Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У вересня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що є власником двох земельних ділянок, розташованих на території Носівської міської ради Чернігівської області, а саме: площею 3,7946 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:0417, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602668 від 23 червня 2011 року; площею 0,2404 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:1442, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 038778 від 23 червня 2011 року. У липні 2021 року позивачу стало відомо, що указані вище земельні ділянки були передані в строкове платне володіння та користування на підставі, ніби-то, підписаних ним двох Договорів оренди та двох Актів приймання-передачі від 03 лютого 2020 року. Стверджував, що він (позивач) особисто не підписував даних договорів і ніяким третім особам не передавав повноваження на їх (договорів) підписання від свого імені, адже у період з 24 січня 2020 року по 14 лютого 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради. Уважає, що права та обов`язки у сторін за договором від 03 лютого 2020 року не виникли через їх не укладення, а тому ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме усунення перешкод у користуванні належними [PERSON] земельними ділянками шляхом витребування у відповідача та повернення йому, як власнику. Посилаючись на приписи ст. ст. 1, 6, 13, 14, 15 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 93, 125, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 202, 203, 205, 207, 215, 627 Цивільного кодексу України, практику Верховного Суду у подібних справах просив суд: 1. витребувати у [PERSON] з чужого незаконного користування належні позивачеві земельні ділянки: площею 3,7946 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:0417, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602668 від 23 червня 2011 року; площею 0, 2404 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:1442, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 038778 від 23 червня 2011 року; 2. скасувати реєстрацію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 7423810000:02:003:0417 3 б/н від 03 лютого 2021 року, який зареєстрований Державним реєстратором нерухомого майна [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, шляхом видалення запису про реєстрацію; 3. скасувати реєстрацію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 7423810000:02:003:1442 3 б/н від 03 лютого 2021 року, який зареєстрований Державним реєстратором нерухомого майна [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, шляхом видалення запису про реєстрацію; 4. стягнути з відповідач [PERSON] судовий збір. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2021 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі та постановлено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 лютого 2022 року. Одночасно надано відповідачеві строк на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. (а.с.56). Копія цієї ухвали отримана відповідачем 08 червня 2022 року (а.с.71). Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року відкладено підготовче судове засідання за клопотанням позивача до 25 березня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено з 05 травня 2022 року розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Підготовче судове засідання 25 березня 2022 року не відбулося на наступне підготовче судове засідання по справі було призначено на 28 липня 2022 року, яке того дня ухвалою суду було відкладено до 03 жовтня 2022 року, а 03 жовтня 2022 року - протокольною ухвалою суду відкладено до 14 листопада 2022 року. 21 червня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначав, що дійсно між ним та позивачем [PERSON] 03 лютого 2023 року були укладені два договори оренди земельних ділянок (кадастровий номер 7423810000:02:003:0417 та 7423810000:02:003:1442), за умовами яких [PERSON] передав, а він прийняв у строкове платне володіння та користування зазначені земельні ділянки. Підписання таких договорів відбувалося у спосіб, коли він заїхав до позивача додому, залишив його дружині [PERSON] по два примірники договорів оренди та акта приймання передачі земельних ділянок для їх дальшої передачі [PERSON] у лікарню та підписання позивачем. Після того як договори та акти приймання - передачі були підписані один їх примірник було передано відповідачеві. Тобто, відповідач достовірно не володіє інформацією хто особисто підписував спірні договори оренди земельних ділянок та акти приймання передачі, однак сумніві у тому, що вони підписані особисто [PERSON] він не мав. Звертає увагу суду , що він ( [PERSON] ) добросовісно та належним чином виконував та виконує свої зобов`язання за спірними договорами, відкрито користується спірними земельними ділянками, сплачуючи орендну плату та земельний податок. У судові засідання відповідач [PERSON] 01 лютого 2023 року, 06 квітня 2023 року, 13 червня 2023року та 26 липня 2023 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Отже, відповідач у справі на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). У судовому засіданні 06 квітня 2023 року позивач [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, які зазначені у ньому та просив їх задовольнити. Пояснив, що лише у липні 2021 року дізнався що дві належні йому земельні ділянки перебувають у оренді у [PERSON] , наміру укладати договори оренди з яким він ніколи не мав. Станом на 03 лютого 2021 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Чернігівській обласній лікарні з пошкодженою рукою, а тому підписувати спірні договори він не міг та інших осіб їх підписувати від свого імені він не уповноважував. Орендну плату за землю 2021 та 2022 роки він не отримував. Має відповідну с/г техніку та намір самостійно господарювати на належних йому земельних ділянках. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 06 квітня 2023 року повідомила, що є дружиною позивача [PERSON] . Повідомила суд, що на початку лютого 2020 року до неї додому приїхав [PERSON] , який доводиться родичем її чоловіка та який на той момент перебував у лікарні. Посилаючись на необхідність подання документів для отримання кредиту та у податкову інспекцію [PERSON] попросив її підписати якісь папери, зі змістом яких вона попередньо не ознайомлювалась, які той відразу ж забрав. Пізніше їй стало відомо, що дві земельні ділянки належні її чоловіку [PERSON] перебувають у оренді у [PERSON] , а на звернення повернути їх останній відмовлявся, посилаючись на існування договірних відносин. Чоловік [PERSON] ніколи не уповноважував її підписувати від свого імені жодні документи. [PERSON] 06 квітня 2023 року як свідок надала суду показання, відповідно до яких є донькою позивача [PERSON] та проживає разом із батьками. Пригадує, що в один із днів на початку лютого 2020 року, повернувшись з роботи додому, мати їй розповіла, що на прохання [PERSON] підписала від імені батька якісь договори,ніби-то, для їх подачі у податкову інспекцію і на отримання кредиту. Батько на той момент перебував на стаціонарному лікуванні в обласній лікарні. У судове засідання 26 липня 2023 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Івашко В.В. не з`явились, подавши письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а. с. 131). У судові засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор нерухомого майна [PERSON] 01 лютого 2023 року, 06 квітня 2023 року, 13 червня 2023 року та 26 липня 2023 року не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, Ураховуючи те, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, представник позивача та відповідач, третя особа належним чином були повідомлені про призначення справи до розгляду, про дату та час розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність передбачених у ч. 2 ст. 223 ЦПК України правових підстав до відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що позивач [PERSON] земельних ділянок: площею 3,7946 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:0417, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602668 від 23 червня 2011 року; (а. с.10); площею 0, 2404 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810000:02:003:1442, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 038778 від 23 червня 2011 року (а. с. 11). З Договору оренди земельних ділянок від 03 лютого 2020 року, убачається, що [PERSON] як Орендар та [PERSON] як Орендодавець уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:003:0417, яка належить Орендодавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602668 від 23 червня 2011 року. Договір укладено на 10 (десять) років та діє до 03 лютого 2030 року (а. с.12-13). Актом приймання передачі від 03 лютого 2023 року засвідчено факт яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування (оренду) для ведення товарно сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 3,7946 гектарів, яка знаходиться на території Носівської міської ради Носівського району, кадастровий номер 7423810000:02:003:0417 (а. с. 14). Згідно з Договором оренди земельних ділянок від 03 лютого 2020 року [PERSON] як Орендар та [PERSON] як Орендодавець уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:003:1442, яка належить Орендодавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 038778 від 23 червня 2011 року. Договір укладено на 10 (десять) років та діє до 03 лютого 2030 року. (а.с.15-16). Згідно з Актом приймання передачі від 03 лютого 2023 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне володіння та користування (оренду) для ведення товарно сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 0,2404 гектарів, яка знаходиться на території Носівської міської ради Носівського району, кадастровий номер 7423810000:02:003:1442 (а. с. 14). Указані вище Договори оренди земельних ділянок та Акти приймання передачі земельних ділянок містять графічні підписи осіб: орендодавця [PERSON] та Орендаря [PERSON] . Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1491 травматолого-ортопедичного відділення КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР (амбулаторна карта № 5699351), хворий [PERSON] ,рік народження: [INFO] ; постійне місце проживання: [ADDRESS] , підтверджено що позивач у період з 24 січня 2020 року по 14 лютого 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.19). Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 11 квітня 2023 року, право власності на земельні ділянки кадастровий номер7423810000:02:003:0417 та кадастровий номер 7423810000:02:003:1442,зареєстровано 18 березня 2020 року за [PERSON] , розмір частки: 1/1; державний реєстратор: Передерій Тетяна Володимирівна, Носівська міська рада, Чернігівської області (індексний номер 51710676 від 20 березня 2020 року);. Водночас, у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права», номер запису про інше речове право 36024192 міститься інформація про право оренди земельної ділянки; документи, подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 03 лютого 2020 року, видавник: сторони договору; орендодавець: [PERSON] , Орендар [PERSON] , строк дії: 10 років; Договір оренди діє до - 03 лютого 2030року. Така ж сама інформація щодо іншої земельної ділянки зазначена за номером запису про інше речове право: 36023969(індексний номер 51710464 від 20 березня 2020 року). (а.с133-134). Під час розгляду справи сторона позивача відмовилася від свого клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Під час розгляду справи клопотання зі сторони відповідача про проведення почеркознавчої експертизи не заявлялося. Встановленим в судовому засіданні правовідносинам підлягають застосуванню наступні норми права. Так, статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від6 жовтня 1998 року № 161-XIV, із змінами, (далі Закон 161) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 статті 4 Закону 161 встановлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що позивач [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7423810000:02:003:0417 (площа 3,7946 га)та 7423810000:02:003:1442 (площа 0,2404 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Носівської міської ради Носівського району та перебувають в оренді у відповідача [PERSON] . Відповідно до статей 13 та 14 Закону 161 договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно зі статтею 17 Закону 161, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зазначено, що віндикаційний позов про витребування майна із чужого незаконного володіння - це позов власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Тобто і реєстрація права оренди на земельні ділянки може свідчити про перебування такої ділянки у володінні орендаря. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Отже, позивач [PERSON] обґрунтовано звернувся до суду з позовом про витребування належних йому земельних ділянок з чужого незаконного володіння, що є належним та ефективним способом захисту порушеного його права власності. Разом з цим, на підставі положень статей 125 та 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до частини 1 статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже, волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 757/39249/17-ц (провадження № 61-8680св21) зазначено: «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Верховний суд у постанові від 21.12.2021 у цивільній справі № 629/2764/18-ц наголосив, що порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. У постанові від 16.06.2020 Велика Палата Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зробила висновок, що за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Згідно правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127 цс13 «Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору». Відповідно до правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162 цс13, «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору». Непідписання договору оренди його стороною чи уповноваженою стороною особою, свідчить як про порушення вимоги щодо форми договору, так і підтверджує відсутність волевиявлення сторони договору щодо погодження його істотних умов. Отже, в даному випадку земельні ділянки вибули з володіння їх власника [PERSON] поза його волею без прийняття ним відповідного волевиявленн, оскільки судом достовірно установлено, що він ( [PERSON] ) будь-яких договорів з цього приводу не укладав та не підписував, актів приймання-передачі земельних ділянок в оренду також не складав та не підписував, довіреностей на складання зазначених документів іншим особам не надавав, а отже й істотні умови зазначених договорів оренди землі з відповідачем [PERSON] не погоджував, а тому наявні законні підстави для їх витребування. Такий спосіб захисту відповідає речово-правовому характеру позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Таким чином, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Згідно з преамбулою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV, із змінами,(надалі - Закон 1952) цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до пункту першого частини 1 статті 2 Закону 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка номер 328702491) про право власності та речові права на земельні ділянки кадастровий номер7423810000:02:003:0417 (площа 3,7946 га) та 7423810000:02:003:1442 (площа 0,2404 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником яких є позивач [PERSON] , убачається, що 18 березня 2020 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за [PERSON] , номер запису про право: 36024192 та 36023969, державний реєстратор: Передерій Тетяна Володимирівна, Носівська міська рада, Чернігівської області. Оскільки судом встановлено, що документ, на підставі якого державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав, власником майна не підписувався, а захистити своє право власності в інший спосіб ніж судовий, позивач не може, тому його звернення з позовною вимогою про скасування державної реєстрації за досліджених в судовому засіданні обставин справи, є належним способом захисту прав та законних інтересів і позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що згідно з абзацом 3 частини 3 статті 26 Закону 1952 (у редакції на дату винесення судом рішення) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Верховний Суд в своїй постанові від 23 червня 2020 року в справі № 922/2589/19 зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд вважає необхідним скасувати рішення державного реєстратора Передерій Тетяни Володимирівни від 18 березня 2020 року про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, проаналізувавши всі обставини, на які позивач та її представники посилались, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, орендовані земельні ділянки кадастровий номер 7423810000:02:003:0417 (площа 3,7946 га) та 7423810000:02:003:1442 (площа 0,2404 га) підлягають витребуванню у відповідача [PERSON] , а рішення державного реєстратора від 20 березня 2020 року за індексними номерами 51710676 та 51710464 - скасуванню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі по 1816 грн. (а.с.8, 50). 13 червня 2023 року та 26 липня 2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Івашко В.В. до суду подано письмову заяву згідно яз якою у разі задоволення позову позивач заявляє про понесені ним судові витрати, докази про які будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.31). На підставі викладеного вище та

Outcome: approved