Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

04.04.2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 28.06.2006 року [PERSON] підписанням заяви приєднався до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Банк). На підставі вказаної заяви [PERSON] було відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41\~000 грн. Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 18.02.2023 року склала 39\~374,56 грн., з яких: 31\~983,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7\~390,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39\~374,56 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.05.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що відповідач ознайомився, розумів та погодився при підписанні заяви саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що надані разом з позовом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору. Також відповідач наголосив, що Банком конкретно не розраховано заборгованість за тілом кредиту за період з 04.04.2020 року по 04.04.2023 року, а строк позовної давності до цього періоду позивачем пропущено, тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 19.06.2023 року від позивача надійшов відзив на позов, в якому представник [PERSON] заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що умови та правила, а також тарифи банку є невід`ємною частиною договору, який підписав відповідач. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердив, що ознайомився та погодився з ними. У заяві сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць. При цьому, відзначила, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідач користується кредитною карткою в межах строку її дії. На підставі викладеного просить задовольнити позов. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, письмово просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримав (а.с.55). Від [PERSON] надійшла заява, в якій проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 28.06.2006 року відповідачем підписано заяву, в якій просив видати кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом в розмірі 2\~000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 3 % на місяці. У заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки. У заяві, яку підписав відповідач, зазначено, що він ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і Тарифами банка, а також погодився, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і Тарифами банка складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.36). Відповідно до довідки Банку за підписаним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договором про надання банківських послуг було надано кредитну картку, яка в подальшому неодноразово перевипускалася, остання зі строком дії до березня 2023 року (а.с.35). Згідно з довідкою Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 03.07.2006 року відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , 24.07.2006 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 2\~000 грн., який в подальшому неодноразово змінювався та 07.12.2017 року досяг максимально 41\~000 грн. (а.с.34). Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка відповідно до наданого Банком розрахунку, станом на 18.02.2023 року складає 39\~374,56 грн., з яких: 31\~983,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7\~390,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 64-19). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31\~983,78 грн. суд зазначає таке. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 03.07.2006 року по 22.02.2023 року, відповідач користувався кредитними коштами, повертав їх та знову використовував, що підтверджує факт укладення кредитного договору (а.с.20-33). Відповідач\~ [PERSON] не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «КБ\~«Приватбанк», не довів відсутність заборгованості. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і в такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у Договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд доходить висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 18.02.2023 року становить 31\~983,78 грн., підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими банком у розмірі 7\~390,78 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-19), сума заборгованості за відсотками розрахована позивачем, починаючи з 01.04.2015 року виходячи з процентної ставки, що є більшою 36 відсотків річних, яка визначена сторонами в договорі. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», як невід`ємну частину Договору. Зазначив, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно з п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язаньклієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які за домовленістю сторін встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості для картки «Універсальна» в розмірі 86,4 відсотки, для картки «Універсальна голд» в розмірі 84 відсотки. Разом з тим, наданий позивачем витяг з умов та правил не містить вказаного пункту. Окрім того, жодних доказів, що між сторонами погоджено ставку більшу, ніж 36 відсотків, що зазначена в заяві, позивачем не надано. Таким чином, позивачем з 01.04.2015 року нараховувалися відсотки, що є більшими, ніж обумовлена заявою процентна ставка. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у розмірі 7\~390,78 грн., оскільки позивачем не доведено, що саме такий розмір нарахованих відсотків відповідає умовам договору, укладеного між сторонами. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов Банку частково, а саме: в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, та відмовляє в задоволенні позовних вимог в іншій частині. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Проте, як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки, отриманої відповідачем в Банку, сплив у березні 2023 року, при цьому випискою підтверджено, що відповідач протягом 2023 року погашав заборгованість по картці. Отже. строк позовної давності позивачем не пропущено, тому правові підстави для його застосування відсутні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~витрати по\~сплаті судового\~збору пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог у\~сумі 2\~180,20\~грн.\~(31\~983,78\~грн.\~х 2684\~грн.\~:\~39\~374,56 грн.). Враховуючи викладене,\~

Outcome: partial