Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

01 травня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з неї [PERSON] . Стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 12 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 742. На сьогодні у вказаній квартирі окрім неї зареєстрована донька - [PERSON] , [INFO] . З 2013 року в квартирі оселився відповідач, з яким свого часу вона намагалася утворити сім`ю. Водночас, через зловживання алкогольними та наркотичними засобами, психологічне насильство, знущання над нею було втрачено почуття любові та поваги до нього. Неодноразово протягом 2021-2023 років [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім цього,був притягнутий за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, що свідчить про його асоціальну поведінку. Остерігаючись дій відповідача вона була змушена залишити квартиру. На теперішній час проживає у родичів. На її неодноразові вимоги відповідач відмовляється виселятися з квартири добровільно. Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Крім цього, виклик відповідача здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України. З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Справа розглядається в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. З огляду на матеріали справи [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , право власності на яку набуто на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., та зареєстровано за нею в ММБТІ за реєстровим номером №991 в реєстровій книзі №3. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 липня 2912 року, серії [NUMBER] , в якому сторони вказані як батьки дитини. З огляду на зміст будинкової книги в квартирі зареєстровані позивач та її донька [PERSON] , [INFO] . Водночас, в квартирі [ADDRESS] , окрім позивача з донькою, проживає без реєстрації [PERSON] , 1973 року народження, що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 квітня 2023 року виданим виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Миколаївської області. Як на підставу звернення до суду та виселення відповідача позивач посилається на те, що з [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі, з огляду на постійні конфлікти через зловживання ним спиртними напоями та вчинення насилля психологічного характеру сімейні стосунки між ними припинені. В якості доказу долучила до позову постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області, з огляду на які [PERSON] в період з 2021 року по 2023 рік неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та інші правопорушення. Через побоювання за своє життя і здоров`я позивач змушена залишити свою власність та жити у родичів. Тобто, у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, проживає стороння особа, а позивач разом з дитиною проживає у родичів, будучи позбавлена можливістю користуватись своєю власністю. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи наведене та встановивши, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] та право власності на неї зареєстровано в установленому законом порядку, відповідачем порушуються її права, як власника, що позбавляє позивача в повній мірі володіти своїм майно, а тому, на підставі ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом, шляхом ухвалення рішення про виселення відповідача з вищевказаної квартири. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1073,00 грн.

Outcome: approved