Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить, із урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на спадкове майно, яким є квартира [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказану квартиру, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній Біржі 15.05.1997 за реєстровим номером С7504/4449 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02.06.1997 за номером 4504. Позивач, будучи спадкоємцем до майна померлої за заповітом, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак згідно з постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій №28/02-31 від 19.09.2022 йому у цьому було відмовлено. Така відмова нотаріуса пов`язана із тим, що зазначений договір купівлі-продажу квартири від 15.05.1997 не може бути прийнятий в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року , чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Позивач із такою постановою нотаріуса не погоджується, зазначаючи, що оскільки договір було вчинено у 1997 році, то й спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто за нормами ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент вчинення договору 15.05.1997). Враховуючи те, що положення ЦК УРСР не вимагали обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі майна на торговій біржі, а також з огляду на те, що вказаний договір купівлі квартири був укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», позивач вважає, що [PERSON] правомірно набула право власності на таке майно. Крім того, позивач звертає увагу на те, що на час укладення договору чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій, були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу квартири у 1997 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Крім того, зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. Таким чином, позивач вважає, що вказана квартира увійшла до складу спадкового майна спадкодавця, а тому, з огляду на неможливість захисту своїх спадкових прав у позасудовому порядку, із вказаних підстав позивач просить задовольнити його позовні вимоги, визнавши за ним право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування. Ухвалою судді від 10.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, третій особі - письмових пояснень по суті спору. Цією ж ухвалою судом витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коршук О.В. копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 08.06.2023 повторно витребувано письмові докази у нотаріуса. 26.06.2023 до суду надійшов відзив Київської міської ради, у якому представник відповідача щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечив та просив проводити розгляд справи за його відсутності. 27.06.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коршук О.В. надано до суду копії матеріалів спадкової справи №02/2022, заведеної до майна померлої [PERSON] 13.07.2023 приватним нотаріусом подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 05.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Водночас, 18.07.2023 представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи заяв відповідача та третьої особи, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яким є квартира, що знаходиться в будинку, за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній Біржі 15.05.1997 за реєстровим номером С7504/4449 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02.06.1997 за номером 4504. Наявними у справі документами також підтверджується, що померла [PERSON] була бабою позивача [PERSON] . Заповітом від 09.07.2020, посвідченим державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., вказану квартиру [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено судом із матеріалів спадкової справи №02/2022, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коршук О.В. до майна померлої [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті баби, тоді як інший спадкоємець [PERSON] того ж дня подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON] . Інша спадкоємці, передбачені статями 1261-1266 ЦК України, в тому числі малолітні, неповнолітні, недієздатні, цивільна дієздатність яких обмежена, інший з подружжя, який пережив спадкодавця, відсутні. Матеріалами спадкової справи також підтверджується, що згідно з постановою нотаріуса №28/02-31 від 19.09.2022 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що наданий ним договір купівлі-продажу не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами першою та третьою статті 1296 цього Кодексу визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У відповідності до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований на Київській Універсальній Біржі 15.05.1997 за реєстровим номером С7504/4449 та в подальшому зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02.06.1997 за номером 4504. Таким чином, до правовідносин щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення договору 15.05.1997) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Отже, за статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу 15.05.1997) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Судом також враховується, що станом на дату укладення договору купівлі квартири, тобто 15.05.1997, чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі не існувало. Відповідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій, були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу квартири у 1997 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Крім того, зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, у тому числі оспорюваним, через невідповідність вимогам Закону України «Про товарну біржу» не визнавався. Із урахуванням вищенаведених положень закону, а також виходячи із встановлених судом обставин реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що таке нерухоме майно було набуто останньою правомірно, у відповідності до норм діючого на той час законодавства, а тому така квартира увійшла до складу спадщини [PERSON] після її смерті. Жодних доказів на спростування вищевказаних обставин матеріали справи не містять. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved