Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

02.06.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Грибанова Дениса В`ячеславовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за двома кредитними договорами: перший - №431321246, отриманий позивачем у порядку відступлення права вимоги 20.10.2022 року на підставі договору факторингу з боку фінансової установи - ТОВ «Таліон плюс», який придбав вказану вимоги у ТОВ «Манівео - швидка фінансова допомога», який і видавав кредит - у розмірі 38082,99 грн., з яких 10613,52 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 27469,47 грн. - сума заборгованості за відсотками, другий - №3745903286/646831, який був укладений між відповідачкою та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та який був придбаний позивачем на підставі договору факторингу 21.01.2022 року, розмір вимог за яким складає 11440,50 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8440,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 04.02.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео-швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №431321246 в електронній формі шляхом проставлення електронного підпису відповідачки, відповідно до якого відповідач отримала у первісного кредитора кредит у готівковій формі шляхом переказу на банківську картку відповідачки у розмірі 3000,00 грн. терміном 15 днів від дати отримання кредиту та встановленням процентної ставки у розмірі, визначеному у договорі відповідно до умов, погоджених сторонами. Вказаний кредитний договір був придбаний другим кредитором - ТОВ «Таліон плюс» 20.04.2021 року на підставі договору факторингу №28/1118-01, а вже від другого кредитора до позивача вимоги за вказаним договором на зазначену у позові суму перейшли на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року. Через не виконання вимог укладеного первинного договору відповідачкою позивач в межах отриманих ним вимог звернувся до суду із відповідною позовною заявою в цій частині. Щодо другого договору, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» и відповідачкою 09.03.2021 року за №3745903286/646831, то відповідно до цього договору [PERSON] був наданий кредит на суму 3000,00 грн. строком на 23 дні до 31.03.2021 року зі сплатою 894,25% річних від суми кредиту з розрахунку 2,45% на добу. Вказану вимогу до відповідачки позивач придбав у первинного кредитора на підставі договору факторингу від 21.01.2022 року №21012022 на суму нараховану первинним кредитором, яка позивачем не змінювалася та заявлена у позовній заяві. Ухвалою судді від 08.06.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні, надано сторонам час для подання заяв по суті позову, призначено дату, час та місце першого судового засідання (а.с.45). 29.06.2023 року від представника позивача на підставі довіреності в електронній формі Самойленко Анни Станіславівни засобами Електронного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача в особі його представника, підтримку заявлених позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи (а.с.51-52). Ухвалою суду від 06.07.2023 року розгляд справи відкладено через неявку належним чином повідомленої відповідачки, встановлено відсутність відзиву по справі (а.с.54). У судове засідання сторони не прибули. Позивач надав раніше заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, до нього не прибула, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, судом встановлюється друга неявка відповідачки, що дозволяє суду розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи неявку сторін по справі, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Вирішуючи справу по суті, суд встановлює наступні обставини. Щодо кредитного договору від 04.02.2021 року №431321246, суд встановлює, що він був укладений в електронній формі між первинним кредитором - ТОВ «Манівео-шивдка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] на суму 3000,00 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів відповідно до обумовлених сторонами умов, виходячи із часу дії вказаного договору та виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань (а.с.7-10). На думку позивача він отримав вимоги за вказаним договором від другого кредитора ТОВ «Таліон плюс», який, у свою чергу, отримав вказані вимоги від первинного кредитора на підставі договору факторингу №28/1118-01 та реєстру боржників №130 від 20.04.2021 року. Однак погодитися з вказаним вимогами позивача в цій частині суд не може, оскільки суду не було надано вказаних документів. Тобто відсутні докази на підтвердження того факту, що вимоги до відповідачки перейшли до другого кредитора ТОВ «Таліон плюс», який, у свою чергу, передав їх вже позивачу, який щодо вказаного кредитного договору вже був третім кредитором. За відсутності вказаних документів, зазначених у позові, вважати, що позивач набув вимоги до відповідачки за кредитним договором №431321246 від 04.02.2021 року не можна, а відповідно в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити через відсутність доказів переходу права вимоги до позивача. Зазначення доказів переходу права вимоги до позивача у самій позовній заяві з посиланням на відповідні договори не можна вважати належним доказом, оскільки будь-які вимоги в кредитних договорах повинні бути підтверджені доказами на їх підтвердження. Щодо кредитного договору від 09.03.2021 року, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою [PERSON] , то в цій частині судом встановлюється, що відповідний кредитний договір №3745903286/646831 був укладений між сторонами в електронній формі на суму 3000,00 грн. строком на 23 дні до 31.03.2021 року зі сплатою на користь первинного кредитора фіксованої процентної ставки у розмірі 894,25% річних, що становить 2,45% на добу в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.19-20). 21.0й.2022 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21012022 року, відповідно до п.п.1.1 якого актор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.22-24). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 21.01.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5636, чим виконав договір факторингу у повному обсязі (а.с.25). Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з двох підстав, які, самі по собі, є самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог окремо одна від одної. Відносно першої підстави. Суду наданий розрахунок заборгованості з боку позивача з моменту отримання ним вимог від первинного кредитора 21.01.2022 року (а.с.27). В той же час жодних доказів нарахування первинним кредитором боргу відповідачеві у період з 09.03.2021 року до 21.01.2022 року суду надано не було, що унеможливлює можливість встановлення вірного розрахунку боргу з боку позивача, який він отримав від первинного кредитора. До цього ж усі документи по кредитному договору позивачем повинні були отримані від первинного кредитора відповідно до вимог договору факторингу від 21.01.2022 року та враховуючи той факт, що через відсутність документів щодо нарахувань у період з 09.03.2021 року до 21.01.2022 року перевірити правильність нарахувань відповідачці неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було. Щодо другої підстави відносно договору від 09.03.2021 року, то в цій частині суд зазначає наступне. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу від 21.01.2022 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №21012022 від 21.09.2022 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 року (а.с.22-26). Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 21.01.2022 року та акт прийому-передачі реєстру боржників від 21.01.2022 року містять реквізити первісного кредитора ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивача (реквізити, уповноважена особа, її підпис, печатка), а ось витяг з реєстру боржників, наданий позивачем, містить виключно реквізити первісного кредитора та фактору, а також їх уповноважену особу, однак не містить підпису уповноваженої особи та печатки, сформований, представником позивача Грибановим Д.В. 24.05.2023 року без належного обгрунтування того факту, чому він не підписаний уповноваженими особами первинного кредитора та позивача, тобто в розумінні процесуального закону не є належним доказом переходу права вимоги, а відповідно немає підстав вважати, що позивач взагалі набув права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача у кількості 5636 штук, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідача і саме щодо конкретного кредитного договору, укладеного відповідачем. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 та 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed