Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

14 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про захист прав споживача, до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про стягнення 2126 гривен 43 копійки матеріальної шкоди, 2500 гривен моральної шкоди, 18 300 гривен штраф у державний бюджет, Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що 03\~квітня 2023\~року при\~отриманні грошового\~переказу,\~на дебетну\~картку Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, відповідач відмовився виплатити грошовий переказ, та не навів жодної мотивованої підстави про списання грошових коштів. Лише через три дні представник відповідача повідомив про списання грошових коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості, за кредитної картою, строк дії якої закінчився у 2017 році. В діях відповідача вбачає порушення його прав як споживача, гарантованих Конституцією України Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», а тому звернувся з даним позовом до суду. 26 липня 2023 року від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, де Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк посилається на підписану [PERSON] заяву №б/н від 06.04.2010 р. про надання банківських послуг. Відповідач посилається, 01.06.2010 року була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна. Відповідач посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020р. по справі №522/14743/20, про стягнення з [PERSON] 46 505,50 гривен на користь АТ КБ Приватбанк, та постанову другого Приморського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №69746369 від 31.08.22р. Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк також зазначає, що позивачем не доведено які його протиправні дії чи бездіяльність, що задали [PERSON] моральної шкоди. 26 липня 2023 року від представника Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк надійшла заява про розгляд справи без його участі. 26 липня 2023 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, та ухвалою суду провадження по пункту стягнення з Акціонерного товариства\~Комерційний банк\~Приватбанк 18 300 гривен. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. У судове засідання 26 липня 2023 року сторони не з`явились. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини, 02.03.2023 р., для отримання грошового переказу, АТ КБ Приватбанк зобов`язав [PERSON] оформити дебітну картку [NUMBER] . Дана обставина підтверджуються копією дебітної карттки [NUMBER] . Що свідчить про порушення вимог статті 55\~Закону України\~"Про\~банки і\~банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно частини третьої статті 13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При отриманні [PERSON] наступного грошового переказу 03\~квітня 2023\~року,\~на дебетну\~картку Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, відповідач відмовився виплатити грошовий кошти, та списав їх в погашення заборгованості. Суд вбачає, що додані до матеріалі справи відповідачем, копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020р. по справі №522/14743/20, та постанову другого Приморського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №69746369 від 31.08.22 р., на думку Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, є підставою для списання грошових коштів, грошового переказу. Але зазначені копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020р. по справі №522/14743/20, та постанову другого Приморського ВДВС у мірішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020р. по справі №522/14743/20, та постанову другого Приморського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №69746369 від 31.08.22 р.сті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №69746369 від 31.08.22 р., стосуються інших договірних правовідносин, які виникли на підставі заяви №б/н від 06.04.2010 р., та не є предметом спору до виниклих правовідносин. У відповідача відсутнє законне право застосовувати повноваження примусового виконання рішення суду. Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), згідно із статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців. Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень. Суд дійшов до висновку про необґрунтовані посилання Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020р. по справі №522/14743/20, та постанову другого Приморського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №69746369 від 31.08.22 р. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Судом встановлено факт, завдання моральної шкоди [PERSON] неправомірними діями Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, що призвело до порушення нормального життєвого укладу, обмеження в їжі і побутових потребах, та звернення до ломбардів за допомогою, шо підтверджено квітанціями ломбардів. Згідно з частинами першою та другою статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201\~ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611\~ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1\~Закон України\~"Про\~захист прав\~споживачів" передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. За змістом частини другої статті 22\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23\~ЦК України і статей 4 та 22 Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19). Таким чином, враховуючи все викладене вище, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Частиною четвертою статті 42\~Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved