Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

13 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту. Позивач просить скасувати арешт накладений згідно постанови б/н від 21.12.2009 року, реєстраційний номер обтяження: 9364776, Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського управління юстиції на квартиру [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] від 21.12.2009 року. Згідно вказаної Постанови було накладено арешт на майно, що належить громадянину України [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, позивач дізнався про арешт своєї квартири, реєстраційний номер обтяження: 9364776, дата реєстрації 21.12.2009 року, обтяжувач: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. 02 червня 2022 року, [PERSON] звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна. Листом № 33287 від 06 вересня 2022 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повідомлено, що перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні в Першому Київському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , не перебувають. Встановити, по якому саме виконавчому провадженню, яке перебувало на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у 2009 році, в ході проведення виконавчих дій по якому була винесена постанова про арешт нерухомого майна б/н від 21.12.2009 року, якою накладено арешт на майно, що належить [PERSON] не представляється можливим, оскільки виконавчі провадження за 2009 рік знищені, у зв`язку зі спливом строку зберігання, передбаченого законом. Отже, на момент подання позову на виконанні у Першому Київському відділі виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не існує жодного виконавчого провадження, в якому позивач [PERSON] виступав би боржником. З моменту накладення арешту на майно минуло 13 років, закінчились строки зберігання документів, тому вважають, що арешт накладений на майно позивача на підставі постанови б/н від 21.12.2009 року Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції є протиправним та таким, що порушує право позивача на вільне користування та розпорядження своїм майном. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує арешт на квартиру [ADDRESS] . Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить [PERSON] на праві приватної власності, створює перешкоди у здійсненні права володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою від 16 лютого 2023 року позов залишений без руху. 28 лютого 2023 року від представника Позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Онищук Г.А. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Київського районного суду м. Одеси належним чином завірені копії матеріалів цивільної справи № 2-4637 2009 року. 30 травня 2023 року з Київського районного суду м. Одеси до суду надійшов лист на виконання ухвали суду від 04 квітня 2023 року у відповідності до якого, надано належним чином завірену копію рішення суду від 30.07.2009 року по справі 32-4637/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 14 червня 2023 року від представника Позивача до суду надійшли письмові пояснення. 11 липня 2023 року з Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшов відзив на позов, у відповідності до якого просили залишити без задоволення позовні вимоги. 08 серпня 2023 року від представника Позивача до суду надійшли письмові пояснення. В судове засідання 09 серпня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] від 21.12.2009 року. Згідно вказаної Постанови було накладено арешт на майно, що належить громадянину України [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, позивач дізнався про арешт своєї квартири, реєстраційний номер обтяження: 9364776, дата реєстрації 21.12.2009 року, обтяжувач: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Квартира, на яку накладено арешт, належить [PERSON] , [INFO] на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , від 16 квітня 2004 року, яке видане виконавчим комітетом Одеської міської ради № 030788. 02 червня 2022 року, [PERSON] звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна. Листом № 33287 від 06 вересня 2022 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повідомлено наступне. Перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні в Першому Київському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , не перебувають. Встановити, по якому саме виконавчому провадженню, яке перебувало на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у 2009 році, в ході проведення виконавчих дій по якому була винесена постанова про арешт нерухомого майна б/н від 21.12.2009 року, якою накладено арешт на майно, що належить [PERSON] не представляється можливим, оскільки виконавчі провадження за 2009 рік знищені, у зв`язку зі спливом строку зберігання, передбаченого законом. В матеріалах справи є рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2009 року по справі № 2-4637 відповідачем по справі є [PERSON] , 1962 року народження, тобто у справі є інша особа, оскільки [PERSON] народився [INFO] , а отже Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) помилково був накладений арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що порушує право приватної власності позивача. З матеріалів справи вбачається, що існує в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на квартиру [ADDRESS] . Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить [PERSON] на праві приватної власності, створює перешкоди у здійсненні права володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном. З вищенаведеного вбачається, що державний виконавець помилково наклав арешт на квартиру що належить [PERSON] . Станом на теперішній час, виконавче провадження знищено за строком його зберігання. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що судом не встановлено будь-яких незавершених виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] , [INFO] , та те, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, знищено через сплив строків зберігання, то наразі відсутні й законні підстави для збереження арешту даного нерухомого майна. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право власності позивача, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна. Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] , [INFO] на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби не перебувають, тому відсутні підстави для існування арештів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved