Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення суми попередньої оплати, трьох відсотків річних та інфляційних витрат. В обґрунтування позову посилаючись на те, що у липні 2020 року між [PERSON] до Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №б/н на виготовлення та установку меблів. Відповідно до Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню замовлення: виготовлення, доставці та установці мебельного виробу на об`єкті замовника, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню замовлення. Відповідно до п.2.1. вказаного договору, загальна вартість складає 92 484,00 грн. [PERSON] при підписанні договору було сплачено [PERSON] грошові кошти, як передплата у розмірі 40 650 грн. Потім, 15.07.2020, позивачем додатково сплачено відповідачу 20 000 грн. Крім того, 30.08.2021 [PERSON] сплатив [PERSON] 20 000 грн. Тобто загалом, на виконання Договору на виготовлення та установки меблів/, а саме: кухні+стіни+стіни2, шафи-купе та шафи для холодильника [PERSON] від [PERSON] було сплачено суму у розмірі 80 650,00 грн. Згідно п.3.3. вказаного Договору, Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виріб, вказаний у Договорі протягом строку від 30 до 60 календарних днів. Пунктом 6.4. Договору визначено, що у разі несвоєчасного виготовлення мебельного виробу, Виконавець несе відповідальність перед Замовником відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.3.1. Договору, строк виконання замовлення погоджується з 04 липня 2020 року. Згодом, у зв`язку з наданням [PERSON] від [PERSON] додаткових коштів 30.08.2021 у розмірі 20 000 грн. на виконання Договору, строк виконання Договору було перенесено на 25 вересня 2021 року. Всупереч вимогам цього Договору, Виконавець порушив строк виконання робіт та на день подачі позовної заяви до суду Договір відповідачем виконано не було. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 80 650,00 грн. - попередньої оплати за Договором виготовлення та встановлення меблів; три відсотки річних у розмірі 5536,56 грн.; інфляційні втрати у розмірі 33 191,58 грн.; моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 10.05.2023 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка та представник позивача - Адвокат Воронін І.О. не з`явилися. Представником надано до суду заяву, відповідно до якої він наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просив слухати справу у відсутність позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї), особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з відміткою про причини невручення. Виходячи з того, що судом вичерпані всі можливості щодо направлення та повідомлення відповідачів про розгляд справи, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] до Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №б/н на виготовлення та установку меблів, а саме: кухні+стіни+стіни2, шафи-купе та шафи для холодильник. Відповідно до Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню замовлення: виготовлення, доставці та установці мебельного виробу на об`єкті замовника, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню замовлення. Відповідно до п.2.1. вказаного договору, загальна вартість складає 92 484,00 грн. [PERSON] при підписанні договору було сплачено [PERSON] грошові кошти, як передплата у розмірі 40 650 грн. Також, 15.07.2020, позивачем додатково сплачено відповідачу 20 000 грн. та 30.08.2021 [PERSON] сплатив [PERSON] 20 000 грн., що підтверджується матеріалами справи. Тобто загалом, на виконання Договору на виготовлення та установки меблів [PERSON] було сплачено [PERSON] суму у розмірі 80 650,00 грн. Згідно п.3.3. вказаного Договору, Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виріб, вказаний у Договорі протягом строку від 30 до 60 календарних днів. Пунктом 6.4. Договору визначено, що у разі несвоєчасного виготовлення мебельного виробу, Виконавець несе відповідальність перед Замовником відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.3.1. Договору, строк виконання замовлення погоджується з 04 липня 2020 року. Згодом, у зв`язку з наданням [PERSON] від [PERSON] додаткових коштів 30.08.2021 у розмірі 20 000 грн. на виконання Договору, строк виконання Договору було перенесено на 25 вересня 2021 року. Всупереч вимогам цього Договору, Виконавець порушив строк виконання робіт та на день подачі позовної заяви до суду Договір відповідачем виконано не було. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відтак 3% річних від простроченої суми складає 5536,56 гривень, інфляційні втрати складають у розмірі 33 191,58 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 45 000,00 грн., то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, підготовки і подачі до суду необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3 000 грн. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду з відповідача на користь держави стягнути судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial