Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з ДП «Львіввугілля» 45000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отримання професійного захворювання. Свої вимоги мотивує наступним. З 13.04.2001р. по 18.06.2019р. він працював у ВП «шахта`Червоноградська» ДП «Львіввугілля та ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львівугілля» і був звільнений у зв`язку з невідповідністю займаній роботі внаслідок стану здоров`я. Висновком МСЕК йому вперше ІІІ групу інвалідності та визначено 45% втрати професійної працездатності. У зв`язку з тривалою роботою в шкідливих умовах він отримав професійне захворювання, внаслідок чого йому завдано значну моральну шкоду у виді фізичних та душевних страждань, оскільки він став інвалідом, в нього з`явився кашель, змушений постійно звертатися за медичною допомогою, порушено його нормальні умови життя, йому важко займатися домашніми справами, він змушений вести малорухомий спосіб життя тощо. Представники відповідача ДП «Львіввугілля» подав відзив, у якому вказано, що позивачу було відомо про шкідливі умови праці на момент працевлаштування, з якими він погодився. На час звільнення останньому виплачено вихідну допомогу та одноразову допомогу, він забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецзасобами і засобами захисту, він не залучався до робіт, які не були пов`язані з його професією. Позивач отримував заробітну плату в підвищеному розмірі, додаткові відпустки та ряд соціальних послуг, отримав право на пенсію на пільгових умовах. Зі сторони роботодавця не мало місця штучного створення шкідливих або небезпечних умов. Довідка МСЕК та акт розслідування є підставою для розрахунку і відшкодування позивачу виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та не є доказом заподіяння останньому моральної шкоди. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У роз`ясненнях, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1997 року передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. З копії трудової книжки встановлено, що 13.04.2001р. позивач прийнятий на роботу до ВП «Шахта «Червроноградська» ДП «Львіввугілля» та 08.02.2008р. звільненний на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. З 19.02.2008р. по 18.06.2019р. позивач працював у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» та був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я з виплатою вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпП України та виплатою одноразової допомоги згідно Колективного договору. З акту від 03.07.2019р. встановлено, що позивачу визначено професійне захворювання - хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість ІІ ст., Z57.0. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихлого загострення, пневмосклероз, емфізема легенів ЛН ІІ ст. J40.0. Причиною даного захворювання слугували недосконалі системи пилеподавлення (зрошення), використання технологічного обладнання, що генерує підвищені рівні шуму, невикористання засобів індивідуального захисту. У зв`язку з професійним захворюванням позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з витягів з медичних карток. Згідно довідки МСЕК від 24.07.2019р., позивачу вперше визначено ІІІ групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 45%, з яких: 30% - хронічний бронхіт, 15% - пригшлухуватість. Рекомендовано санаторно-курортне лікування. Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно частин 1,3ст.13Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно дост.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу IЗакону № 717-Vскасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до постанови Верховного Суду від 20лютого 2019року по справі №211/2524/16-цуразі професійного захворювання, нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставіст.237-1КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Доводи представника ДП «Львіввугілля» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Окрім цього, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання [PERSON] , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Львіввугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить постійний сухий кашель, зменшення рухливості, які викликані хронічним и захворюванням, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 45%, спричиненої професійними захворюваннями, період роботи у відповідача протягом понад 18 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи. Також, суд враховує, що позивач на момент прийняття на роботу був ознайомлений з небезпечними і шкідливими умовами праці, правами на прільги та компенсацію за такі умови, з якими погодився, про що свідчить його заява від 11.02.2008р. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок отриманого професійного захворювання в сумі 20000,00 грн. Відповідно дост.141 ЦПК Україниз відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 992,40грн.

Outcome: partial