Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Перший заступник керівника Солом`янської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) уквітні 2023 рокву звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом, вагові параметри якого перевищують нормативні. Позов мотивовано тим, що Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва виявлено факт порушення інтересів держави та наявності заборгованості за перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, що потребує вжиття заходів реагування в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Встановлено, що 11.09.2019 року посадовою особою управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на а/д Київ-Одеса 210 км+450м проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF XF 105.401 [NUMBER] , напівпричіп NООТЕВООМ OSD-48-03V-L [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , і який належить [PERSON] . Вказаний автомобіль здійснював перевезення вантажу по маршруту руху: селище Ставище Київської області - селище Голованівськ Кіровоградської області. За наслідками перевірки і після зважування транспортного засобу оператором ГВК надано талон про результати зважування, інспекторами складено довідку № 044729 від 11.09.2019 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт від 11.09.2019 № 025990 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, акт №163707 від 11.09.2019 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно яких перевезення вантажу здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме, повна маса тонн: нормативно допустима - 40 т, фактична - 48,15 т, навантаження на строєну вісь - 33 т, при допустимих 22 т. У зв`язку із встановоленийм фактом перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 11.09.2019 № 855, згідно якого нараховано плату за проїзд в розмірі 1 778 Євро, про що повідомлено відповідача шляхом направлення 10.10.2019 року рекомендованого листа - повідомлення про заборгованість № 57910/39/24-19 від 08.10.2019 року, яким ним ортимано 21.10.2019 року. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом, вагові параметри якого перевищують нормативні, у розмірі 48 84 грн. 66 коп., еквівалент 1 778 Євро. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про майнову відповідальність за завдані збитки (шкоду), з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідачем поданий відщив на позов, доводи якого зводяться до застосування судом за його заявою (відповідача) строку позовної давності, який відраховується з 21.10.2019 року, й закінчився 21.10.2022 року, проте позов до суду подано лише 21.04.2023 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін згідно поданої позивачем заяви. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 11.09.2019 року посадовою особою управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на а/д Київ-Одеса 210 км+450м проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF XF 105.401 [NUMBER] , напівпричіп NООТЕВООМ OSD-48-03V-L [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , і який належить [PERSON] (а.с. 14-22). Вказаний автомобіль здійснював перевезення вантажу по маршруту руху: селище Ставище Київської області - селище Голованівськ Кіровоградської області. Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. За наслідками перевірки і після зважування транспортного засобу оператором ГВК надано талон про результати зважування, інспекторами складено довідку № 044729 від 11.09.2019 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт від 11.09.2019 № 025990 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, акт №163707 від 11.09.2019 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно яких перевезення вантажу здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме, повна маса тонн: нормативно допустима - 40 т, фактична - 48,15 т, навантаження на строєну вісь - 33 т, при допустимих 22 т. Посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 11.09.2019 року під час документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. З урахуванням викладеного, проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 11.09.2019 № 855, згідно якого нараховано плату за проїзд в розмірі 1778,00 євро, про що повідомлено відповідача шляхом направлення 10.10.2019 рекомендованого листа - повідомлення про заборгованість №57910/39/24-19 від 08.10.2019 року. Розрахунок плати за проїзд великоваговим та(або) великогабаритним транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування № 855 від 11.09.2019 року до Акту № 025990 від 11.09.2019 року проведений на платника [PERSON] (а.с. 23). Зважаючи на проведений позивачем розрахунок відповідно до аб.2 п.27 Порядку № 879 здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України, визначено 1 778 Євро, що еквівалентно до національної валюти України (2747,00) й становить 48 841 грн. 66 коп., який просить стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету, з призначенням платежу - за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» й інші нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають повноваження на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що впливає на покладені на неї завдання щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 на території України з 24.02.2022 року на 30 діб введено воєнний стан, який продовжено до 21.11.2022 року на підставі указів Президента України «Про продовження воєнного стану вУкраїні» від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, 07.11.2022 року № 757/2022, 06.02.2023 № 58/2023. Відповідно, строки позовної давності у позивача при зверненні до суду із цим позовом не минули. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 6 876 грн. 72 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved