Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), через свого представника звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. Свої вимоги Позивач обґрунтовувала тим, що з 21 листопада 2017 року вона з Відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Фактично спільне проживання припинили, проживають окремо один від одного. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «Fiat Fiorino», 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] та причіп-фургон «Street Food» ПТ-013, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Середня ринкова вартість автомобіля як зазначила Позивач становить 226575 гривень, причіпа-фургона 103350 гривень. Дані транспортні засоби зареєстровані за Відповідачем по справі. Та оскільки сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу даного майна, з урахуванням зменшених позовних вимог Позивач просить суд вищевказані транспортні засоби визнати спільним майном подружжя, та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі однієї другої вартості даного майна, що становить 108098,50 гривень. Крім того, в поданій до суду заяві про зменшення позовних вимог, сторона Позивача просить суд при ухваленні рішення в резолютивній частині, з урахуванням приписів ч.10 ст.265 ЦПК України зазначити про нарахування відповідних відсотків або пені на суму боргу до моменту виконання рішення суду. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року по справі відкрито провадження та надано строк учасникам подати заяви по суті спору. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року по справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду 02 травня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року по справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його Представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача надіслав до суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи без відповідача та його представника. Також зазначив, що не погоджується із заявленими стороною Позивача судовими витратами, які Позивач просить стягнути із Відповідача по справі. В підготовчому судовому засіданні представник Відповідача з урахуванням зменшених вимог визнав позов, погодився на сплаті компенсації Позивачу 1/2 вартості транспортних засобів, що відповідно до висновку експерта № 94 від 14.06.2023 року становить 108098,50 гривень. Що стосується позовної вимоги про нарахування відсотків до повного виконання рішення, заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1. ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як було встановлено під час слухання справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2017 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 листопада 2017 року. На час розгляду даної справи, сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинені. Шлюб сторін розірвано згідно рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2022 року. За час шлюбу у власності Відповідача зареєстроване спірне майно, а саме автомобіль марки «Fiat Fiorino», 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] та причіп-фургон марки «Street Food» ПТ-013, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Середня ринкова вартість автомобіля, як зазначила Позивач становить 226575 гривень, причіпа-фургону 103350 гривень. Після припинення шлюбних відносин, сторони не можуть дійти згоди, щодо розподілу спільного майна, зокрема вищевказаного автомобіля та причіпа-фургона, які є неподільною річчю. Саме з вказаних обставин сторона Позивача просила суд, вищезазначене майно визнати спільним майном подружжя, та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі однієї другої вартості даного майна, що становить 108098,50 гривень. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України. Відповідач не заперечує, що спірні транспортні засоби є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, то додатково визнання судом даного за відсутності спору, не потребує. На час слухання справи автомобіль та причіп-фургон знаходяться у Відповідача, який в свою чергу погоджується на компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ч.3 ч.5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з нормами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Автомобіль марки «Fiat Fiorino», 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] та причіп-фургон марки «Street Food» ПТ-013, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] є спільною сумісною власністю сторін. Дані транспортні засоби відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.161) та витягу з єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.13) зареєстровані за Відповідачем по справі. Враховуючи, що частка позивача у спільному майні не може бути виділена в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача компенсацію вартості частини даних транспортних засобів, на що також погодився представник Відповідача по справі, а тому суд дійшов до висновку про доцільність визнання за Позивачем права власності на дані транспортні засоби та припинення права власності Відповідача на їх 1/2 частину, з присудженням [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, яке у зв`язку з вказаним підлягає припиненню. Відповідно до висновку експерта товарознавця № 94 від 14.06.2023 року, вартість автомобіля марки «Fiat Fiorino», 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , станом на 14.03.2023 року становить 159524 гривень. Тобто, вартість 1/2 частини спірного автомобіля має становити 79762 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят дві ) грн. Вартість причіпа-фургона марки «Street Food» ПТ-013, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , станом на 14.03.2023 року становить 56673 гривень, що в свою чергу, вартість його частини має становити 28336 ( двадцять вісім тисяч триста тридцять шість ) грн. 50 коп. Приймаючи до уваги, що даний висновок експерта та вартість спірного майна стороною Відповідача під час розгляду не спростовувалися і визнавались, суд дійшов до висновку про те, що Позивачу необхідно сплатити компенсацію у розмірі 79762 гривень за 1/2 частину автомобіля «Fiat Fiorino», 2011 року випуску, та компенсацію у розмірі 28336 гривень за 1/2 частину причіпа-фургона марки «Street Food» ПТ-013, 2015 року випуску, а всього 108098 гривень. Що стосується позовної вимоги про зазначення в резолютивній частині рішення, з урахуванням приписів ч.10 ст.265 ЦПК України про нарахування відповідних відсотків на суму боргу до моменту виконання рішення суду, то суд зазначає наступне. Частини 10 та 11 статті 265 ЦПК передбачають, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії(рішення) якого можуть бути оскаржені. Нормами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому підстави для виникнення зобов`язань визначені у ст. 11 ЦК України та є наступними: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Таким чином законодавець у зазначеній вище нормі закону чітко визначив завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (делікт) як підставу для зобов`язання. Дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Та оскільки між сторонами у даній справі будь-які грошові зобов`язання у розумінні ст.11 ЦК України відсутні, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. При вирішенні питання стягнення судових витрат суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 4 цього ж Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно ст.7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року складає 2481 грн.. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок). Позивач за подання через електронний суд вказаної позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1319,70 грн., без врахування зменшених позовних вимог, тобто 1 відсоток вартості частини спірного майна оціненого позивачем на дату звернення до суду, яка становила 164962 гривень 50 копійок (164962,50 грн. х 1% х 0,8 = 1319,70 грн.). З урахуванням зменшених стороною Позивача позовних вимог, вартість частини спірного майна складає 108098 гривень 50 копійок, а тому сума судового збору за подання даного позову, яку б мала була сплатити Позивач, становить 864 гривень 79 копійок ( 108098,50 х 1% х 0.8 = 864,79). Таким чином сплачений позивачем судовий збір у більшому розмірі в сумі 454 гривень 91 копійки має бути повернутий із державного бюджету. Частиною шостою статті 139 КПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплата робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що визначення експертним дослідженням дійсної вартості спірного автомобіля було доцільним, а стороною Відповідача даного доказу або його аналогу не було подано, тому витрати на проведення експертизи ініційовані Позивачем по справі в сумі 5500 грн. є виправданими, підтверджені належними доказами - оплаченим платіжним документом за виставленим експертом рахунком, а тому підлягають розподілу та стягненню з відповідача по справі. Крім того, стороною Позивача у поданому до суду позові проведений попередній орієнтований розрахунок судових витрат, а також надано докази про це. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Драченком В.В. укладено договір про надання правової допомоги № 152-10 від 24 жовтня 2022 року, долучено ордер серія СА № 1040552. Також представником позивача надано акт виконаних робіт від 28.07.2023 року по договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2022 року, в якому є опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правової допомоги по цивільній справі, а також наданий рахунок на оплату таких послуг № 373 від 28.07.2023 року та платіжна інструкція про оплату 0.0.3121172642.1 від 28.07.2023, що відповідає зробленому висновку в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц, а тому з Відповідача на користь Позивача слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10500 гривень та 115 гривень 64 копійки витрат на витребування доказів (запитів з ЄДР МВС відповідно до квитанцій № 3QM8-8SZM-M55E та №3QD7-DDRR-USZE (а.с.11.12 )). На підставі викладеного та

Outcome: partial