Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У жовтні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 13 жовтня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000 грн. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2022 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 42175 грн 13 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 34004 грн 36 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 00 грн 00 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 8170 грн 77 коп., 00 грн 00 коп. - нарахована пеня, 00 грн 00 коп. - нарахована комісія, яку банк просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві представник відповідача [PERSON] - адвокат Конорєв В.О. заперечив проти позову. Вважає, що позовна заява має бути залишена без розгляду у зв`язку з відсутністю повноважень у представника позивача на ведення справи в порядку самопредставництва юридичної особи. Крім того, зауважує, що позивачу відомий факт і обставини того, що відповідач є потерпілим від злочину по кримінальному провадженню № 12021205520000430 від 01 квітня 2021 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України. Так, за встановленими обставинами злочину дотепер невстановленими особами були викрадені належне відповідачу майно і документи, у тому числі: банківська картка, мобільний телефон, пенсійне посвідчення, посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль. Вочевидь, саме за допомогою вказаних речей в подальшому від його імені, але без його участі і волі з використанням електронних алгоритмів проведення банківських операцій позивача злочинцями були отримані і привласнені грошові кошти в низці фінансових установ. Відтак, порушення прав позивача виникло без участі і волі відповідача, тому він є неналежним відповідачем, якими мають бути особи, які протиправно заволоділи грішми позивача (т. 1, а.с. 98-100). У відповіді на відзив позивач АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтував наявність повноважень представника банку. Також зауважив, що 08 березня 2021 року грошові кошти знімалися за допомогою банкомату. Відповідно, особа (або ж сам відповідач), яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН-код властивий даній картці, який відомий лише держателю картки та необхідний для здійснення операцій з платіжною карткою. Крім того, відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача не є підставою для звільнення останнього від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Жодних доказів того, що операції здійснювала інша особа до суду не надано. Відповідач, у свою чергу, не спростував надані банком докази на підтвердження факту заборгованості. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором (т. 1, а.с. 113-115). 07 березня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошей, у якій він просить: - зобов`язати позивача відновити становище, яке існувало до порушення його прав, а саме відновити залишок коштів на картковому рахунку відповідача по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] станом на 06 березня 2021 року в сумі 22110 грн; - розірвати договір від 13 жовтня 2011 року укладений між ним та позивачем по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] ; - стягнути з позивача на його користь грошові кошти в сумі 22110 грн у зв`язку із розірванням договору сторін від 13 жовтня 2011 року по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] , як безпідставно набуте майно; - стягнути з позивача на його користь в рахунок завданої моральної шкоди грошові кошти в сумі 10000 грн. Зустрічна позовна заява [PERSON] мотивована тим, що позивач свідомо замовчує відомі йому істотні обставини справи щодо непричетності відповідача до дій, через які позивач стверджує про виникнення заборгованості на його рахунку та про власні свідомі дії, спрямовані на виникнення такої штучної заборгованості на його рахунку, які були вчинені позивачем поза волею відповідача і всупереч його з правами та інтересами, як споживача банківських послуг. Так, позивач підтвердив, що йому відомий той факт і обставини того, що відповідач є потерпілим від злочину по кримінальному провадженню № 12021205520000430 від 01 квітня 2021 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України. Так, за встановленими обставинами злочину дотепер невстановленими особами були викрадені належне відповідачу майно і документи, у тому числі: банківська картка, мобільний телефон, пенсійне посвідчення, посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль. Вочевидь, саме за допомогою вказаних речей в подальшому від його імені, але без його участі і волі з використанням електронних алгоритмів проведення банківських операцій позивача злочинцями були отримані і привласнені грошові кошти в низці фінансових установ. Відтак, порушення прав позивача виникло без участі і волі відповідача. Також порушення прав позивача має інше, позадоговірне походження, яке не випливає із договору сторін від 13 жовтня 2011 року. За таких обставин, вважає, що йому завдано матеріальної і моральної шкоди також і як споживачу фінансових послуг від шахрайства та зловживань та не забезпечено додержання інших принципів захисту прав споживача фінансових послуг, оскільки позивач не забезпечив додержання передбачених законодавством вимог і гарантій стосовно нього, як споживача фінансових послуг, які позивач зобов`язаний надавати на підставі відповідного договору сторін від 13 жовтня 2011 року по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] . Вказує, що позивач розпорядився наявними на рахунку відповідача належними йому грошовими коштами без участі і волі відповідача та не забезпечив захист його коштів від шахрайських зловживань. Вказані недоліки при наданні позивачем фінансових послуг, які призвели до порушення його прав, є істотними. Істотними порушеннями позивачем його прав завдано йому також і душевних страждань, які тривають дотепер (т. 1, а.с. 134-137). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року заяву представника [PERSON] - Конорєва Володимира Олексійовича про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року продовжено [PERSON] строк для подачі зустрічного позову. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошей. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошей об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 591/5194/22). Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] повністю. При цьому, зазначає, що у висновку службової перевірки інформації про вчинення злочинних дій відносно клієнта банку [PERSON] від 12 квітня 2023 року вбачається, що 07 - 08 березня 2021 року без його відома за допомогою кредитної картки [NUMBER] та Приват24 було проведено операції по несанкціонованому зняттю грошових коштів невідомими особами у загальній сумі 22110 грн. Разом з тим, заборгованість по картці [NUMBER] на 07 березня 2021 року складала 13270 грн, після блокування картки заборгованість склала 34930 грн, тобто з картки за 07 - 08 березня 2021 року кредитних коштів було знято 21660 грн. Також на картку були здійснені зарахування грошових коштів із різних фінансових установ. При цьому, грошові кошти знімалися у різних банкоматах м. Суми. При знятті коштів з картки [NUMBER] встановити особу, яка проводила зняття коштів, у ході проведення службової перевірки не вдалося. Водночас, аналіз виписки вищевказаної картки свідчить про те, що дії по зняттю грошових коштів з неї були виконані з вірним введенням ПІН-коду картки. Згідно комплексів банку встановлено, що ПІН-код картки [NUMBER] був змінений 07 березня 2021 року о 21:19 за допомогою СМС з фінансового номера клієнта [NUMBER] на номер [NUMBER] з текстом PIN [NUMBER] , після чого банк відправив на фінансовий номер новий ПІН-код картки. Пароль входу до Приват24 клієнта банку [PERSON] був змінений 07 березня 2021 року о 23:21 за допомогою його фінансового телефону [NUMBER] та з правильним введенням ПІН-коду картки [NUMBER] . Успішний вхід до Приват24 клієнта банку [PERSON] 07 березня 2021 року о 23:21 було зафіксовано з нетипичного пристрою Redmi 6A/Xiaomi. В акаунті [PERSON] під час шахрайського входу у Приват24 фінансовий номер клієнта не змінювався. Таким чином, можливий висновок, що зняття грошових коштів з картки [NUMBER] клієнта банку [PERSON] , що мали місце 07 - 08 березня 2021 року були здійснені невстановленою особою. Зауважує, що перерахування коштів з рахунку відкритого на ім`я [PERSON] проводилось на підставі договору про надання банківських послуг і встановленого порядку проведення електронних платежів. Відтак, банк не має права відмовити клієнту у здійсненні операцій за його рахунком, отримавши відповідне розпорядження і після проведення його належної ідентифікації встановленої договором. Крім того, банком надані докази, що операції переказу коштів не можуть вважатись неналежними. Також, неправомірно покладати на банк відповідальність за їх виконання, оскільки вони були здійснені саме клієнтом або іншою особою за допомогою його особистих дій (бездіяльності), які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази). Виходячи з вищевикладеного, списання грошових коштів з рахунків [PERSON] відбулися внаслідок його цілеспрямованої або необачної поведінки, до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку. Крім того, із зустрічних позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з банку суму коштів, списаних за рахунок кредитного ліміту. Але, такі позовні вимоги не відповідають обставинам справи і нормам законодавства, оскільки сума коштів кредитного ліміту не належить [PERSON] на праві власності, а передана йому у користування на умовах встановлених кредитним договором. Зазначає, що у зустрічній позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача, з чого при цьому він виходить при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, з яких міркувань позивач виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору (т. 1, а.с. 168-174). В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Захаров М.І. первісний позов підтримав та просив його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Конорєв В.О. в судовому засіданні заявили про часткове визнання первісних позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 8883 грн 36 коп., а також про відмову від частини зустрічних позовних вимог, а саме про: - зобов`язання позивача відновити становище, яке існувало до порушення прав відповідача, а саме відновити залишок коштів на картковому рахунку відповідача по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] станом на 06 березня 2021 року в сумі 22110 грн; - стягнення з позивача на користь відповідача грошові кошти в сумі 22110 грн, у зв`язку із розірванням договору сторін від 13 жовтня 2011 року по картці «Універсальна Голд» [NUMBER] , як безпідставно набуте майно. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] повідомив суду, що 07 березня 2021 року він впав на вулиці. Якийсь час він не міг підвестись, якісь хлопці допомогли йому підвестись. 08 березня 2021 року він виявив, що в нього відсутній телефон, кредитні картки. Він відразу зателефонував на гарячу лінію ПриватБанку, щоб заблокувати картку. 09 березня 2021 року він звернувся до відділення ПриватБанку, де йому повідомили, що в ніч з 7 на 8 березня були зняті кошти і взяті мікрозайми. 10 березня він звернувся до відділку поліції. Він звертався до банку неодноразово, просив надати копію договору, але йому відмовили. За таких обставин, він втратив довіру в ПриватБанк. З 10 квітня йому почали телефонувати з банку та мікрозаймів щодо повернення відсотків. У нього виникли труднощі, оскільки інший банк відмовив йому у видачі кредиту на лікування. Сім-карту та номер телефону він відновив через 3-4 дня після події. 18 травня 2021 року він подав письмову заяву до ПриватБанку про надання інформації та копії кредитного договору. Зазначає, що внаслідок цих подій він зазнав сильного стресу, оскільки його банк його покинув, ще й почав нараховувати проценти, провів по рахунку кучу коштів. Йому не спалося. Банку нічого не доведеш. Він вимушений був перевести пенсію на пошту. Також він почувався людиною, яка нікому не потрібна. Боявся, що хтось скаже, що він вкрав кошти, хоча він цього не робив. Його здоров`я похитнулося. У 2021 році він переніс інфаркт та захворів на ковід. Банк не надає йому спокою, постійно дзвонить. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка представник відповідача адвокат Конорєв В.О. повідомив суду, що знає відповідача давно, він був активною гуморною людиною. Він звернувся до нього після звернення до правоохоронних органів. Також він повідомив йому, що банк його не сприймає як клієнта, не надає йому допомогу, не сприяє правоохоронним органам у розслідуванні кримінального провадження. Банк хотів, щоб всі ризики були покладені лише на відповідача. Відповідач був клієнтом банку 15 років. Він змарнів, бо мав змінити умови життя, оскільки отримував у банку пенсію. Відповідач ходив понурий, пригнічений, скаржився на здоров`я, тиск. Настрій відповідачу зіпсувало, він перестав посміхатись, не міг нормально заснути. Крім того, стосунки в родині погіршились. Також він намагався отримати кредитний договір, щоб розірвати його. Вважає розмір моральної шкоди помірним, оскільки через недолугість співпраці банк не побудував безпекову ситуацію. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2023 року прийнято відмову [PERSON] від зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошей в частині позовних вимог про зобов`язання відновити залишок коштів на картковому рахунку та стягнення грошових коштів в сумі 22110 грн як безпідставно набуте майно. Закрито провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошей в частині позовних вимог про зобов`язання відновити залишок коштів на картковому рахунку та стягнення грошових коштів в сумі 22110 грн як безпідставно набуте майно. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір у формі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1, а.с. 42). До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг, які підпису відповідача за первісним позовом не містять. Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості [PERSON] у встановлені договором строки зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2022 року виникла заборгованість у загальному розмірі 42175 грн 13 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34004 грн 36 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 8170 грн 77 коп., 00 грн 00 коп. (т. 1, а.с. 6-23). Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на підставі підписаного кредитного договору [PERSON] були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] - дата відкриття 13 жовтня 2011 року, зі строком дії до лютого 2015 року; № [NUMBER] - дата відкриття 10 грудня 2012 року, зі строком дії до липня 2016 року; № [NUMBER] - дата відкриття 04 травня 2018 року, зі строком дії до березня 2022 року; та 5168742239581550 - дата відкриття 25 березня 2021 року, зі строком дії до березня 2024 року (т. 1, а.с. 41). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] старт карткового рахунку відбувся 13 жовтня 2011 року, а встановлення кредитного ліміту відбулось 10 грудня 2012 року у сумі 20000 грн. У подальшому періодично відбувалось коригування кредитного ліміту у бік збільшення або зменшення, 29 грудня 2020 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 35000 грн, а 07 липня 2021 року - зменшення кредитного ліміту до 0 грн (т. 1, а.с. 40). Факт видачі банківської картки № 5168742221052842 «Універсальна» та користування кредитними коштами до 07 березня 2021 року відповідачем за первісним позовом не оспорюється. Крім того, відповідачем в судовому засіданні визнано первісні позовні вимоги в частині того, що станом на 06 березня 2021 року він мав заборгованість перед позивачем зі сплати кредитних коштів у сумі 13270 грн. З виписки по картці № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , вбачається, що у період з 07 по 08 березня 2021 року проведено декілька операцій (транзакцій) по списанню грошових коштів на загальну суму 21660 грн. Також на картку були здійснені зарахування грошових коштів із різних фінансових установ (т. 1, а.с. 24-39). Відповідно до висновку службової перевірки за результатами перевірки інформації про вчинення злочинних дій відносно клієнта банку [PERSON] від 12 квітня 2023 року за наслідками перевірки встановлено, що 07 - 08 березня 2021 року без його відома за допомогою кредитної картки [NUMBER] та Приват24 було проведено операції по несанкціонованому зняттю грошових коштів невідомими особами у загальній сумі 22110 грн. Заборгованість по картці [NUMBER] на 07 березня 2021 року складала 13270 грн, після блокування картки заборгованість склала 34930 грн, тобто з картки за 07 - 08 березня 2021 року кредитних коштів було знято 21660 грн. Також на картку були здійснені зарахування грошових коштів із різних фінансових установ. Грошові кошти знімалися у різних банкоматах м. Суми. При знятті коштів з картки [NUMBER] встановити особу, яка проводила зняття коштів, у ході проведення службової перевірки не вдалося. Аналіз виписки вищевказаної картки свідчить про те, що дії по зняттю грошових коштів з неї були виконані з вірним введенням ПІН-коду картки. Згідно комплексів банку встановлено, що ПІН-код картки [NUMBER] був змінений 07 березня 2021 року о 21:19 за допомогою СМС з фінансового номера клієнта [NUMBER] на номер [NUMBER] з текстом PIN [NUMBER] , після чого банк відправив на фінансовий номер новий ПІН-код картки. Пароль входу до Приват24 клієнта банку [PERSON] був змінений 07 березня 2021 року о 23:21 за допомогою його фінансового телефону [NUMBER] та з правильним введенням ПІН-коду картки [NUMBER] . Успішний вхід до Приват24 клієнта банку [PERSON] 07 березня 2021 року о 23:21 було зафіксовано з нетипичного пристрою Redmi 6A/Xiaomi. В акаунті [PERSON] під час шахрайського входу у Приват24 фінансовий номер клієнта не змінювався. Таким чином, можливий висновок, що зняття грошових коштів з картки [NUMBER] клієнта банку [PERSON] , що мали місце 07 - 08 березня 2021 року були здійснені невстановленою особою (т. 1, а.с. 175-177). 10 березня 2021 року [PERSON] звернувся до Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області із заявою про проведення перевірки за фактом крадіжки мобільного телефону, водійського посвідчення та банківських карток, в подальшому з яких були зняті грошові кошти (т. 1, а.с. 138). 31 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості № 12021205520000430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування за заявою [PERSON] про те, що невстановлена особа викрала належні йому особисті речі, а саме: банківські картки, пенсійне посвідчення, посвідчення водія, технічний паспорт на транспортний засіб та мобільний телефон. Зазначене трапилось за адресою: [ADDRESS] . Також невстановлена особа взяла кредити в установах, а саме: ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» на суму 5500 грн, ТОВ «СС Лоун» на суму 5000 грн, ТОВ «Мілоан» сервіс «Тенго» на суму 8200 грн, ТОВ Еквіфін сервіс «Містер Кеш» на суму 4000 грн, ТОВ «Лінеура Україна» сервіс «Кредит7» на суму 7000 грн, ТОВ «Глобал кредит» на суму 2000 грн, ТОВ «Фінтаргет» сервіс «Мікрокеш» на суму 2000 грн (т. 1, а.с. 101). У матеріалах справи відсутні докази завершення вказаного розслідування. 21 квітня 2021 року [PERSON] подав заяву до АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначав, що 10 березня 2021 року ним було заявлено про крадіжку невстановленими особами його банківських карток ПриватБанку та інших документів. Відповідач за первісним позовом просив відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, у якому він був до здійснення операцій по незаконному заволодінню коштами та/або списати з кредитного ліміту, залишивши на карті виключно ті, якими він користувався до заявленої дати 07 березня 2021 року та нараховувати відсотки за користування ними в умовах кредитного договору (т. 1, а.с. 102). АТ КБ «ПриватБанк» на звернення [PERSON] надіслало відповідь від 18 травня 2021 року, відповідно до якої банк не може повернути кошти з тих підстав, що при знятті 07 та 08 березня 2021 року грошових коштів був правильно введений ПІН-код картки (т. 1, а.с. 104). З виписки по картці № [NUMBER] вбачається, що у період з 23 квітня 2021 року по 25 липня 2021 року [PERSON] сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 4386 грн 64 коп. (т. 1, а.с. 24). Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк. При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем. Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки. При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані, що [PERSON] у період спірного списання грошових коштів сприяв якимось чином незаконному списанню коштів. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вчиняв дії по зміні ПІН-коду належної йому кредитної картки або сприяв іншим особам у вчиненні таких дій. Крім того, як визнав банк за наслідками службової перевірки від 12 квітня 2023 року, можливий висновок, що зняття грошових коштів з картки [NUMBER] клієнта банку [PERSON] , що мали місце 07 - 08 березня 2021 року були здійснені невстановленою особою (т. 1, а.с. 175-177). З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 та від 07 листопада 2022 року у справі № 571/5017/20. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов укладеного між сторонами договору, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати. Таким чином, відсутні підстави для задоволення первісного позову банку про стягнення заборгованості у розмірі 21660 грн, яка утворилась з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] . Разом з тим, в судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] визнав той факт, що станом на 06 березня 2021 року, тобто до моменту незаконного заволодіння невстановленими особами його кредитною карткою та несанкціонованого зняття кредитних коштів, він мав заборгованість перед банком, яка становила 13270 грн. Вказані обставини підтверджуються також випискою за договором № б/н за період з 13 жовтня 2011 року по 28 вересня 2022 року, з якої вбачається, що станом на 06 березня 2021 року залишок після операції становить -13270 грн (т. 1, а.с. 24 на звороті). Крім того, у період з 23 квітня 2021 року по 25 липня 2021 року відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 4386 грн 64 коп. (т. 1, а.с. 24), що свідчить про визнання ним боргу, який утворився до моменту незаконного списання грошових коштів з його кредитної картки. За таких обставин, ураховуючи часткове визнання відповідачем за первісним позовом [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка виникла до моменту викрадення його кредитної картки та незаконного списання грошових коштів з його банківського рахунку, що знайшло підтвердження матеріалами справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» різниці між заборгованістю, яка утворилась станом на 06 березня 2021 року у сумі 13270 грн і сумою сплачених відповідачем коштів на погашення цієї заборгованості у загальній сумі 4386 грн 64 коп., що становить 8883 грн 36 коп. (13270 грн - 4386,64 грн). Отже, первісний позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 13 жовтня 2011 року у сумі 8883 грн 36 коп. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд виходить з наступного. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] як користувач картки у період з 07 по 08 березня 2021 року не вчиняв жодних дій по зняттю коштів з кредитної картки. Крім того, одразу після виявлення факту відсутності у нього кредитної картки він зателефонував на гарячу лінію ПриватБанку та 08 березня 2021 року о 09-годині 15 хв. його кредитна картка була заблокована. Також він звернувся до поліції з приводу викрадення його кредитної картки та незаконного зняття коштів з картки. При цьому, банк у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів вину відповідача у вказаних операціях. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком [PERSON] , які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, та нарахування відсотків за кредитні кошти, які ним не отримувались, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 651 ЦК України, що має наслідком розірвання між сторонами кредитного договору. При вирішенні спору суд застосовує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (касаційне провадження № 61-16504св18) та від 05 квітня 2021 року у справі № 336/3989/19 (касаційне провадження № 61-13978св20) вказану правову позицію підтримав. Отже, зустрічний позов в частині розірвання кредитного договору б/н від 13 жовтня 2011 року, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку з відсутністю всіх складових цивільно-правової відповідальності, за якої у позивача за зустрічним позовом виникло би право на відшкодування моральної шкоди. До того ж, позивач за зустрічним позовом жодним чином не обґрунтував заявлений у позові розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 10000 грн. Отже, первісний та зустрічні позови підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки первісний позов задоволено на 21,06 % (8883,36 грн * 100 % / 42175,13 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 522 грн 50 коп. (21,06 % від 2481 грн). При частковому задоволенні зустрічного позову, враховуючи звільнення позивача за зустрічним позовом від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 141 ЦПК України, за АТ КБ «Приват Банк» в дохід держави підлягає стягненню 1073 грн 60 коп. судового збору за задоволеною позовною вимогою немайнового характеру (2684 грн * 0,4).

Outcome: partial