Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус» (далі - позивач), діючи через свого представника Прохоренка В.П., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту АТ «КБ «ГЛОБУС», шляхом підписання Заяви-анкети від 24.07.2019 року на приєднання до вказаного договору. В обґрунтування позову, вказує, що у анкеті-заяві від 24.07.2019, зазначено всі персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів. Зокрема, вказана сума кредиту 20599,00 грн., строк кредитування 18 місяців з 24.07.2019 по 23.01.2021, пільговий період відсутній, комісія за управління кредитом 3.99 % за місяць; розмір процентної ставки 0,00010%; реальна відсоткова ставка 126,96923% річних. Позичальником не виконано умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яка станом на 01.01.2023 року, складає 22 879 грн. 05 коп., з яких: 12794,00 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 9885,05 грн. прострочена заборгованість по процентам; 200,00 грн. прострочена заборгованість по комісії. На основі викладеного, просять стягнути з відповідача на користь АТ«КБ«Глобус» заборгованість за вищевказаним зобов`язанням в розмірі 22879,05 грн. та судові витрати в сумі 2684,00 грн. та 6000 грн. витрат на професійну правову допомогу. Представник позивача, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відсутні заперечення щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Відзив на позову заяву не подав. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 24.07.2019 року між Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Глобус» та [PERSON] , було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети №40079292 на приєднання до Договору про надання споживчого кредиту. Відповідачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER] на умовах: сума кредиту 20599,00 грн., строк кредитування 18 місяців з 24.07.2019 по 23.01.2021, пільговий період відсутній, комісія за управління кредитом 3.99 % за місяць; розмір процентної ставки 0,00010%; реальна відсоткова ставка 126,96923% річних. Підписавши заяву-анкету на приєднання до Договору, відповідач підтверджує, що на момент укладання Договору він ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погодився зі всіма умовами Договору та Тарифами, що є чинним на дату укладання Договору, що підтверджується підписом у заяві. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 01.01.2023 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 22 879 грн. 05 коп., з яких: 12794,00 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 9885,05 грн. прострочена заборгованість по процентам; 200,00 грн. прострочена заборгованість по комісії. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі в розмірі 22 879 грн. 05 коп. Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №6268 про сплату судового збору від 16.08.2023 року в розмірі 2684 грн 00 коп., договором про надання правничої допомоги №051222 від 05 грудня 2022 року, актом №40079292 прийому-передачі послуг за договором №051222 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2022 року, платіжним дорученням № 2950 від 16 березня 2023 року на суму 3000 грн 00 коп. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведеної норми матеріального права свідчить про те, що вартість винагороди адвоката визначається за домовленістю сторін, а не законом. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат АТ "КБ"Глобус" на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги представника позивача та стягнення з відповідача на користь АТ "КБ "Глобус" 3 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме, гонорару адвоката за послуги. Відмовляючи в задоволенні стягнення частини заявленої адвокатом суми грошових коштів у формі гонорару успіху, який визначений представником позивача у розмірі 3 000 грн., суд, врахувавши усталену практику ЄСПЛ та Верховного Суду, зазначає, що відповідного роду зобов`язання з приводу сплати клієнтом на користь свого представника певної (обумовленої) суми грошових коштів у формі гонорару успіху, виникають виключно між адвокатом і клієнтом, а тому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, зазначені домовленості між сторонами договору про надання правової допомогу не можуть зобов`язувати суд, покладати на іншу сторону саме такого виду витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача та стягнення з відповідача на користь АТ "КБ "Глобус" 3 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу що є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, що відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Outcome: approved