Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

06.08.2021 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м.Харків з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору № б/н від 09.12.2013 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує, а тому станом на 30.06.2021 року має заборгованість по кредиту у розмірі 27672,30 грн. В зв`язку з чим, просили стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по кредитному договору та судові витрати. 09.08.2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м.Харків Гомада В.А. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.04.2023 року на підставі розпорядження Верховного Суду України від 14.03.2022 року №7/0/9-22 дана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Полтави та була передана судді Турченко Т.В. для подальшого розгляду. 01.05.2023 року судом прийнято цивільну справу №642/5236/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском строку позовної давності. За наявності у справі всіх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності позивача. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.12.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 30.06.2021 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 672,30 грн., яка складається з - тіла кредиту 7945,27 гривень та 19727,03 гривень заборгованості за простроченими відсотками, які підлягають стягненню з відповідача. Однак, стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, згідно з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 09.12.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 31.10.2020 року вбачається, що останній раз відповідачем було здійснено погашення кредиту 22.10.2014 року, тобто з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 06.08.2021, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed