Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідачів, в якому прохає стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду у розмірі 1000000 грн, завдану внаслідок неправомірних дій та бездіяльності з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 справа № 440/279/23, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області та системного порушення чинного законодавства безпосередньо його прав, встановлених в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 справа № 440/279/23, позивачу була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1000000 грн, що виражається у пережитих психо-емоційних перенавантаженнях, стресах, депресіях що є додатковими життєвими труднощами окрім, того що позивач є особою з інвалідністю 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 17.03.2023, з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій справу прохав розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги просив суд задовольнити в повному обсязі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області заперечувала щодо позовних вимог позивача, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, в якому зазначала, що на підтвердження факту порушення права позивача, розміру спричиненої моральної шкоди, ним не було надано жодних доказів. Позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходить при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 1000000 грн, не надано його обґрунтованого розрахунку, а заявлена сума відшкодування суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні відстави для задоволення позову. Від відповідача - Головного управління Національної поліції в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що сам факт прийняття рішення Полтавським окружним адміністративним судом від 14.02.2023 не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивачем не доведено наявність шкоди завданої йому, в т.ч. ГУНП в Полтавській області, не надано доказів її заподіяння і обґрунтованого розрахунку розміру такої шкоди. В судове засідання представник ГУ НПУ в Полтавській області не прибув, будучи належно повідомленим про розгляд справи. З`ясувавши позиції сторін, заслухавши пояснення представника Державної казначейської служби, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 29.07.2016 № 233 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) з 03.08.2016 (а.с. 14). Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено (а.с.18-21). Вказане рішення набрало законної сили, згідно із відкритими відомостями, що містяться в ЄДРСР. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Недотримання відповідачем вимог трудового законодавства, а саме не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження позивачем служби з 07.11.2015 по 03.08.2016, з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, призвело до завдання позивачу моральних страждань, для компенсації яких ним і заявлено позовні вимоги в цій справі про відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав страждань, коли дізнався про порушення його прав, відчував переживання з приводу розуміння незаконності дій відповідача та вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підстав вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас, питання статусу поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені та урегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію». Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Разом з тим, ч.3 ст.61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України. З огляду на викладене в даному випадку спеціальним законодавством врегульовано питання грошового забезпечення поліцейських, однак не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди поліцейським у зв`язку з порушенням його прав у сфері трудових відносин, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 237-1 КЗпП України, як загальна норма, що розповсюджується на всі трудові правовідносини. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 5, 13 ЦПК України). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. В даному випадку порушення трудових прав позивача доведено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016, а отже позивачу безумовно було завдано моральної шкоди та через неправомірні дії відповідача позивач зазнав душевних страждань, повинен був захищати свої порушені права у суді, що також негативно вплинуло на його душевний та емоційний стан. Згідно п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, врахувавши конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті, зусилля, які позивач змушений був докласти для відновлення попереднього стану, та виходячи із принципу розумності та справедливості, суд вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 5000 грн, з огляду на що позов підлягає задоволенню частково. Водночас, оскільки моральної шкоди позивачу було завдано як працівнику Головного управління Національної поліції в Полтавській області внаслідок не виплати належних сум, а не як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, саме Головне управління Національної поліції в Полтавській області має нести відповідальність за пред`явленим позовом, з огляду на що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем і позовні вимоги в цій частині є підставними. На підставі викладеного та

Outcome: partial