Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами №11/1172193/9069/16. Предметом договору є немайнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із застрахованим майном (квартира [ADDRESS] ). 12.05.2017 із застрахованим майном Страхувальника трапився страховий випадок - залиття квартири. За результатами обстеження квартири № 43 комісією ЖЕД «Печерськжитло» було встановлено, що власник квартири № 48 самовільно, без дотримання технічних умов замінив радіатори на алюмінієві. Під час експлуатації стався прорив радіатора, встановленого на кухні квартири, в результаті чого водою з системи опалення була залита розташована поверхом нижче квартира №43 , що підтверджується актом від 12.05.2017. За результатами обстеження квартири представником страховика було складено акт Огляду №2300160818 від 04.05.2017. Страховиком залиття квартири було визнано страховим випадком, що стверджується страховим актом від 06.10.2017. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13289 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 01.04.2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (спрощеного) позовного провадження. 12.11.2021 представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального(позовного )провдження. Крім того, представник відповідача подав заяву про витребування доказів у позивача, а саме, оригіналу акту обстеження квартири [ADDRESS] . Разом з тим, представник відповідача надав відзив на позов, в якому представник відповідача позов вважав необґрунтованим, просив відмовити враховуючи наступне. Представник відповідача повідомив, що у день прориву радіатора опалення і залиття квартир №43,38,33,28 квартира № 43 була замкнена. Для з`ясування причин залиття члени будинкового комітету пройшли по всьому стояку, де розташовані одно та чотирикімнатні квартири, в тому числі перевірили квартиру №48 . Як зазначає відповідач, під час огляду квартир, які розташовані вище кв. № 43 членами будинкового комітету жодних ознак будь-якої несправності обладнання гарячого водопостачання протічок з кранів та радіаторів опалення виявлено не було. У кв. № 48 було сухо. Представник відповідача вважає, що причиною залиття квартир № 43 , 38,33,28 наприкінці жовтня 2016 був порив самовільно встановленого радіатора опалення на кухні квартири №43 . Також представник відповідача зазначає, що квартира №48 працівниками ЖЕДу ніколи ні на який предмет не оглядалась, тому не зрозуміло з яких підстав працівники ЖЕД дійшли висновку, що кв. № 43 була залита з кв. №48 . Також зазначив, що в заяві страхувальника від 14.04.2017 про страховий випадок вказано, що про залиття квартири № 43 громадянин Індії пан [PERSON] (власник квартири) дізнався прибувши з відпустки у квітні 2017. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки саме страхувальник [PERSON] , викликаний головою будинкового комітету наприкінці жовтня 2016 відкривав залиту квартиру і разом з членами будинкового комітету оглядав залиту квартиру, то першим про залиття дізнався саме він. Тому, відповідач вважає, що заява є облудою з метою отримати незаконну вигоду. Отже представник відповідача вказує, що позов подано з істотними порушеннями строку позовної давності, позов необґрунтований належними та допустимими доказами, а відтак не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 12.11.2021 - здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Також задоволено клопотання представника відповідача про витребування. 24.11.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримували, просили задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 10.04.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче засідання та призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подавалась до суду заява про розгляд справи без участі. Відповідач або представник в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 26.10.2016 між ПрАТ «Страхова компанія Провідна» (надалі Страховик) та [PERSON] (надалі Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності) перед третіми особами № 11/1172193/9069/16. Предметом договором є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із застрахованим майном (квартира [ADDRESS] ). Вигодонабувачем при страхуванні майна є громадянин [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 12 травня 2017 року із застрахованим майном страхувальника трапився страховий випадок- залиття квартири. Комісією ЖЕД «Печерськжитло» у складі: інженера [PERSON] ; майстра ремонтної дільниці [PERSON] ; майстра технічної дільниці [PERSON] було проведено обстеження квартири [ADDRESS] на предмет залиття. За результатами обстеження, комісією встановлено, що власник квартири №48 самовільно, без відома ЖЕД «Печерськжитло», без дотримання технічних умов замінив радіатори на алюмінієві. Під час експлуатації стався порив радіатора встановленого на кухні квартири, в результаті чого водою з системи опалення було залита розташовано поверхом нижче квартиру №43 , що стверджується Актом від 12.05.2017. 19.04.2017 страхувальник звернулася до страховика із заявою № 160818 про пошкодження страхового майна. 04.05.2017 представником Страховика [PERSON] за участю страхувальника [PERSON] проведено обстеження квартири [ADDRESS] . За результатами обстеження квартири представником страховика складено акт огляду №2300160818 від 04.05.2017. Страховиком, залиття квартири яке мало місце 12.05.2017, було визнано страховим випадком, що стверджується страховим актом від 06.10.2017. Згідно платіжного доручення №0048774 від 09.10.2017 страхувальнику за пошкоджене майно сплачено страхове відшкодування в розмірі 13 289,00 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування, виплата страхового відшкодування, проведено на підставі: договір №11/1172193/9069/16 від 26.10.2016 акт від 12.05.2017; акт огляду № 2300160818 від 04.05.2017; страховий акт №2300160818 від 06.10.2017; розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № 2300160818 платіжне доручення № 0048774 від 09.10.2017. 26.01.2019 [PERSON] надала відповідь на претензію №690 від 04.10.2018. Із змісту відповіді на претензію вбачається, що відповідач не заперечує факту залиття квартири № 43 , але в звертає увагу на те, що акт обстеження квартири не має підпису, ані підпису мешканців/власників квартири №43 , також заперечує, що затоплення мало місце саме з її квартири. Також відповідач повідомила, що затоплення квартири № 43 сталося з провини мешканців самої ж квартири № 43 . Статтею 8 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У відповідності до вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ч.1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування, Позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, суд може погодитись з тим, що для доведення винуватості відповідача в залитті, не вживалось необхідних заходів, наприклад, відсутні дані про обстеження квартири № 48 (власником якої є відповідач). Разом з тим, відповідач у відзиві зазначає, що залиття відбулось з вини самих же мешканців квартири № 43 , проте на підтвердження таких тверджень, відповідач не долучає жодних доказів, окрім письмово викладених обставин по справі, зі слів відповідача. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з вищенаведеного суд приходить до висновку, що доводи відповідача ґрунтуються тільки на його припущеннях. Дослідивши акт про залиття квартири, що міститься в матеріалах справи на його належність та допустимість, суд зазначає наступне. Важливо пам`ятати, що у разі залиття квартири важливе значення має належне фіксування такого залиття. Оскільки, якщо винуватець залиття квартири відмовиться добровільно відшкодовувати завдану шкоду, то у разі звернення до суду необхідно буде мати належні та допустимі докази факту залиття. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Відповідний акт складається комісією балансоутримувача багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира, яку було залито. Ст. 24 Житлового кодексу України передбачає, що експлуатацією державного і громадського житлового фонду, в якому проживають більшість громадян нашої країни, що займаються житлово-експлуатаційні організації. Також це може бути голова ОСББ/компанії-управителя і запросити фахівця для складання акта. Звернення-заявку варто подати письмово і зберігати другий примірник із відміткою про отримання. Згідно Додатку № 4 та роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 № 12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт залиття квартири, який не містить вищезазначених реквізитів, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди (постанова КЦС ВС по справі №2-1974/11 від 21.02.2018, постанова КЦС ВС по справі №465/2120/14-ц від 10.05.2018) Виходячи з вищевикладеного, судом вбачається що акт відповідає вимогам зазначеним вище, складений належним чином, тому твердження відповідача стосовно його безпідставності та неправдивості також не знайшли підтвердження. Також суд оцінює критично твердження представника відповідача у відзиві, щодо застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Викладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). З вищенаведеного вбачається, що обов`язок доказування покладається також і на відповідача. Представником відповідача не було обґрунтувань в достатній мірі свою вимогу щодо застосування строків позовної давності та не надано суду належних доказів. Разом з тим, суд зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2019 [PERSON] надала відповідь на претензію № 690 від 04.10.2018, якою в добровільному порядку відмовилась відшкодовувати заподіяні збитки. У зв`язку з відмовою від позасудового врегулювання спору, позивач звернувся до суду 20.12.2019, що не порушує строки позовної давності. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки відповідач на виконання свого процесуального обов`язку не надав доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається ПАТ «СК «Провідна» як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача належить також стягнути судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved