Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

09.02.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Новікової Ніни Антонівни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Ровеньки Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2019 року встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON] , [INFO] . На підставі даного рішення суду видано свідоцтво про смерть українського зразка [PERSON] , [INFO] . Він є уродженцем м. Ровеньки Луганської області, є рідним племінником [PERSON] , [INFO] , та відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.10.2021 року № 66706618, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., є її спадкоємцем за заповітом. На підставі вказаного він звернувся до приватного нотаріуса Новікової Н.А. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Новікової Н.А. від 25.10.2021 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - наданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі того, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що в зв`язку із збройним конфліктом, розпочатим рф на території Донецької та Луганської областей він не мав можливості вчасно прийняти спадщину, оскільки він є юридично не обізнаним в тонкощах законодавства України, не знав, що право на все належне [PERSON] , [INFO] , майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все, на що вона за законом має право і що буде належати їй на момент смерті можна отримати на території України. Він не зміг вчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини у зв`язку з непереборними обставинами, а саме в зв`язку з тим, що був вимушений разом зі своєю сім`єю покинути свою рідну домівку та переїхати жити в незнайоме місце, перебував у скрутному як матеріальному так і моральному стані, факт смерті тітки прийшлося встановлювати в судовому порядку та після цього отримувати свідоцтво про її смерть встановленого законодавством України зразка, тому вважає, що пропустив 6місячний строк для прийняття спадщини з поважних причин і цей строк підлягає поновленню. Посилаючись на зазначене, позивач просить визначити йому додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 10.02.2022 року позовну заяву у даній справі залишено без руху з наданням стоку для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 17.02.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Дніпровську міську раду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.08.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2023 року залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.05.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засіданні учасники справи, їх представники не з`явилися, про день, час розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві позивач просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Дніпровської міської ради в наданій суду заяві просив провести розгляд справи без участі представника, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі матеріалів, що знаходяться у справі. Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. в наданій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечувала. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Ровеньки Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2019 року встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території України громадянки України [PERSON] , [INFO] . На підставі даного рішення суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 23.12.2019 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місто Ровеньки Луганської області, Україна, про що 23.12.2019 року складено відповідний актовий запис № 409. Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідним племінником [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, а також усі її права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, і ті права та обов`язки, які можуть належати у майбутньому вона заповіла [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Ровеньки Луганської області, податковий номер - [NUMBER] . Вказаний заповіт було посвідчено 15.04.2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коровіною Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 264. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.10.2021 року № 66706560, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 15.04.2013 року. На підставі вказаного [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. від 25.10.2021 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - наданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , на підставі того, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи № 18/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., наданої на ухвалу суду, з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , до нотаріуса 04.10.2021 року звернувся позивач [PERSON] , [INFO] , та також звернувся 17.12.2019 року з заявою до нотаріуса брат померлої [PERSON] , який ухвалою суду був залучений до участі у даній справі в якості третьої особи. Позивач у позовній заяві зазначає, що в зв`язку із збройним конфліктом, розпочатим рф на території Донецької та Луганської областей він не мав можливості вчасно прийняти спадщину, оскільки він є юридично не обізнаним в тонкощах законодавства України, не знав, що право на все належне [PERSON] , [INFO] , майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все, на що вона за законом має право і що буде належати їй на момент смерті можна отримати на території України. Він не зміг вчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини у зв`язку з непереборними обставинами, а саме в зв`язку з тим, що був вимушений разом зі своєю сім`єю покинути свою рідну домівку та переїхати жити в незнайоме місце, перебував у скрутному як матеріальному так і моральному стані, тому вважає, що пропустив 6місячний строк для прийняття спадщини з поважних причин і цей строк підлягає поновленню. Вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , є уродженцем м. Ровеньки Луганської області. Відповідно до довідки від 11.05.2016 року № 1204004655 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи місцем його проживання/перебування зазначена адреса: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території, факт її смерті встановлений рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2019 року. На підставі вказаного судового рішення Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 23.12.2019 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місто Ровеньки Луганської області, Україна. Зважаючи на вищенаведені обставини, суд вважає, що передбачений чинним законодавством строк для звернення з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням йому додаткового строку в три місяці, достатнього для подачі заяви до нотаріуса для прийняття спадщини за законом після смерті тітки [PERSON] , [INFO] , який відраховувати з дня набрання законної сили рішенням суду. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, зважаючи на задоволення позовних вимог позивача, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн., тобто по 496,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved