Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності в порядку спадкування в рівних долях, а саме: по частині, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [INFO] помер [PERSON] - чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги, крім того на момент смерті останнього були зареєстровані та проживали з ним разом за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , оскільки заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. У свою чергу спадкоємці позбавлені права на оформлення спадщини, оскільки право власності на спадковий будинок не зареєстровано, хоча щодо останнього здійснювалась технічна інвентаризація. Позивачі вертались до державного реєстратора з приводу реєстрації житлового будинку, проте їм було відмовлено, оскільки вже була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] . Відмовила в оформленні спадкових справ і нотаріус, оскільки відсутній документ на підтвердження права власності на будинок. На обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на норми ст. ст. 1220, 1261, 1267, 1268 ЦК України. Від Коломийської міської ради відзив на позовну заяву не надходив, проте надали на адресу суду клопотання, в якому просили врахувати, що позовні вимоги заявлено щодо будинку [ADDRESS] , тоді як на обґрунтування заявлених позовних вимог долучено рішення міської ради про виділення [PERSON] земельної ділянки під забудову за адресою [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 23.05.2023 відкрив провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Коломийської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 28.06.2023 за клопотанням представника позивачів витребувано у приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також матеріали інвентарної справи на будинковолодіння [ADDRESS] . Суд ухвалою від 13.07.2023 підготовче провадження у цивільній справі №346/2597/23 за вищезазначеним позовом закрив та призначив справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів [PERSON] для участі в судовому розгляді не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд за її відсутності та відсутності її довірителів, позовні вимоги підтримала повністю. Від Коломийської міської ради надійшло клопотання, в якому просять проводити судовий розгляд справи за їх відсутності та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, вважає за можливе розглядати справу за відсутності останніх, які в судове засідання не з`явилися, на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст. 211 та ст. 223 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [PERSON] помер [INFO] , про що 29.09.2004 складено відповідний актовий запис №492 (свідоцтво про смерть від 10.06.2022 серія [NUMBER] ). Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] від 10.06.2022 [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 03.07.1972, а позивач [PERSON] - з 25.07.1982. Аналогічні відомості містить і довідка від 13.06.2022 №892/02.12-11, видана Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради з уточненням щодо реєстрації і на день смерті [PERSON] ( [INFO] ). [PERSON] та [PERSON] 17.09.1961 одружились, прізвище подружжя після одруження « [PERSON] » (свідоцтво про одруження від 17.091961 серія [NUMBER] ). [PERSON] народилась [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №336, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження увід 10.06.2022 серія [NUMBER] ). У свою чергу [PERSON] 16.11.1985 уклала шлюб з [PERSON] , при цьому змінивши своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 10.06.2022 №00035807130). Зі спадкової справи №52/2022 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.04.2023 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки право власності на останній не зареєстровано. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №202 від 23.06.1966 [PERSON] відведено та закріплено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво площею 600 кв.м. по [ADDRESS] . Договір від 19.10.1966 свідчить про відвід [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки, на якій він зобов`язався побудувати житловий будинок житловою площею 41,0 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради №488 від 25.12.1969 вул. Ланчинську перейменовано на [ADDRESS] . З матеріалів інвентарної справи №6329на будинковолодіння [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] 28.02.1987 була замовлена інвентаризація відповідного будинковолодіння. Зі змістом технічного паспорту та виписки з інвентаризаційних матеріалів №71718 від 04.02.2022 право власності на будинковолодіння [ADDRESS] не зареєстровано і останні складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., гараж літера «Б», літня кухня літера «В», сараю літера «Г», вбиральні літера «Д», криниць №№3, 4, огорожі №№2, 5-7, вимощення І-ІІ. ІV. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Так судом встановлено, що спірний будинок був завершений будівництвом у 1965 році, тому при вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Статтею 100 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995, та інших нормативно-правових актів. Так реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1, відповідно до якого договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови та експлуатації будівель. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України). V. Оцінка суду. Оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] на день смерті (відкриття спадщини) належав житловий будинок [ADDRESS] , право власності, на який [PERSON] зареєстровано не було. У свою чергу встановленою є і та обставина, що вказаний об`єкт нерухомості був об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та позивача [PERSON] , частки в якому не виділені, а тому позивач є власником частини останнього в силу вимог СК України. Оскільки після смерті [PERSON] заповіт оформлено не було, тому спадкування відбувалось за законом, а спадкоємцями першої черги, які строку прийняття спадщини не пропустили, бо станом на день її відкриття були зареєстровані та проживали разом зі спадкоємцем, а у подальшому звернулись до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини - є позивач [PERSON] (дружина) та позивач [PERSON] (дочка). З урахуванням тієї обставини, що позивач [PERSON] являється власником частини спадкового будинку, тому після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину останнього, яка підлягає спадкуванню обома позивачами в рівних частках, оскільки протилежного судом не встановлено. Отже, суд приходить до висновку, що кожній з позивачів в порядку спадкування належить по частині будинку [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, оскільки необхідно здійснити перерозподіл розміру часток спірного будинку між [PERSON] та [PERSON] з урахуванням вищевикладених обставин, встановлених судом. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про перерозподіл судових витрат не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: partial