Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

21.02.2023 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 09.03.2023), обґрунтовуючи тим, що 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до укладеного договору № б/н від 23.07.2013, шляхом підписання заяви, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому збільшився до 35000,00 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського, рахунку та кредитного договору. Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 04.01.2023 становить 40551,69 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6246,03 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013 у розмірі 40 551,69 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 31.03.2023 судом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24.01.2022 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.06.2023 відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що документи, які додані до позовної заяви не підтверджують факт укладення Договору про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013 та надання кредиту на його підставі. Як доказ укладення Договору про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013, банком надана копія заяви № б/н від 23.07.2013, та зазначається, що його підпис у цьому документі підтверджує, що ним надана згода на те, що заява № б/н від 23.07.2013, разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають Договір про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013 та на підставі йому наданий кредит у розмірі 34 305,66 грн. Однак, з цим він не погоджується. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, позивач має довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Системний аналіз ст. 207, 638, 1056 ЦК України свідчить, що кредитний договір вважається вчиненим, якщо він підписаний його сторонами. До позовної заяви, АТ КБ «Приватбанк» наданий витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які діяли станом на 23.07.2013 та у них визначений певний порядок укладення Договору про надання банківських послуг. Зокрема, згідно з ним у розділі 2.1.1.2 «Умови обслуговування» зазначено: «2.1.1.2.1. Для надання послуг Банк надає Клієнту- Картку її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві». Отже, за існуючими в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» правилами укладення Договорів про надання банківських послуг, для його укладення необхідно, щоб клієнт і банк підписали заяву та пам`ятку клієнта або довідку про умови кредитування, у них має бути зазначений вид картки, а в заяві додатково має бути зазначена дата отримання карти. Лише обидва з вказаних документів можуть підтвердити факт укладення між ним та АТ КБ «Приватбанк» договору про надання банківських послуг б/н від 23.07.2013. Але, всупереч зазначеному, такі документи, як Пам`ятка клієнта або Довідка про умови кредитування ним не підписувалася та банк їх до суду не надав. У свою чергу, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 23.07.2013 не містить відмітки про вид картки, яку у нього був намір отримати, бажаний кредитний ліміт, а також дати її отримання. За викладених обставин, вважає, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 23.07.2013, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом, не відповідають вимогам ст. 77-80 ЦПК України і не підтверджують, що 23.07.2013 між ним та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний Договір про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013, а тому, підстав стягувати з нього заборгованість немає. Тому, просив позов залишити без задоволення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову подано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі Ляр Дмитра Юрійовича, про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оскільки в 2013 році він брав картку у позивача, сплачував кошти, заяву підписав, у 2021 році нічого не підписував, але міняв картку у зв`язку із закінчення строку її дії. За весь період користування карткою він погасив кошти. Також, зазначив, що на період карантину та війни нараховувати відсотки є неправомірним. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 23.07.2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився на Умови та правила надання банківських послуг, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копією анкети-заяви від 23.07.2013 (а.с.37), копією витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.43) та копією умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, та затверджені наказом банку №СП-2013-6595790 від 26.03.2013 (а.с. 44-74). Також, встановлено, що 22.09.2021 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с. 38-42). Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Тобто, саме з 23.07.2013 між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Так, 23.07.2013 відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, повну дату народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації та проживання, номери мобільних телефонів, відомості про сімейний стан, що визнається відповідачем. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку (а.с. 37, 75-76). На підтвердження наявності у відповідача - [PERSON] заборгованості за договором №б/н від 23.07.2013, позивачем - АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н за період з 23.07.2013по 04.01.2023 (а.с. 10-19), виписку з карткового рахунку відповідача [PERSON] за період з 23.07.2013 по 06.01.2023(а.с. 20-34), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] (а.с. 35) та довідку про видачу кредитних карток відповідачу (а.с. 36). З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 43), вбачається, що є такі кредитні картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». З довідки про видачу кредитних карток, вбачається, що відповідачу - [PERSON] було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] - дата відкриття 23.07.2013, термін дії 03/17 (картка універсальна); [NUMBER] - дата відкриття 18.07.2016, термін дії 04/18 (картка універсальна голд); [NUMBER] - дата відкриття 10.07.2015, термін дії 09/18 (картка універсальна голд); [NUMBER] - дата відкриття 01.08.2018, термін дії 05/22 (картка універсальна голд); [NUMBER] - дата відкриття 22.09.2021, термін дії 04/25 (картка універсальна голд). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта - [PERSON] (картрахунок [NUMBER] ), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 23.07.2013 та 23.07.2013 - встановлено кредитний ліміт 10000,00 грн, 27.11.2019 - збільшено кредитний ліміт 15000,00 грн, 08.07.2020 - збільшено кредитний ліміт 20 000,00 грн, 09.12.2020 - збільшено кредитний ліміт 25000,00 грн., 18.12.2020 - збільшено кредитний ліміт 30000,00 грн, 30.04.2021 - збільшено кредитний ліміт 35000,00 грн, 26.12.2022 - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість за договором № б/н від 23.07.2013 за період з 23.07.2013 по 04.01.2023 становить 40551,69 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34305,66 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 6246,03 грн. Встановлено, що 23.07.2013 [PERSON] був встановлений та виданий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 10000,00 грн., який 30.04.2021 було збільшено до 35000,00 грн., та відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 20-34) та визнається відповідачем. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). З виписки по карткового рахунку відповідача, за період з 23.07.2013 по 06.01.2023, вбачається активне використання відповідачем кредитних коштів починаючи із 23.07.2013, а саме: розрахунки у торговельних мережах, зняття готівки у банкоматах, поповнення кредитного рахунку готівкою в терміналах самообслуговування. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц). Отже, надані позивачем докази на підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за договором №б/н від 23.07.2013, узгоджуються між собою, наведені вище обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів в розмірі встановленого кредитного ліміту, що визнається і самим відповідачем. Разом з тим, відповідач заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013 у розмірі 40551,69 грн., своєї позиції не обґрунтував та не надав належних і достатніх доказів, в спростування доводів позивача та визнав, що особисто підписав анкету-заяву, своїм підписом погодив тип кредиту, отримав кредитну картку, користувався коштами та повертав позику. Крім того, відповідач з 2013 року, будучи клієнтом банку АТ КБ «Приватбанк» та користуючись послугами даного банку, не оскаржив умов договору на підставі якого отримував кредитні картки та користувався кредитними коштами. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений підписав заяву і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, умови договору порушив, тому, суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.07.2013 у розмірі 40551,69 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд, враховуючи подані відповідачем документи, а саме довідку про доходи №7904359716191913 від 19.05.2023 та копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 06.07.2022, вважає за доцільне роз`яснити, що він, в порядку ч. 4 ст. 435 ЦПК України, має право звернутися до суду з відповідною заявою щодо відстрочення чи розстрочення суми боргу, з наданням належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження таких вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (а.с.1). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що [PERSON] має другу групу інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 06.07.2022, згідно якого йому встановлено 2 групу інвалідності (загальне захворювання) довічно, тому, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, витрати позивача компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved