Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право спільної часткової власності на частину квартири, загальною площею 20,0 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що спільно із свої колишнім чоловіком [PERSON] є співвласниками квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 26.02.2007 року. Шлюб з [PERSON] розірвано 26.06.2006 року. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті спадкова справа не відкривалася, його частка у спільному майні не спадкувалася. У зв`язку із тим, що частки права власності співвласників на квартиру не були визначені, позивач звертається до суду із вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача ХМР в судове засідання не прибув, подав до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив розглядати справу без його участі. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву зазначив, що враховуючи вимоги цивільного законодавства в частині регулювання режиму спільної сумісної власності на майно, позивач в порядку цивільного судочинства повинний звертатися до суду про поділ майна між учасника спільної сумісної власності із визначенням за кожним таким учасником відповідної частки. Однак, позивачка просить визнати тільки за собою право спільної часткової власності на квартири та не ставить на вирішення суду вимоги щодо визнання права власності на іншу частки даної квартири за особою, яка приймала участь у приватизації, зазначена у відповідному свідоцтві на право власності на житло та на теперішній час є померлою. Саме, вирішення у судовому порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності із визначенням за кожним учасником спільної власності та визначення за ними права власності є належним та ефективним способом захисту порушеного права. Без визначення за усіма учасниками спільної сумісної власності належних часток буде не можливо у подальшому позивачу реалізувати своє права на державну реєстрацію прав на належну, у майбутньому її частину квартири. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача, заперечуючи проти доводів викладених у ньому, зазначив, що виникнення та припинення цивільної процесуальної дієздатності особи напряму пов`язано з виникненням цивільної правоздатністю, тобто якщо припинилась правоздатності фізичної особи (смерть фізичної особи), то і дієздатність також припинилась. У другого співвласника [PERSON] припинилась цивільна процесуальна дієздатність та правоздатність з часу його смерті. На сьогоднішній час позивач не має процесуального права заявляти позовні вимоги, щодо іншого співвласника, так як не наділений відповідними повноваженнями та не має відповідних прав у розумінні спадкових правовідносин, у зв`язку з тим що позивач не є спадкоємцем за померлим співвласником [PERSON] . Таким чином, у разі задоволення вимог позивача, шляхом визнання права спільної часткової власності на 1/2 квартиру, відповідне рішення буде дієвим та належним способом захисту майнових прав позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає, відзив на позов не подавала. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Ордеру на житлову площу в гуртожитку № 000018 від 12.10.2004 року [PERSON] надано право зайняття з родиною житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 8). Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 24 червня 2006 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 318 (а.с. 12). Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26.02.2007 року № [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2016 року (а.с. 13). Постановою державного нотаріуса Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області від19.09.2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що нею пропущений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 15). Рішенням державного реєстратора від26.11.2021 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). В силу ст. 368 ЦК України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Відповідно до положень ст.ст. 370-372 ЦК України, як у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і у разі поділу такого майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41Конституції України). Відповідно до частини 1статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змістуст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.1ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з частинами 1, 2ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виділені не були. Отже, виходячи з принципу рівності часток співвласників, суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності - є рівними, а саме - 1/2 частина у кожного. Враховуючи встановлені судом обставини, рівність часток сторін, у відповідності до закону, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд дійшов висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved