Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», Вінницької районної державної нотаріальної контори про зняття обтяжень з нерухомого майна (зняття арешту). Позов мотивувала тим, що 17.07.2007 року реєстратором Вінницької районної державної нотаріальної контори, Вінницький районний нотаріальний округ на ім`я [PERSON] було винесено обтяження у вигляді арешту за реєстраційним номером № 5312490 в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Об`єктом речових прав на яке було винесено обтяження є земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,18 га, кадастровий номер 1499316605206 за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено в актуальній інформації про державну реєстрацію обтяжень, документ для реєстрації обтяження був виданий 06.04.1990 року Ленінським відділенням Ощадбанку № 80. Але в даний час відповідно до листа № 101-11-20/1/13 від 23.03.2023 року ВОУ АТ «Ощадбанк» у [PERSON] немає зобов`язань по кредитним договорам. Також, як зазначено в листі Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці від 19.04.2023 року за № 51511 при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень, журналів обліку виконавчих проваджень станом на період з 17.07.2007 року по 19.04.2023 року виконавчих проваджень на ім`я [PERSON] в тому числі і на нерухоме майно, яке знаходиться по [ADDRESS] у відділі на виконанні не перебувало і не перебуває. Просила суд, зняти обтяження, зареєстроване 20.07.2007 року реєстратором Вінницької районної державної нотаріальної контори у вигляді арешту на все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5312490, номер запису про обтяження 25101086 від 20.07.2007 року, № 25101049 від 17.07.2007 року №25101049 від 17.07.2007 року,підстава обтяження б/н 06.04.1990 Ленінське відділення Ощадбанку на ім`я [PERSON] в тому числі на земельну ділянку [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачам. 13.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Державний ощадний банк України», у якому вказано, що проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів, банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у справі, належним відповідачем у справі є нотаріус, який наділений повноваженнями на вчинення нотаріальної дії щодо зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна та який, в даному випадку відмовив позивачу у державній реєстрації. АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за вищенаведені дії державного реєстратора, оскільки у 2007 році АТ «Ощадбанк» не звертався до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявами про державну реєстрацію обтяжень майна [PERSON] 16.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області, відповідно до якого, шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, архівною складовою частиною якого є Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нотаріусом було встановлено, що арешту на майно, належне [PERSON] накладено ніколи не було. Натомість у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про дві заборони відчуження нерухомого майна. 14.04.2023 року на адресу ноткантори поштою надійшов лист від [PERSON] з вимогою зняти заборону відчуження нерухомого майна. 21.04.2023 року у відповідь було поштою направлено лист, у якому роз`яснено, що зняття заборони відчуження нерухомого майна це нотаріальна дія. Нотаріальні дії вчиняються при зверненні особи, для якої вчинятиметься нотаріальна дія, після встановлення особи, намірів, перевірки цивільної дієздатності та правоздатності, огляду оригіналів документів, які надаються для вчинення нотаріальної дії, а також після плати. Позивачу також було запропоновано отримати консультацію чи додаткову інформацію звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області. 09.05.2023 року на адресу нот контори поштою надійшов повторний лист від [PERSON] з якого вбачалось, що відповідь на перший лист вона не отримала і повторно вимагає зняти заборону відчуження нерухомого майна. 10.05.2023 року було направлено повторну відповідь з тими ж самими роз`ясненнями. Станом на 10.06.2023 року [PERSON] або її представники до нотаріальної контори за отриманням консультації не звертались. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 17.07.2007 року реєстратором Вінницької районної державної нотаріальної контори, Вінницький районний нотаріальний округ на ім`я [PERSON] було винесено обтяження у вигляді арешту за реєстраційним номером № 5312490 в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.8-9). Об`єктом речових прав на яке було винесено обтяження є земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,18 га, кадастровий номер 1499316605206 за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено в актуальній інформації про державну реєстрацію обтяжень, документ для реєстрації обтяження був виданий 06.04.1990 року Ленінським відділенням Ощадбанку № 80 (а.с.8-9). В даний час відповідно до листа № 101-11-20/1/13 від 23.03.2023 року ВОУ АТ «Ощадбанк» у [PERSON] немає зобов`язань по кредитним договорам (а.с.4). Також, як зазначено в листі Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці від 19.04.2023 року за № 51511 при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень, журналів обліку виконавчих проваджень станом на період з 17.07.2007 року по 19.04.2023 року виконавчих проваджень на ім`я [PERSON] в тому числі і на нерухоме майно, яке знаходиться по [ADDRESS] у відділі на виконанні не перебувало і не перебуває (а.с.10). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. Таким чином, накладення обтяження порушує права позивача. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved