Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 04.05.2023 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 у сумі 58029,94 грн, інфляційні втрати у сумі 7273,26 грн, три відсотки річних у сумі 1130,15 грн, та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946. Відповідачі вказані послуги своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 у сумі 58029,94 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги за адресою: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 7273,26 грн та 3% річних у сумі 1130,15 грн. 11.05.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.14-15). 29.05.2023 ухвалою суду повернуто без розгляду відповідачам [PERSON] , [PERSON] поданий 25.05.2023 відзив на позовну заяву (а.с.25-34). 08.06.2023 ухвалою суду судове засідання у справі відкладено у зв`язку з поданням 25.05.2023 відповідачами [PERSON] та [PERSON] клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою відповідачів (а.с.39). 24.07.2023 ухвалами суду, не виходячи до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи поданий 11.07.2023 відповідачами [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву та подані представником позивача Лоскот М.І. додаткові пояснення по справі з доданими до них документами. У відзиві відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] . Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] декілька років за місцем реєстрації не проживають, а отже не можуть бути відповідачами у даній справі; письмового договору між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачами, як споживачами, не укладено; надані позивачем документи на підтвердження наявності заборгованості , на думку відповідачів, не дають змоги встановити безспірність, достовірність та об`єктивність заявленої до сплати заборгованості за нібито надані позивачем послуги. Відповідачі вказали, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що КП «Харківські теплові мережі» у встановленому законом порядку набуло статусу особи, яка має право надавати житлово-комунальні послуги та відповідно, вимагати їх сплати. Відповідачі не погоджуються з наданим позивачем розрахунком заявленої до стягнення суми заборгованості, оскільки надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу не дає змоги встановити підстави, порядок виникнення сум заборгованості, перевірити їх об`єктивність, достовірність, арифметичну правильність тощо; та така відомість, на думку відповідачів, не є належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту існування заборгованості, її розміру та наявності зобов`язання її сплатити саме у [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі також заперечують проти складеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних з підстав, що надана відомість не є належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту існування заборгованості, її розміру та наявності зобов`язання саме у [PERSON] та [PERSON] її сплатити. До відзиву відповідачами [PERSON] і [PERSON] долучено заяву про застосування строку позовної давності, в якій відповідачі просили застосувати наслідки пропущення строків позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі. У письмових поясненнях сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню та підігріву води в житловому фонді. Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] обладнаний централізованими системами опалення КП «Харківські теплові мережі». Незважаючи на відсутність письмового договору з КП «ХТМ», відповідачі є споживачами послуг централізованого теплопостачання, та мають за них сплачувати. Скарг та заяв на якість отриманих послуг від відповідачів до позивача не надходило. Щодо поважності причин пропуску строку позовної давності представник позивача посилалась на запровадження на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, представнк позивача вказала, що КП «Харківські теплові мережі» щомісячно направляє споживачам рахунки за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, в яких вказані обсяг спожитої теплової енергії, тарифи, поточні платежі та сума заборгованості. Відповідачі жодного разу не звертались до позивача щодо неправильності зарахувань сплачених коштів. Розрахунок нарахувань інфляційних втрат та 3% річних виконаний правильно та є правомірним. Відповідачі контррозрахунку не надали. В судовому засіданні представник позивача Лоскот М.І. , яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, з урахуванням строку позовної давності, а саме з квітня 2020 року по лютий 2022 рік, вказала, що квартира [ADDRESS] з 14.05.1995 належить їй на праві власності. За послуги теплопостачання не сплачувала, оскільки послуги, що надавались позивачем неякісні, у квартирі холодно, із заявами до позивача щодо неналежної якості наданих послуг не зверталась. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, з урахуванням строку позовної давності, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] , згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] іншої адреси місця свого проживання, яке відрізняється від адреси їх місця реєстрації, суду не повідомили. Відповідно до п.2 ч.7 статті 128 ЦПК України , повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Отже, судові повістки та інша судова кореспонденція направлялись відповідачам судом засобами поштового зв`язку на адресу їх зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, заслухавши представника позивача Лоскот М.І. , відповідачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом пунктів 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005 за № 541/10821, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Положеннями статті 21 зазначеного вище Закону визначено, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Частина 3 ст.31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до положень ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Отже, позивач КП «Харківські теплові мережі», як виконавець послуги з теплопостачання в м. Харкові, має вимагати оплати наданих послуг, а споживачі зобов`язані сплатити за такі послуги виконавцю. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). За змістом частин 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідями № 140802 № 140817 від 07.07.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданими на електронні запити суду (а.с.3, 54,55). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 760/28001/14-ц, згідно пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого Київською міською радою 28 березня 2002 року за № 409/1843, перерахунок за фактично надані житлово-комунальні послуги здійснюється за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї. Також, у постанові від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц Верховний Суд виклав наступний висновок: позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується картками фактичної собівартості утримання будинку за вказаною адресою; розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення за тарифами. Доводи касаційної скарги щодо не надання належної якості житлово-комунальних послуг та у зв`язку із цим, завищеного розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами надано не було. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідачі із заявами до позивача для здійснення перерахунку щодо не проживання за місцем реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] та щодо надання позивачем послуг неналежної якості, не звертались. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відповідачам нарахована заборгованість тільки за опалення за період з жовтня 2017 року по лютий 2022 року у сумі 58029,94 грн, яка нараховувалась на опалювальну площу 86,7 кв.м (а.с.4-5). За змістом п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, враховуючи наведене, в розумінні пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, що надавалась позивачем на адресу місця реєстрації відповідачів, та за вимогами чинного законодавства мають сплачувати за надані послуги опалення (постачання теплової енергії) навіть у разі не проживання за місцем їх реєстрації. Тобто доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не можуть бути відповідачами у даній справі у зв`язку з їх не проживанням за місцем реєстрації, є безпідставними та не ґрунтуються на законі. З наданих стороною позивача Актів підключення/відключення № 176/5685 від 10.04.2018, № 176/6509 від 24.10.2018, № 176/6992 від 10.04.2019, № 176/7656 від 16.10.2019, № 176/8109 від 08.04.2020, № 176/9000 від 19.10.2020, № 176/9819 від 12.04.2021, № 176/11617 від 24.10.2022, № 176/13035 від 06.04.2023 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] КП «Харківські теплові мережі» проводилось підключення/відключення опалення, у зв`язку з початком/закінченням опалювального періоду, що свідчить про надання позивачем відповідачам послуг теплопостачання. Відповідачі не надали суду жодних доказів, які підтверджують ненадання їм позивачем послуг з централізованого теплопостачання (опалення), або надання позивачем послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати. Отже, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку щодо надання КП «Харківські теплові мережі» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] послуг з централізованого теплопостачання (опалення) та їх отримання відповідачами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд визнає належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом на підтвердження існування у відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання (опалення) саме у зазначеному у даному розрахунку розмірі, вказаний розрахунок відповідачі не спростували, контр розрахунку до суду не надали. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що квартира [ADDRESS] з 14.05.1995 належить їй на праві власності. Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином i у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги по затвердженим в установленому порядку тарифам та в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири, де зареєстровані відповідачі, свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у прозові. У доданій до відзиву заяві відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили застосувати позовну давність до цих правовідносин. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. За приписами частини 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, що нарахована за період з 01.10.2017, тобто право на подання позову у позивача виникло ще у 2017 році, до запровадження карантину, але з позовними вимогами позивач звернувся лише у травні 2023 року. За заявою відповідачів суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин, та з урахуванням продовження строку, визначеного ст. 257 ЦК України, на строк дії такого карантину, відмовляє у задоволенні позовних вимог поза межами строків позовної давності, а саме за період з 01.10.2017 по 29.02.2020 у розмірі 33859,58 грн. Таким чином, з урахуванням строку позовної давності, з урахуванням продовження строку, визначеного ст. 257 ЦК України, на строк дії такого карантину, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2020 по 23.02.2022 у сумі 24170,36 грн. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.05.2020 по 28.02.2022 на адресу: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 7273,26 грн та 3% річних у сумі 1130,15 грн (а.с.6). Проте, суд не погоджується з вказаним розрахунком та вважає його необґрунтованим та обрахованим невірно. Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц. Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206, яка застосовується з 24.02.2022, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 22,72 грн та трьох відсотків річних у розмірі 3,50 грн за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 включно не підлягають задоволенню Як розраховано і встановлено судом, за період з 01.05.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 3776,76 грн, три відсотки річних - 1202,77 грн. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 1130,15 грн. за період з 01.05.2020 по 28.02.2022, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідачів інфляційних витрат у розмірі 3776,76 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1126,65 грн. (1202,77-3,50), за період з 01.05.2020 по 23.02.2022. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2020 по 23.02.2022 у розмірі 24170,36 грн, інфляційних втрат у розмірі 3776,76 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1126,65 грн, за період з 01.05.2020 по 23.02.2022, а всього 29073,77 грн. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн (а.с.2). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (43,76%), та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1174,52 грн, в рівних частках по 293,63 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial