Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» звернулось до Радомишльського районного суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13507,21 доларів США. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до Кредитного договору № 012/110/339 від 14.08.2008 р. Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надано Позичальнику [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26 350,00 доларів США на строк до 13.08.2013 р. із сплатою 16,8 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Перед укладенням та підписанням договору Позичальник звернувся до Банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі «2. Інформація про новий кредит» власноручно зазначив відповідну суму кредиту, яку має намір отримати, обрав валюту кредитування - долари США, бажаний строк кредитування, відсоткову ставку, визначив цільове використання кредиту тощо. Відповідно до умов п. 1.5. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику-кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 4.2. Кредитного договору, Кредитор на підставі письмової заяви Позичальника зобов`язався перераховувати кредитні кошти з позичкового рахунку на транзитний рахунок з метою подальшої конвертації на Міжбанківському Валютному Ринку України та зараховувати отриману суму в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в національній валюті № [NUMBER] МФО 311528, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. В забезпечення належного виконання [PERSON] , умов кредитного договору було укладено Договір поруки № 012/110/339/1 від 14.08.2008 року, згідно якого [PERSON] на добровільних засадах зобов`язалася відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у т.ч. й тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору, зокрема, погашення основного бору, сплати відсотків за користування Кредитом, сплатити відповідні комісії, пені, штрафи у розмірах та в строки, визначені Кредитним договором. У випадку повного або часткового невиконання Позичальником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, Поручитель несе солідарну Відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків ( п. 3.1. та 5.1 Договору поруки). Таким чином, з укладенням Договору поруки у Кредитора виникло право у разі невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором стягнути з Позичальника та Поручителя як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суму основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пеню. Відповідачі свої зобов`язання не виконали, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 28.05.2019 року заборгованість перед позивачем становить за кредитом 7 458,50 дол. США та заборгованість по сплаті відсотків 6 048,71 дол. США, яку він просить стягнути з відповідачів та сплачений судовий збір по справі у розмірі 5 333 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.04.2020 року замінено сторону - позивача у справі № 289/1060/19 із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на її правонаступника ПАТ «ОКСІ БАНК». Ухвалою суду від 15.07.2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «ОКСІ БАНК» Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник адвокат Антонович О.С. в судове засідання з`явились. Проти задоволення позову заперечили, надали суду пояснення. Також надали письмовий відзив на позовну заяву, письмові пояснення та заяву про застосування строків позовної давності. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.08.2008 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання кредиту в сумі 26500 доларів США під 16,4% річних терміном на 84 місяці під заставу придбаного автомобіля; цільове призначення кредиту на придбання автомобіля згідно рахунку-фактури. Того ж дня, позивачем заповнено та надано заяву на отримання кредиту суб`єкта малого та мікробізнесу (фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності.) 13.08.2008 АФ «ТДЦ-Авто» АТ «УкрАвто» (ВАТ «Житомир-Авто») виставив ФОП [PERSON] рахунок-фактуру №214135-59Т на суму 127450,00 грн. на оплату вартості автомобіля ТАТА LPT613 (на підставі договору від 13.08.2008 №214135-59Т). 14.08.2008 між позивачем (позичальник) та відповідачем (кредитор) укладено договір №012/110/339 «Інвестиційний кредит суб`єктам мікро та малого бізнесу на придбання транспортного засобу» (далі кредитний договір), відповідно до якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 26350 доларів США на придбання автотранспортних засобів шляхом здійснення оплати по договору від 13.08.2008 №214135-59Т, укладеному між позичальником та ВАТ «Житомир-Авто», а позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Пунктом 4.2 ст.4 кредитного договору встановлено, що кредитор на підставі письмової заяви позичальника зобов`язується перерахувати кредитні кошти з позичкового рахунку на транзитний рахунок з метою подальшої конвертації на Міжбанківському валютному ринку України та зарахувати отриману суму в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в національній валюті для використання за цільовим призначенням. В подальшому сторонами було укладено додатки до кредитного договору, якими затверджувались та змінювались графіки погашення кредиту. 19.08.2008 банк перерахував на рахунок позичальника № [NUMBER] кредитні кошти згідно кредитного договору від 14.08.2008 №012/110/339 в сумі 26350 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №12/110/339 та платіжним дорученням №1. Того ж дня, позичальник продав банку іноземну валюту в сумі 26350 доларів США, в результаті чого придбав гривні в сумі 120368,10 грн., про що свідчать меморіальні ордери №10 та №11. Згідно платіжного доручення від 19.08.2008 №1 позивач перерахував АФ «ТДЦ-Авто» 120300,00 грн. за автомобіль. Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста від 02.02.2015 року у справі № 906/1267/14 ( т.1 а.с.29-34), яке залишено в силі Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2015 року та узгоджуються наявними у справі доказами. Вказаним рішенням також встановлено, що банк мав право укладати з позивачем договір про надання кредиту в іноземній валюті, зокрема в доларах США, що спростовує доводи відповідачів про зворотне. За таких обставин, отримання відповідачем [PERSON] коштів\~в сумі\~26350\~доларів США\~є встановленим\~рішенням суду\~фактом і\~доказуванню не\~підлягаєв силу преюдиціальності. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 308/939/16-ц (Постанова від 09 грудня 2018 року) зробив наступні висновки щодо преюдиції. «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту». Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 червня 2018 року по справі № 712/543/15-ц. Відповідно до Розрахунку заборгованості, станом на 13.12.2017 за Відповідачем [PERSON] обліковується - заборгованість по кредиту прострочена в розмірі 7458,50 доларів США; заборгованість по процентах прострочена в розмірі 4074,78 доларів США. Вказаний розрахунок є чітким, повним і розгорнутим по окремих категоріям. Наявність заборгованості по простроченому кредиту та відсотків за користування ним підтверджується і Висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи в цивільній справі № 289/1060/19, згідно висновків якого фактичний залишок боргу за кредитним договором № 012/110/339 від 14.08.2008 року (боргу по поверненню кредиту, боргу по сплаті процентів за користування кредитом, комісії та пені) станом на 04.07.2019 року становив по тілу кредиту 7458,50 доларів США, за відсотками 6202,47 доларів США, пеня за прострочений кредит 31,43 доларів США, пеня за простроченими відсотками 37,23 доларів США. (т.4 а.с. 3-24). Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі, матеріали справи не містять. Вказана сума заборгованості відповідачем не була спростована при розгляді справи, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір нарахувань по кредитному договору відповідачем до суду надано не було. Вимоги про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором за № 114/3-104772 та № 114/3-104773 від 05.10.2017 року направлені позивачем на адресу [PERSON] та [PERSON] ,\~які були\~вручені відповідачам, залишені ними без задоволення (т.1 а.с.25-28). В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечили та пояснили суду, що кредит у доларах США не отримували, а отримували в гривнях, який на даний час повністю виплачений. Крім того зазначили, що на час звернення позивача до суду сплив строк позовної давності та просять застосувати його наслідки. Також на час звернення до суду закінчився строк дії договору поруки. Подали до суду письмові пояснення, відзив (т.1 а.с. 71-75, 82-86, т.4 а.с.64-70). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Таким чином суд вважає доведеним належними і допустимими доказами наявність заборгованості по кредиту в розмірі 7458,50 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо стягнення відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.1.4. кредитного договору №012/110/339 «Інвестиційний кредит суб`єктам мікро та малого бізнесу на придбання транспортного засобу» від 14.08.2008 укладеного між сторонами по справі дата остаточного погашення кредиту встановлена 13.08.2013 року. Згідно п. 5.1. договору позичальник здійснює погашення нарахованих процентів та частини кредиту щомісячно ануїтентними (однаковими) платежами, розміри та строки сплати яких визначаються графіком погашення кредиту та інших платежів, що визначається Додатком 1 до договору. 28.07.2009 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписана Додаткова угода № 1 до кредитного договору №012/110/339 від 14.08.2008 року в якій визначено остаточну дату погашення кредиту 13 серпня 2015 року та визначено новий Графік погашення кредиту та інших платежів. Згідно розрахунку наданого позивачем, він нараховував відсотки за користування кредитом на підставі ст. 1048 ЦК України і після закінчення строку повернення кредитних коштів визначених сторонами у Додатковій угоді № 1 до кредитного договору №012/110/339. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує на тому, що на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Тобто твердження позивача про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Як зазначено в позовній заяві: «Відповідно до рішення Кредитора сума пені не стягується в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися, що не суперечить нормам чинного законодавства». З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, нараховані на підставі ст.. 1048 ЦК України, суд вважає що є підстави для стягнення з відповідача нараховані відсотки за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору, тобто нараховані станом на 13.08 2015 року в розмірі 1252,89 доларів США. Щодо солідарного стягнення суми боргу з поручителя суд зазначає наступне. В забезпечення належного виконання [PERSON] , умов кредитного договору №012/110/339 від 14.08.2008 року, було укладено Договір поруки № 012/110/339/1 від 14.08.2008 року, згідно якого [PERSON] на добровільних засадах зобов`язалася відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у т.ч. й тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору, зокрема, погашення основного бору, сплати відсотків за користування Кредитом, сплатити відповідні комісії, пені, штрафи у розмірах та в строки, визначені Кредитним договором. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 Велика Палата Верховного Суду України наголошує, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по сплаті кредиту вперше виникла 27.04.2014 року, та в подальшому тільки збільшувалась. Із вимогою до поручителя про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позивач звернувся до поручителя [PERSON] за вих.. № 114/3-104773 від 05.10.2017 року яка була направлена на адресу [PERSON] ,\~та була\~вручена відповідачу\~і залишена нею без задоволення. Із позовною заявою до суду позивач звернувся в червні 2018 року, подавши позов до Господарського суду Житомирської області (т.2 а.с.16-17). Таким чином, позивач звернувся до суду із вимогою до поручителя після припинення дії договору поруки, а тому позовні вимоги заявлені в частині стягнення боргу з поручителя в солідарному порядку задоволенню не підлягають. Щодо застосування строку позовної давності, згідно поданої відповідачем [PERSON] заяви суд зазначає, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Згідно ст.. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно ст..264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Також Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у справах щодо стягнення боргу за договором кредиту наголошує на тому, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. З матеріалів справи вбачається, що згідно п.13.6 кредитного договору\~№012/110/339\~«Інвестиційний кредит\~суб`єктам мікро\~та малого\~бізнесу на\~придбання транспортного\~засобу» \~від 14.08.2008\~укладеного позивачем\~із [PERSON] ,сторони погодились встановити строк позовної даності в 5 років, що не суперечить положенням ст. 259 ЦК України. Згідно п. 5.1. Договору позичальник здійснює погашення нарахованих процентів та частини кредиту щомісячно ануїтентними (однаковими) платежами, розміри та строки сплати яких визначаються графіком погашення кредиту та інших платежів, що визначається Додатком 1 до договору. З поданого позивачем розрахунку, вбачається, що відповідач [PERSON] в порушення встановленого графіку, погашення кредиту здійснював не ануїтентними (однаковими) платежами, а вносив їх у меншому або більшому розмірі. В той же час, борг вперше виник 27.04.2014 року. В подальшому, платежі вносились не в повному розмірі, а з 30.07.2014 року відповідач припинив їх сплату в загалі. Таким чином, перебіг строку позовної давності за черговим платежем виник у позивача 27.04.2014 року. В межах\~встановленого договором\~строку позовної\~давності позивач\~звернувся до\~відповідача [PERSON] \~ із вимогою про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором за № 114/3-104772 від 05.10.2017 року, яка направлена адресу [PERSON] ,\~та яка\~була вручена\~відповідачу і залишена ним без задоволення. Із позовною заявою до відповідачів позивач вперше звернувся в березні 2018 року, подавши позовну заяву до Господарського суду Житомирської області та після закриття провадження у справі 04.07.2019 року звернувся із позовною заявою до Радомишльского районного суду (т.2 а.с. 16-19, 113-118). Таким чином, з урахуванням положень ст.. 264 ЦК України підстави для застосування строків позовної давності відсутні. За таких обставин, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють, всі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплати судового збору, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3\~439,82 грн.

Outcome: partial