Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Заявник\~\~ [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить суд встановити юридичний факт, а саме що довідка №30/02-36 від 22.03.2023 року, видана Виконавчим комітетом Зорівської сільської ради [PERSON] про те, що колгосп ім. Мічуріна реорганізовано в КСП ім. Мічуріна, довідка №32/02-36 від 22.03.2023 року, видана [PERSON] про розмір зарплати за період з 1987 року по травень 1989 року, довідка №31/02-36 від 22.03.2023 року, видана [PERSON] про відпрацювання встановленого мінімуму трудоднів за період з 1987 року по 1989 року, належать [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що 03.05.2023 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії, надавши всі необхідні документи. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.05.2023 року №241670054172 йому було відмовлено у призначенні пенсії. У рішенні вказано, що йому відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки в довідках №30/02-36, №32/02-36, №31/02-36, які підтверджують його стаж роботи в колгоспі ім. Мічуріна, відпрацювання встановленого мінімуму за періоди та розмір зарплати, зазначено його прізвище як [PERSON] . Таким чином, було виявлено невідповідність написання його прізвища в перелічених довідках, відомостям, які зазначені в його паспорті. При цьому вказав, що його прізвище в паспорті громадянина України серії [NUMBER] зазначено як « [PERSON] ». Факт належності йому вказаних довідок встановлюється з метою реалізувати право на пенсійне забезпечення. Ухвалою суду від 04.07.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. Заявник подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів у його відсутності. Свої доводи, наведені в заяві, підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як було встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де його прізвище вказано на російській мові як « [PERSON] » (а.с.13). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 25.11.1999 року, прізвище заявника зазначено як « [PERSON] » (а.с.10). Згідно трудової книжки колгоспника №18.34354, яка була заповнена 05.04.1987 року, [PERSON] 29.03.1987 року був прийнятий до членів колгоспа ім.Мічуріна с.Кривоносівка, у вказаній трудовій книжці прізвище заявника вказано як « [PERSON] » (а.с.14, 17). При цьому у довідках №30/02-36 від 22.03.2023 року, №31/02-36 від 22.03.2023 року, №32/02-36 від 22.03.2023 року, виданих Виконавчим комітетом Зорівської сільської ради прізвище заявника зазначено як « [PERSON] » (а.с.5-7). Рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.05.2023 року №241670054172 [PERSON] було відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки довідки від 22.03.2023 року №31/02-36 для підтвердження колгоспного стажу та №32/02-36 про заробітну плату за період з квітня 1987 року по травень 1989 року, виданих Виконавчим комітетом Зорівської сільської ради не відповідають паспортним даним заявника, а саме: згідно паспорту ПІБ заявника зазначено як [PERSON] , однак у довідках зазначено [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п.6 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до частини 1 статті 1 Закон України «Про Пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII)., громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом. Виходячи із норм ст.ст. 22 та 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною, і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України. Таким чином право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог ч.1 ст.76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін або виправлень до вищезазначених довідок, з матеріалів справи не вбачається наявність спору про право, враховуючи, що факт належності [PERSON] архівних довідок №30/02-36 від 22.03.2023 року, №31/02-36 від 22.03.2023 року та №32/02-36 від 22.03.2023 року знайшов своє повне підтвердження, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити даний факт. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на подальше оформлення документів. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про цивільне право відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню.

Outcome: approved