Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

27.10.2020 року позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.07.2012 року в розмірі 18710 гривень 95 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок. Позовна заява обґрунтована наступним. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.07.2012 року. 14.08.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКА «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком є договір. На протязі строку дії договору кредиту відповідач постійно порушував умови договору, кредит та проценти за користування кредитом сплачував не в строк і не повністю. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови кредитної угоди, то станом на 21.09.2020 року заборгованість по кредитному договору № б/н від 10.07.2012 року в загальному розмірі становить 18710 гривень 95 копійок. Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 18710 гривень 95 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Одночасно вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового процесу. 04.10.2022\~року на\~адресу суду\~від відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву, в якому\~зазначено,\~що наявність у відповідача картки банку не є доказом укладання договору між сторонами, вважає, що позивачем не доведено наявність договірних відносин з використанням електронного платіжного засобу та просить відмовити у задоволенні даного позову. У судове засідання представник позивача не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надав письмові виписки по рахункам [PERSON] за період заборгованості. Відповідач та його представник [PERSON] , до суду не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява згідно якої позовні вимоги не визнає, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд в зв`язку з неявкою сторін по справі вирішує не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.07.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн. З Анкети-заяви позичальника вбачається, що останній надав свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку були перераховані кредитні кошти. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.07.2012 року станом на 21.09.2020 року заборгованість у розмірі 18710 гривень 95 копійок, з яких 11170 грн.50 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3901 грн. 36 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.. 625, 3639 грн. 09 коп. пеня. Суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак останній належним чином не виконував зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом, підписана відповідачем анкета-заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо. Однак, названі документи не підписані відповідачем та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1\~ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч.4 ст.263ЦПК України\~має враховуватися судами при застосуванні норм права. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як встановлено вище, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками та пенею, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачем умов і тарифів кредитування. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2\~ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 11170,50 гривні. За наведеного вище суд вбачає твердження представника позивача щодо необґрунтованості позовних вимог безпідставними. Досліджені докази доводять факт оформлення відповідачем кредитної картки, активне користування ним кредитними коштами. Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). В судовому засіданні встановлено, що відповідач неодноразово сплачував заборгованість, що свідчить про визнання ним свого боргу та перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України. Заява представника відповідача з приводу застосування позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки за розрахунком заборгованості за договором б/н від 10.07.2012 року по договору наявні операції по картці з липня 2015 року по серпень 2019 року включно. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 11170гривень 50 копійок (від 59,7% задоволених вимог).

Outcome: partial