Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою. В обґрунтування вимог заявник зазначив, що він та заінтересована особа [PERSON] є синами [PERSON] , [INFO] та онуками [PERSON] , [INFO] . Відкритий воєнний напад росії на Україну почався в четвер о 3:40 год., 24 лютого 2022 року. У зв`язку з початком воєнних дій та виникненню загрози життю та здоров`ю людей на території міста Маріуполя Донецької області, 02.03.2022 року його бабуся - [PERSON] покинула місце свого постійного проживання та реєстрації: [ADDRESS] разом із своїм сином (його батьком) [PERSON] . Вони вдвох дісталися місця реєстрації та постійного проживання його батька: [ADDRESS] . Таке рішення було прийнято тому, що почалися обстріли міста, припинилася робота міського транспорту, було зрозуміло, що може відключитися зв`язок. Бабуся на той час мала повні 84 роки і за станом здоров`я та віком потребувала постійної уваги та допомоги. Ця інформація відома йому та його рідним із телефонних розмов із його батьком. Поки був мобільний зв`язок, вони спілкувалися по декілька разів на день. 02.03.2022 року батько у телефонній розмові сказав, що він забрав бабусю до себе і вони вже вдвох знаходяться у будинку (це приватний будинок із своїм подвір`ям) за місцем його проживання. Також він у телефонних розмовах повідомив про це своїх рідних. До 04.03.2022 року батько у телефонних розмовах повідомляв про погіршення ситуації у місті та посилення обстрілів. 04.03.2022 року була остання телефонна розмова з його батьком і станом на цю дату бабуся була жива і знаходилась поруч із ним. Надалі мобільний зв`язок та інтернет в м. Маріуполі зникли. 13.03.2022 року, в результаті бойових дій рф проти України, від мінно-вибухової травми, під час прямування до укриття за адресою [ADDRESS] , загинув його батько [PERSON] . Зі слів сусідів, які були очевидцями смерті батька і з якими вдалося поспілкуватися через месенджери, бабусю на момент смерті батька ніхто не бачив. За весь час від 04.03.2022 року бабуся не з`являлася за місцями проживання знайомих їй людей, а саме сестри його матері [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , мати його дружини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , друга його батька [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Бабусі були відомі ці люди та місця їх проживання і в тих обставинах вона могла би звернутися до них по допомогу. Він, його мати та його брат намагалися шукати інформацію про батька та бабусю через месенджери та соцмережі, публікували там оголошення про необхідність допомоги у пошуку їх рідних. Також, 03.04.2022 року його мати звернулась на «гарячу лінію» Маріупольської міської ради. На той час більше не було куди звернутись. У місті точилися бої та не працювали прокуратура, поліція, суди та ДСНС. Вона повідомила про те, що протягом місяця не виходять на зв`язок його батько [PERSON] та його бабуся [PERSON] та просила допомоги у пошуку. Починаючи з червня 2022 року сестра його матері [PERSON] допомагала їм у пошуках на тимчасово окупованих територіях, подавала звернення до т.з. «прокуратури» та т.з. «поліції у м. Маріуполі», робила запити до т.з. «МЧС ДНР», т.з «МЗ ДНР», т.з. «пенсійного фонду ДНР», використовуючи будь-які можливості для пошуку [PERSON] , спілкувалась із сусідами за місцем реєстрації та постійного мешкання [PERSON] . Сусіди підтверджують, що під час проведення бойових дій [PERSON] там не знаходилась, її ніхто не бачив. Їй дзвонили у двері квартири, але ніхто не відчиняв і вони зрозуміли, що її забрав син, бо вона про цей намір казала сусідам. Крім того, до квартири [PERSON] було два влучання, в результаті зруйнована стіна між спальнею та залом і квартира вигоріла повністю, а будинок за адресою: [ADDRESS] , де станом на 04.03.2022 року знаходилась бабуся вщент зруйнований і непридатний для проживання у наслідок активних бойових дій. По теперішній час, місце знаходження [PERSON] не відоме. 27.01.2023 року він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУНП у Київській області. Ніяких відомостей про перебіг розслідування Національна поліція йому не надавала і на зв`язок не виходила. Також, 05.04.2023 року він звернувся з запитом до центрального агентства з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста з міжнародного збройного конфлікту між рф і Україною. Ніяких результатів запиту від МКЧХ він не отримав. Бабуся жодного разу йому та іншим рідним або знайомим людям не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способам про місце свого перебування. Він з усіма рідними намагався встановити її місце знаходження, однак це результатів не дало. Даний факт, що бабуся вже більше року не проживає за адресою свого постійного місця проживання та реєстрації: [ADDRESS] та за адресою свого останнього відомого місця перебування: [ADDRESS] , підтверджений викладеними вище фактами та дає підстави на його думку прийти до висновку, що при тих подіях, які відбувалися в м. Маріуполі вона померла. Його бабусі належить квартира за адресою [ADDRESS] та будинок за адресою [ADDRESS] на праві власності. Встановлення вказаного факту необхідно для оформлення спадщини після смерті бабусі. Він та заінтересована особа [PERSON] є спадкоємцями спадщини за правом представлення. Просить оголосити [PERSON] , [INFO] померлою від дня набрання законної сили рішенням суду. [PERSON] надав заяву в якій вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розглядати справу без його участі. Заінтересована особа [PERSON] надав заяву в якій вимоги заяви [PERSON] підтримав. Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому і Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявника про визнання особи померлою, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, так як підтверджуються наступними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2 ст.46 ЦК України де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється нормами ЦПК України. Так нормами ст.306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС м.Харцизька Донецької області 18.08.1989 р., актовий запис №668, [PERSON] народився [INFO] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС м.Харцизька Донецької області 05.06.1991 р., актовий запис №403, [PERSON] народився [INFO] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 06.07.2022 р. №00036056579, Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 29.08.1961 р. складено актовий запис про народження №1336, [PERSON] , який народився [INFO] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7-8). Згідно пояснень [PERSON] від 14.06.2023 р., остання зазначила, що є рідною тіткою [PERSON] та знала його бабусю [PERSON] . Під час організації поховання [PERSON] вона знаходилась у м.Маріуполі і оглядала квартиру [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та може підтвердити, що квартира повністю вигоріла та має часткові руйнування стін та непогодна для життя. Також вона спілкувалася з сусідами і вони підтвердили, що [PERSON] не з`явилася за місцем постійного проживання і місце її перебування їм не відомо. Крім того, вона оглядала місце останнього перебування [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS] і підтверджено, що нерухомість вщент зруйнована і не придатна для життя. Після цього, використовуючи всі можливості для пошуку вона звернулась до т.з. «поліції у м. Маріуполі», робила запити до т.з. «МЧС ДНР», т.з «МЗ ДНР», т.з. «пенсійного фонду ДНР», але ніяких відомостей вони їй не надали. За час з 04.03.2022 р. і до тепер [PERSON] на зв`язок не виходила, за допомогою не зверталася, її місце знаходження їй не відомо (а.с.11, 42-45, 47, 46). Згідно листа Департаменту по роботі з персоналом та звернення громадян Маріупольської міської ради №12.8-304-16 від 12.04.2023 р., на звернення [PERSON] від 07.04.2023 р. повідомлено наступне, було здійснено перевірку бази даних дзвінків та звернень до Контакт-центру Маріупольської міської ради. Встановлено, що 03.04.2022 р. Ваш дзвінок з номеру [NUMBER] з приводу того, що протягом місяця не виходить на зв`язок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно листа т.з. «міністерства по справам цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям та ліквідації наслідків стихійного лиха ДНР (МНС ДНР)» від 07.03.2023 р. №П-56, на запит [PERSON] , повідомлено, що розшукуєма гр. [PERSON] у списках евакуйованих осіб не числиться. Дані про місце знаходження гр. [PERSON] у міністерстві відсутні (а.с.15). Згідно листа т.з. «міністерства охорони здоров`я ДНР» від 06.09.2023 р. №01-310/617, на запит [PERSON] , повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , по обліковим даним "Маріупольського відділення республіканського бюро судової медичної експертизи міністерства охорони здоров`я ДНР" з 17.03.2022 р. по теперішній час не числиться (а.с.15 зворот). Згідно листа "в.о. начальника т.з. Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ МВС ДНР" від 30.12.2022 р. №5179, повідомлено , що за результатами перевірки, на підставі п.ч.1 ст. 24 КПК РФ, прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної сарави за фактом встановлення місця знаходження гр. [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно листа т.з. "Міністерства праці та соціальної політики ДНР" станом на 07.04.2023 р., [PERSON] , [INFO] , у базі отримувачів пенсій та соціальних виплат в "ДНР" на обліку не перебуває, не отримує ніяких видів пенсій та соціальних виплат, а також не перебуває на повному державному забезпеченні у підвідомчих структурах "міністерству" стаціонарних установах (будинки-інтернати). Згідно інформації з "ДБУ «Управління ПФ ДНР в Центрально-міському районі м.Макіївки», на яке покладені завдачі та функції забезпечення громадян, проживаючих на території Орджонікідзевського района м.Маріуполя, факт звернення гр. [PERSON] в журналах реєстрації звернень громадян, не зареєстрований. (а.с.17). Таким чином, оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Разом з тим, вказані документи не можуть вважатися легітимними на території України, адже їх було видано органами, які створено на тимчасово окупованій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому дані документи не можуть створювати правових наслідків для осіб, яким їх було видано. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявником надано суду фотографії згорілої квартири [ADDRESS] та знищеного будинку [ADDRESS] , скріншоти звернень до Міжнародного Комітету Червоного Хреста з міжнародного збройного конфлікту між рф і Україною щодо розшуку [PERSON] , [INFO] , відповіді від якого не надійшли, скріншоти переписки з в месенджерах щодо розшуку [PERSON] , [INFO] та її сина [PERSON] , [INFO] у м.Маріуполі за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.19, 20, 22, 23, 28-34). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.07.2022 р. № 304317931, частка квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.24-25). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.07.2022 р. № 304318971, 1/1 частка будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.26-27). Згідно пояснень [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , останній пояснив, що він був другом [PERSON] , [INFO] та був знайомий з його матір`ю [PERSON] , [INFO] . За час з 04.03.2021 р. та до теперішнього часу [PERSON] на зв`язок не виходила та за допомогою не зверталась. Її місце знаходження йому не відомо (а.с.35-36, 37). Згідно пояснень [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , остання пояснила, що була знайома з [PERSON] , [INFO] та з його матір`ю [PERSON] , [INFO] . 16.05.2022 р. їй стало відомо про смерть [PERSON] від чоловіка його доньки [PERSON] (сина загиблого [PERSON] ). Також, від [PERSON] вона взнала, що [PERSON] не виходить на зв`язок та всі намагання її знайти не дають результатів. За час з 04.03.2021 р. та до теперішнього часу [PERSON] на зв`язок не виходила та за допомогою не зверталась. Її місце знаходження їй не відомо (а.с.38, 39-41). Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місцеперебування якої є невідомим. Окрім того оголошення особи померлим необхідне заявнику для оформлення спадщини після смерті його бабусі, але спадкоємцем якого є ще його брат [PERSON] . Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, якого вона просить оголосити померлим матеріально-правового зв`язку. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до норм ч. 1ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved