Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

25.07.2022 року [PERSON] звернулась до суду за позовом до [PERSON] , в якому просила суд: припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., літ А; виплатити [PERSON] вартість частки вказаного будинку у вигляді грошових коштів, що внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області; визнати за нею право власності на 1/2 частин житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв. м., літ А. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 червня 2018 року визнано за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] : земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:36:001:0069. площею 0.0500 га., та земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:36:001:0068, площею 0.1000 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Визнано договір Дарування житлового будинку [ADDRESS] , який посвідчено 17.06.2016 року за № 916 приватним нотаріусом Ужгородського МНО; Договір купівлі-продажу, який посвідчено 17.06.2016 року за №915 приватним нотаріусом Ужгородського МНО земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:36:001:0069, площею 0,0500 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] та Договір купівлі-продажу, який посвідчено 17.06.2016 \~ \~ \~ \~року за №914 приватним нотаріусом Ужгородського МНО земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:36:001:0068. площею 0.1000 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , які укладені між [PERSON] та [PERSON] недійсними. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в: житловому будинку [ADDRESS] , який посвідчено 17.06.2016 року за № 916 приватним нотаріусом Ужгородського МНО. Предметом договору дарування від 17.06.2016 року земельних ділянок був, зокрема, і будинок [ADDRESS] , площею 69,9кв.м. Відповідно до технічного паспорту на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, літ А, незакінчена будівництвом прибудова літ. А1 та надбудовою 57% готовності. В експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку зроблена примітка: Загальна площа літ. А,А1 складає 233,0 кв.м. в т.ч. літ. А зареєстрована за [PERSON] загальною площею 69,9 кв.м. в т.ч. житлова 34,2кв.м. Після завершення будівельних робіт призначення приміщень та площа підлягають уточненню та здачі в експлуатацію. Саме тому, апеляційний суд зазначив в резолютивній частині посилання на вказаний договір. На стр. 9 постанови апеляційний суд вказав, що [PERSON] вклав у придбання житлового будинку загальною площею 69,9м.кв. та двох земельних ділянок, як особисті кошти так і спільні сумісні кошти набуті спільною працею. Також, апеляційний суд зазначив, що долучені до матеріалів справи квитанції про оплату будівельних робіт та матеріалів за 2016-2017 роки не мають значення у спірних правовідносинах, оскільки сторони проживали спільно по 26.12,2015року. На даний час, фактично існує житловий будинок загальною площею 69,9 кв.м літ. А, куплений позивачем та відповідачем за час спільного проживання та прибудова з мансардою 57% готовності літ. А1 на яку суд право власності за [PERSON] не визнавав і позову про визнання права забудовника останнім не заявлялось також. До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише "при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва." Отже, законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Така позиція є усталеною і в практиці Верховного Суду. Доказів того, що [PERSON] брав участь у будівництві прибудови з мансардою 57% готовності літ. А1 не має. Тому, предметом позову є припинення права власності на 1/2 частину в існуючому будинку [ADDRESS] загальною площею 69,9 кв.м. в т.ч. житлова 34,2кв.м., літ. А. За таких обставин, у позивача та її сім`ї виникають труднощі в поділі такого будинку, оскільки житлова площа є недостатньою на думку позивача для спільного окремого проживання в такому будинку. Вона вважає, що спільне проживання в одному будинку є також неможливе з огляду на наступне. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2016р., по справі № 308/9298/16-п, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї відносно своєї доньки. У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувало кримінальне провадження № 12016070030001490 від 03.05,2017 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно потерпілої [PERSON] . Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, показами свідків, висновком експерта № 393 доведено, що обвинувачений, в стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілій легкі тілесні ушкодження, які виявились у забоях потиличної ділянки голови, забої м`яких тканин спини, призвели до накладання швів на рану голови через удар об бетонну стіну. 09 лютого 2022 року ухвалою суду [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Враховуючи, що будинок непридатний до проживання однією сім`єю з [PERSON] , через неприязні стосунки між ними, відповідач проживає за іншим адресом і його частка є малозначною, а також той факт, що припинення права власності на таку частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, позивач просить припинити право власності на вказані частки в порядку ст. 365 ЦК України. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вирішити порушені питання у позасудовому порядку неможливо, тому позивачка звернулась до суду із цим позовом. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, подано заяву про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про причини відсутності не повідомили. Суд, дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у постанові апеляційного суду Закарпатської області від 13.06.2018 року у справі 308/207/16-ц вирішено: визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:36:001:0069, площею 0,0500 га., та земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:36:001:0068, площею 0,1000 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Визнати договір Дарування житлового будинку [ADDRESS] , який посвідчено 17.06.2016 року за № 916 приватним нотаріусом Ужгородського МНО Селехман О.В.; Договір купівлі-продажу, який посвідчено 17.06.2016 року за №915 приватним нотаріусом Ужгородського МНО Селехман О.В. земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:36:001:0069, площею 0,0500 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] та Договір купівлі-продажу, який посвідчено 17.06.2016 року за №914 приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:36:001:0068, площею 0,1000 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , які укладені між [PERSON] та [PERSON] недійсними. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в: житловому будинку [ADDRESS] , який посвідчено 17.06.2016 року за № 916 приватним нотаріусом Ужгородського МНО Селехман О.В.; земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:36:001:0069, площею 0,0500 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] ; земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:36:001:0068, площею 0,1000 га., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Із технічного паспорту від 26.06.2016 року видно місце розташування будинку літера А за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці та план будинку. Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2022 року у справі №308/12129/17 [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за те, що він 02.05.2016 року близько 21 год. 30 хв. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні будинку [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, у ході сварки з [PERSON] , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останній два удари (по одному) руками затиснутими в кулак в область правого та лівого передпліччя по передній частині, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах нижньої третини правого та лівого передпліччя по передній частині, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12016070030001490 від 03.05.2017 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрито. Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2016 року у справі №308/9298/16 [PERSON] визнати винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 30 годин за те, що він 03.09.2016 року, перебуваючи в будинку [ADDRESS] вчинив відносно своєї доньки [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрожування фізичною розправою. Згідно договору купівлі продажу від 01.03.2012 року, технічного паспорту, [PERSON] придбала у власність у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 2110100000:36:001:0068. Із будинкової книги видно, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] з 21.08.2015 року. Згідно квитанції від 22.07.2022 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА у Закарпатській області 25952,00 гривень. Із висновку експерта №569/07-22 від 27.07.2022 року видно, що ринкова вартість нерухомого майна, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 69,9 кв.м., літньої кухні літ. «Д», колодязю літ. «І» та огорож під №1 №2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] і розміщуються на земельній ділянці з кадастровим № 2110100000:36:001:0068 становить 532632,84 гривень. Згідно висновку експерта №4772 від 06.01.2023 року ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 567544,00 гривень і розподіл цього будинку між його співвласниками можливий. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2022 року у справі №308/4283/22 залишеного без змін Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.12.2022 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 20000,00 гривень моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Згідно квитанції від 26.04.2023 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА у Закарпатській області 240364,42 гривень. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] з 21.08.2015 року, а [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку [ADDRESS] , позначеного на схематичному плану під літ. А, становить 69,9 м.кв., житлова становить 34,2 м.кв., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №62083183, відповідно виділити частку належну [PERSON] в натурі у спірному будинку під літ. «А» для його окремого проживання майже неможливо. На думку суду, спільне поживання, а саме спільне володіння і користування даним нерухомим майном [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованих у будинку [ADDRESS] неможливе, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за побиття [PERSON] та до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї щодо [PERSON] [PERSON] внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області вартість частки спірного нерухомого майна у сумі 266316,42 гривень. Припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., літ А, на думку суду, не завдасть істотної шкоди його інтересам співвласника, оскілки [PERSON] не позбавляється права на отримання в майбутньому права власності на незакінчений будівництвом житловий будинок після закінчення його будівництва та набуття права власності на нього співвласниками, отримує повну вартість частки спірного житлового будинку під літ. «А». В свою чергу набуття права власності на спірний житловий будинок під літ. «А» [PERSON] унеможливить в подальшому конфлікти, які виникали між [PERSON] та [PERSON] під час їх спільного проживання у спірному будинку. З огляду на викладене суд вважає, що існують усі підстави, визначені у статті 365 ЦК України для припинення права власності [PERSON] на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, а позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved