Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 29.04.2023 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, яку в подальшому уточнила та просить суд: -припинити та зняти заборону на об`єкт обтяження, а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з номером запису обтяження 4445085, дата реєстрації 02.02.2007 о 16:14:30, реєстратор: Широківська державна нотаріальна контора, тип обтяження заборона на нерухоме майно (архівний запис № 68079-42 від 04.12.2000 (Дніпропетровська область)). В\~ обґрунтування позову зазначає,\~ що\~\~ під час переоформлення спадкових прав на вказане домоволодіння позивач від нотаріуса дізналася про цю заборону. \~ ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Суддя в ухвалі від 02.05.2023 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з підготовчим засіданням. 20.06.2023 постановлено ухвалу суду про призначення до судового розгляду. Позивач, повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання позивач не з`явився, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання представника не направив, до суду надійшов відзив. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про укладення шлюбу. Постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 08.12.2020 позивачу після його смерті видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проведено реєстрацію права власності за позивачем. Під час реєстрації встановлено, що Широківською державною нотаріальною конторою на це майно накладено заборону на підставі повідомлення Широківського відділення Стройбанку від 15.05.1980 (підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості). Відповідно довідки Широківської державної нотаріальної контори надати документ, на підставі якого накладено заборону, неможливо через його відсутність. Дані щодо Будбанку відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб… Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 16.02.2018 (справа № 326/75/18) встановлено, що листом від 29.12.2017 ПАТ «Промінвестбанк» повідомило, що відділення Будбанку СРСР входили до складу і були структурними підрозділами Будбанку СРСР. В результаті реорганізації був створений Український республіканський банк Державного комерційного промислово-будівельного банку (Укрпромбанк), а відділення Будбанку СРСР були перетворені в відділення Державного комерційного промислово-будівельного банку СРСР, які входили до мережі Укрпромбудбанку. 20.03.1991 постановою Верховної Ради України № 873 Укрпромбудбанк з його мережею, обчислювальним центром, активами і пасивами оголошено власністю України. Відповідно до зазначеної постанови Укрпромбудбанк був перетворений в Державний комерційний промислово-будівельний банк України (Промбудбанк України). Відповідно до ст.1 Статуту Промбудбанку України правонаступником Українського республіканського державно-комерційного банку Промбудбанку СРСР став Промбудбанк України. В звязку з тим, що Промбудбанк України був державним банком і відповідно до ст.12 його Статуту діяльність банку могла бути припинена шляхом його реорганізації або ліквідації за рішенням Уряду України, то і реорганізація або ліквідація Промбудбанку України мала бути здійснена за рішенням відповідного органу державної влади. У ПАТ «Промінвестбанк» відсутні відомості про прийняття рішення відповідними державними органами України про реорганізацію або ліквідацію Промбудбанку України. Промінвестбанк України створений 26.08.1992 за рішенням зборів акціонерів Промінвестбанку України. В процесі перейменування він змінив найменування на ПАТ «Промінвестбанк». Згідно установчих документів відсутні підстави вважати, що ПАТ «Промінвестбанк» є правонаступником Промбудбанку України. Але, незважаючи на відсутність підстав для правонаступництва згідно з законодавством ПАТ «Промінвестбанк» через свої установи фактично продовжував виконувати комплексне банківське обслуговування частини фізичних осіб за кредитними та депозитними договорами, що були укладені установами Промбудбанку України та установами Будбанку СРСР на України до створення ПАТ «Промінвестбанк», тобто добровільно в цій частині приймав на себе обов`язки за такими договорами.\~\~\~\~ Відповідно до Переліку документів із зазначенням термінів зберігання Державного банку СРСР, установ і організацій його системи від 09.06.1983 № 556 та діючого на сьогодні Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 08.12.2004 № 601,\~строк зберігання\~документів по\~кредитах (позиках),\~що надавалися\~Будбанком СРСР\~через його\~установи на\~Україні,\~сплив.\~Ці документи\~на сьогоднішній\~день знищені\~і підтвердити\~чи спростувати\~факт отримання\~та/або\~погашення відповідного\~кредиту (позики),\~а також\~факт накладення\~у 1980\~році заборони\~на відчуження\~нерухомого майна\~немає можливості.\~Кредитна заборгованість перед ПАТ «Промінвестбанк» не обліковується. Вищеперелічене зазначене і у відзиві відповідача. Згідно АСВП, на виконанні виконавчі провадження щодо позивача відсутні. \~ \~ \~ \~ ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно зі ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В силу ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також як передбачено\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.6 постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до\~ст.73 Закону України "Про нотаріат", нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно до\~ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. На підставі п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2\~ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. До теперішнього часу державному нотаріусу не надано повідомлення кредитора про погашення позики. Державна нотаріальна контора як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачів цієї заборони, тому заборона, зазначена у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не скасована. Але на теперішній час відсутні будь-які документи, що можуть мати інформацію про підстави накладення заборони на відчуження майна позивачки та необхідність її продовження, про наявність непогашеної позики. Не існує й ініціатора, відповідно до запису нотаріальної контори, заборони. Враховуючи те,\~що державна\~нотаріальна контора\~як реєстратор\~не має\~визначених законодавством\~підстав для\~зняття за\~заявою позивача\~заборони на\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна,\~в результаті\~позивач позбавлений\~можливості реалізувати\~свої права\~власника нерухомого\~майна в\~інший,\~крім судового\~захисту,\~спосіб. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових\~витрат між сторонами. Позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру. Відповідно до\~ст.\~4\~ Закону\~ України\~ «Про\~ судовий\~ збір»\~ставка судового\~збору встановлюється\~з позовної\~заяви немайнового\~характеру,\~яка подана фізичною особою, у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого\~законом на\~1\~січня календарного\~року,\~в якому\~відповідна заява\~або скарга\~подається до\~суду);\~ставка судового\~збору встановлюється\~з позовної\~заяви майнового\~характеру,\~яка подана фізичною особою, у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2481 грн з 01.01.2022. Отже, судовий збір має складати 992,40 грн. Позивач сплатила судовий збір, який просила їй не відшкодовувати, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved