Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

19 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовом до ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда Володимир Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області - Онишкевич Роман Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений №6121 виданий 17.01.2022року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Бригідою В.О. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 тисяч гривень,згідно поданої зави. Покликається на те, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором №0735 від 28.062021року, укладеним [PERSON] з ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» в розмірі 28 800 грн. та 630 грн. плати за вчинення напису. Вважає, що виконавчий напис №6121, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Бригідою В.О. без дотримання вимог, встановлених Законом України "Про нотаріусом" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" . Зазначив, що приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірив безспірності стягнення грошових коштів та не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою вважати що заборгованість є безспірна та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Покликається на те, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформленні відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Зазначив, що нотаріус вчинив напис не дотримавшись вимог встановленого підпункту 2.3. пункту « Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника. Звертає увагу суду на те, що приватний нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на підставі договору, що встановлює основне зобов`язання, який не посвідчений нотаріально, оскільки пункт 2 Переліку не був чинний на момент вчинення виконавчого напису. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Однак, від представника надійшла заява, згідно якої просить проводити судовий розгляд за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач - представник ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» та треті особи в судове засідання не з`явились, хоча такі належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Від представника ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» - Тітова надійшла заява про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої виходячи з принципів співмірності, реальності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2500 гривень. Окрім цього, враховуючи не надання позивачем до суду, детального опису робіт (надання послуг) виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку, відмовити у стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Тому, відповідно до 223 ЦПК України дану цивільну справу слід розглядати за відсутності вказаних осіб. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,4 ЦК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач 28.06.2021 року уклала кредитний договір №0735-5799 з ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» (а.с. 8). Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87 закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш як 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більш як один рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно п.п.3.1., 3.2., 3.5 цієї Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, та передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України № 1172 від 29 червня 1999 pоку, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, за змістом наведених норм вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не вирішує спорів про право, а відтак вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні можуть бути оскаржені до суду особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру заборгованості. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно якої, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав (п.34 постанови). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Встановлено, що 17 січня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис за реєстраційним №6121 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за договором №0735-5799 від 28.06.2021р. Сума заборгованості складає 28800 гривень. Прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9600. Прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом становить - 19200 гривень (а.с.6). 16.02.2022року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №6121 виданого 17.01.2022року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС», заборгованості за кредитним у сумі 29 430 гривень (а.с.9). Судом встановлено, що подані документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням викладеного, докладно проаналізував обставини справи, суд прийшов до висновку, що з документів, поданих до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Бригіди Володимира Олександровича заявлена до стягнення заборгованість не може вважатися безспірною. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Бригідою Володимиром Олександровичем при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Нотаріусом не було з`ясовано чи дійсно на момент вчинення ним виконавчого напису позивач, як боржник, мав безспірну заборгованість перед стягувачем, зокрема він повинен був отримати виписку з рахунку боржника, яка може формуватися на підставі укладеного між сторонами договору банківського рахунку та видаватися виключно банківською установою. Слід зазначити, що кредитний договір №0735-5799 від 28.06.2021р. укладений з ТОВ «УКР Кредит ФІНАНС» та позивачем не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконано, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, що суперечить вимогам ст.ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів, що стверджується правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Виконавчий напис здійснений з порушенням вимог закону та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має правов порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинстває відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно ст.133ЦПК України,розмір судовогозбору,порядок йогосплати,повернення ізвільнення відсплати встановлюютьсязаконом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.134ЦПК України,разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат,які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат,за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витратне обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат,які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ст.137ЦПК України,витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Згідно ч.1,ч.2ст.141ЦПК України,Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судомна підстав і поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 02.05.2023 року укладено договір №12 про надання правничої (правової) допомоги з адвокатським бюром "Віталія Репака", відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги. Згідно п.4.1 Договору, за надання правової допомоги, передбаченої Договором клієнт виплачує Адвокатському бюро гонорар у фіксованому розмірі в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень. Клієнт може проводити виплату Гонорару частинами, але не прізніше 10 (десяти) робочих днів після набрання остаточного судового рішення законної сили (п.4.2 Договору) Відповідно до п.4.4 Договору сторони погодили, що підписання акта-прийому передачі наданих Адвокатським бюро Клієнту послуг не є необхідним. Суд вважає, що розмір витрат, визначений представником позивача у сумі 5000 грн. є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно вказана сума підлягала стягненню.

Outcome: approved