Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У червні 2023 року позивач ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» звернулося до суду з вище вказаним позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 43253,17 грн та витрати по сплаті судового збору 2684,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП». Позивач належним чином виконував узятий на себе обов`язок з надання відповідачеві послуг з утримання будинку та прибудинкової території, натомість відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 35912,83 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2023 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26 червня 2023 року. 26 червня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18 липня 2023 року для надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи та подати відзив. 29 червня 2023 року відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази про підготовку та надання йому, як споживачу, договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивачем 08 липня 2021 року подано до суду заяву про видачу судового наказу. Який скасований за його заявою через відсутність договору. Крім того зазначав, що в позові не наведені обставини, які є підставою для оплати відповідачем наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, та не надано доказів їх надання. Також не погоджується із розрахунком заборгованості, який різниця із заборгованістю визначеною в заяві про видачу судового наказу. Звертає увагу суду, що станом на подання позивачем заяви про видачу судового наказу 08 липня 2021 року боргу за період з 01 квітня 2017 року по 01 липня 2018 року не існувало, а станом на 19 травня 2023 року, при поданні позовної заяви борг з`являється. Крім того, в 2020 році співласниками багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] засновано ОСББ. Від ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» 10 липня 2023 року надійшла відповідь на відзив. У відповіді зауважив, що відповідно до сталої практики Верховного Суду споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги. Крім того, відповідач тривалий час здійснював оплату за житлово-комунальні послуги, що відображено у розрахунку за спожиті послуги та підтверджує факт користування послугами, які надає позивач. В зазначений в позовній заяві період відповідачу надавалися житлово-комунальні послуги, за які він не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість. В період з вересня 2017 року по січень 2019 року кошти зараховувались на поточний рахунок товариства по квартирі відповідача, як субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, на підтвердження чого надають виписки по особовому рахунку [PERSON] за 2017, 2018, 2019 роки. Між сторонами вже існував аналогічний спір про стягнення заборгованості за попередній період. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/10008/14-ц від 07 серпня 2014 року встановлено наявність договірних відносин з приводу надання житлово-комунальних послуг ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» та вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість. В розрахунок заборгованості включено надання послуг позивачем до 30 квітня 2023 року включно, оскільки з 01 травня 2023 року позивач підписав Акт приймання-передачі будинку ОСББ «Макіївський, 2». Представник позивача у судовому засіданні 18 липня 2023 року позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Пояснив, що відповідач у 2017, 2018, 2019 роках частково здійснював оплату послуг, за рахунок субсидії. В липні 2021 року товариство звернулося зі заявою про видачу судового наказу. Однак в 2022 році судовий наказ скасвано за заявою відповідача. Наразі у відповідача виникла заборгованість за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2023 року, яку просять стягнути. Наголошував на неможливості звільнення відповідача від обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг у зв`язку з відсутністю договору, який відповідач не бажає укладати. Відповідач у судовому засіданні 18 липня 2023 року проти позову заперечував в повному обсязі, покликаючись на відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг. Стверджував, що відсутні докази надання позивачем послуг. Незгодний був з обсягом нарахованої заборгованості, зазначив про подвійне застосування тарифу. Просив долучити роздруківку про складову тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 01 червня 2011 № 869. Вказав на недопустимість прийняття квитанції про оплату судового збору, оскільки в ній не зазначено до якої фізичної особи товариством подано позов. На питання головуючого відповідач повідомив, що загальний розмір площі його квартири становить 138 кв.м., а житлової 78-80 кв.м. Заслухавши представника позивача, відповідача дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реестру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05 травня 2023 року (а.с. 7-8). З відповіді № 98536 від 02 червня 2023 року з Єдиного демографічного реєстру, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 20 липня 2007 року (а.с.16) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Житло-сервіс груп» є юридичною особою, яка зареєстрована 30 вересня 2005 року (а.с. 9). Відповідно до Розпорядження № 962 від 29 вересня 2006 року Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків в межах [ADDRESS] та [ADDRESS] , багатоквартирний будинок [ADDRESS] передано на обслуговування та експлуатацію ТОВ «Житло-сервіс груп» (а.с. 5,6). З наведеного судом, вбачається, що позивач є юридичною особою, яка на відповідній правовій підставі до 01 травня 2023 року здійснював експлуатацію будинку по [ADDRESS] , та має право у розумінні чинного законодавства, зокрема й Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на справляння відповідної плати за надані житлово-комунальні послуги, в тому числі на захист свого порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Спір між сторонами виник з приводу належної оплати комунальних послуг, що надавав позивач. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги; 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Отже зважаючи на вищевказане, суд дійшов висновку, що [PERSON] , який є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати ТОВ «ЖИТЛО СЕРВІС ГРУП» за спожиті житлово-комунальні послуги, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; 3) без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг тощо. Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний, зокрема, забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку; інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку; у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг; укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг тощо. Факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16-ц). Так, ст. 27 Закону визначений порядок оформлення претензій споживачів. Зазначено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем ТОВ «ЖИТЛО СЕРВІС ГРУП» надавались власнику квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі утримання будинку; вивезення побутових відходів; витрати на ремонт, який у свою чергу, отримував вказані послуги і користувався ними, а отже, у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги. Покликання відповідача на те, що ТОВ «ЖИТЛО СЕРВІС ГРУП» послуги не надавало суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, як то наприклад Акт-претензія, відповідачем не надано. На підтвердження розміру заборгованості представник позивача надав суду розрахунок, з якого вбачається, що заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території, утворилась за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2023 року, у розмірі 35912,83 грн. Як наведено у відзиві, та повідомив представник позивача з 01 травня 2023 року ТОВ ТОВ «ЖИТЛО СЕРВІС ГРУП» не надає послуг з утримання будинку, оскільки управління будинком із зазначеної дати передано ОСББ «Макіївський, 2». А отже розрахунок заборгованості проведений у період до 30 квітня 2023 року. Обсяг нарахованої заборгованості відповідачем не спростовано. Покликання [PERSON] на подвійне застосування тарифу, не знайшло свого підтвердження з огляду на наступне. З наданої відповідачем роздруківки про складову тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 01 червня 2011 № 869, вбачається, що тариф за вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів встановлено на рвівні 0,5490 грн, м2; тариф за 1м2 на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , в тому чисіл прибуток та ПДВ становить 6,98 гр/м2. З 1 листопада 2019 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житло-комунальні послуги» із структури тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виключено послугу з вивезення побутових відходів. Відтак за надання послуги з вивезення відходів сплачується окремо, що унеможливлює подвійне застосування тарифу про яке вказував відповідач. Посилання відповідача на відсутність в нього заборгованості зі сплати комунальних послуг станом на 01 травня 2018 року в розрахунку заборгованості, поданого до судового наказу не спростовує наявність заборгованості та їх обсяг. Стягувач має право заявляти вимогу до стягнення заборгованості повністю, або в частині вимог. Тому при звернені до суду зі заявою про видачу судового наказу позивач заявляв вимогу лише до частини вимог. Таким чином, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, який відповідачем не спростований, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 1703,89 грн та інфляційні витрати у розмірі 5636,45 грн є обґрунтованими та правомірними. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6726226015 від 24 травня 2023 року. Згідно виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, роздрукованої обліково-статистичної карти у справі № 756/6860/23, кошти зараховані на казначейський рахунок 25 травня 2023 року.

Outcome: approved