки № 6 від 14.03.2014 року (яким передбачено право здавати земельну ділянку в суборенду), що був укладений нею з власником цієї земельної ділянки [PERSON] , якому ця земельна ділянка належить згідно державного акту серії ЯА № 086659 від 10.03.2005 року (а.с. 15-17). 31 березня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» було укладено договір № 9 суборенди земельної ділянки, що підтверджується копією Договору № 9 суборенди земельної ділянки від 31.03.2014 року, актом передачі-прийому в натурі (на місцевості) земельної ділянки, переданої в суборенду (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1.1. Договору суборенди орендар зобов`язується за плату передати суборендареві земельну ділянку у строкове платне володіння і користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язується прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства. Згідно п. 1.3 Договору, зазначена земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] , виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер 5121082000:01:002:0432, мас. 36, ділянка № [NUMBER] . Як вбачається з п. 2.1. Договору, термін суборенди складає 25 років з моменту прийняття об`єкту, що орендується і державної реєстрації договору суборенди, строком дії до 31 березня 2039 року. 31.12.2021 року орендарем та суборендарем було підписано додаткову угоду до договору суборенди земельної ділянки № 9 від 31.03.2014 року про зміну умов договору суборенди, відповідно до якої: термін суборенди складає 27 років з моменту прийняття об`єкту, що орендується і державної реєстрації договору суборенди; договір може бути розірваний в односторонньому порядку в разі не сплати суборендарем орендної плати за поточний рік в термін до першого грудня цього ж року; орендна плата за рік складає 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, але не може бути меншою за вартість 1,1 тони пшениці станом на перше жовтня поточного року за середніми цінами, що сформовані основними зерновими трейдерами Одеської області (а.с. 12). Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Статтею 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди, строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків та порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об`єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендареві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Згідно статті 615 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. На момент укладання оспорюваного договору суборенди сторонами було визначеного його істотні умови розмір, умови та строки внесення орендної плати, умови використання земельної ділянки, а тому систематична несплата суборендарем орендної плати є беззастережною підставою для розірвання договору оренди землі. Відповідно до ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону. Це також передбачено пунктом 38 Договору оренди землі. За змістом вищезазначених норм договір оренди може бути розірвано в разі систематичної несплати орендної плати, що має місце в даному випадку. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За приписами частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивачки порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved