Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення збитків, обґрунтовуючи свої вимоги таким. 09 серпня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Царська птиця» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. та зареєстрований в реєстрі за № 1206. Згідно з цим договором, нежитлові приміщення належать продавцеві на праві приватної власності на підставі договору № 5579-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ФОП [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. 01 червня 2018 року за реєстровим номером № 820 та акту № 5579-В-С прийому-передачі від 06 червня 2018 року, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП [PERSON] , а продаж здійснено за суму 1081 900 грн 00 коп., які в повному обсязі були сплачені позивачем. Крім цього, позивачем було сплачено 10819 грн 00 коп. як обов`язкову оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з укладенням договору. Однак рішенням суду договір № 5579-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, на підставі яких відповідачка отримала у власність ці приміщення, було визнано недійсним та витребувано в ТОВ «Царська птиця» на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків з відповідача як продавця на підставі ст. 661 ЦК України, оскільки вона гарантувала та запевнила позивача, що має право відчужувати нерухоме майно. Крім того, просив суд стягнути відповідно до ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за три роки, що передували подачі позову з 01 лютого 2020 року до 01 лютого 2023 року, а також суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних поза межами 3-річного строку позовної давності з дня укладення договору (сплати грошових коштів) з 09 серпня 2018 року до 31 січня 2020 року, зазначаючи, що наявні поважні причини пропуску позовної давності, а саме протягом січня 2020 року липня 2021 року розглядалася господарська справа, від якої залежало чи буде визнано договір № 5579-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та чи будуть витребувані нежитлові приміщення в позивача, однак з моменту укладення договору 09 серпня 2018 року до 31 січня 2020 року відбулося знецінення грошових коштів, які відповідач отримала та користувалася на власний розсуд. 14 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що відповідно до ст. 661 ЦК України право на відшкодування виникає, що покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення товару до продажу, однак позивач міг це знати, якби перевірив чи були дотримані вимоги законодавства при здійсненні приватизації спірних житлових приміщень. Крім того, при розгляді справи господарським судом було встановлено, що порушення були саме з вини Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, які вийшли за межі повноважень. При укладанні договору між сторонами справи [PERSON] не надавала позивачу гарантій (запевнень), що не відповідали б дійсності. На момент укладання договору купівлі-продажу з позивачем мала право продажу спірних нежитлових приміщень, тобто на момент його укладання діяла презумпція правомірності договору. Також зазначила, що ст. 625 ЦК України не може бути застосована, оскільки передбачає відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, а ст. 661 ЦК України не визначає з якого часу продавець, як боржник у відповідному зобов`язанні може вважатися таким, що прострочив своє зобов`язання. Крім того, втрати позивача були компенсовані тим, що він користувався вказаними приміщеннями аж до ухвалення ВС постанови про витребування спірних нежитлових приміщень. Також зазначила, що стягнення збору на пенсійне страхування у зв`язку з укладенням договору не можна вважати збитками, оскільки він сплачений відповідно до вимог законодавства, а правові підстави для його сплати, тобто укладений між позивачем та відповідачем договір не було визнано недійсним. Просила застосувати до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України позовну давність. 08 червня 2023 року до суду надійшов уточнений відзив на позовну заяву стосовно розрахунку індексу інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України, в якому відповідач додатково зазначив, що за період з 09 серпня 2018 року до 31 січня 2020 року, тобто стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних поза межами 3-річного строку позовної давності, поважні причини пропуску позовної давності відсутні, позивач продовжував користуватися спірними приміщеннями, мав право пред`явити позов відразу після винесення рішення ВС, однак зробив це більше, ніж через 18 місяців. А також вважає, що строк позовної давності частково пропущений і за період, що передували подачі позову з 01 лютого 2020 року до 01 лютого 2023 року, оскільки первинно позов було подано до іншого суду, а переривання позовної давності відбувалося саме з моменту подачі позову до Чугуївського міського суду Харківської області, як до належного суду, тобто з 29 березня 2023 року. 13 червня 2023 року до суду надійшов відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначив, що самостійно перевірити чи були дотримані вимоги законодавства при здійсненні приватизації спірних житлових приміщень позивач не міг, оскільки невідповідність правочину закону і визнання його недійним здійснюється виключно судом, а позивач міг лише пересвідчитись в відсутності очевидних підстав нікчемності правочину, шляхом перевірки майна по реєстрах. Щодо того, що укладений між позивачем та відповідачем договір не було визнано недійсним, зазначив, що відповідно до 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а тому [PERSON] не мала прав власника при укладенні з позивачем договору купівлі-продажу від 09 серпня 2018 року. Вимога про стягнення збитків у грошовій формі є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється положення ст. 625 ЦК України про нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Також зазначив, що строки позовної давності не пропущені, бо Прикінцевими та Перехідними положенням ЦК України встановлено, що на період дії в Україні воєнного стану та карантину, строки позовної давності були продовжені. 22 червня 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачка зазначила доводи, на підтвердження своєї позиції,викладеної у відзиві, додатково вказавши, що відповідальність за ст. 625 ЦК України настає у разі прострочення грошового зобов`язання, строк прострочення якого не визначено в ст. 661 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шафоростов В. О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Іванов О. А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За результатами судового розгляду на підставі повідомлених сторонами обставин справи та наданих ними доказів, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1206, [PERSON] (продавець) передає у власність ТОВ «Царська птиця» (покупець) належні їй на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 15б, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а покупець приймає у приватну власність вищевказані нежитлові приміщення та сплачує за них обумовлену цим договором грошову суму. Згідно з п. 2 вказаного Договору, ці нежитлові приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі договору № 5579-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ФОП [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. 01 червня 2018 року за реєстровим номером № 820 та акту № 5579-В-С прийому-передачі від 06 червня 2018 року, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП [PERSON] .. Право власності на вищевказані нежитлові приміщення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 26565098, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 495491063101. Відповідно до п. 3 вказаного Договору, ринкова вартість нежитлових приміщень згідно з висновком про вартість майна до звіту про оцінку нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] , дата оцінки 07 серпня 2018 року, дата складання звіту 07 серпня 2018 року становить 1081900 грн 00 коп. Згідно з п. 6 вказаного Договору, продавець гарантує, що ним подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із укладенням цього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; подані ним документи є дійсними; відсутні особи, прав чи інтересів яких може стосуватися ця нотаріальна дія. Пунктом 16 вказаного Договору також встановлено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, оплата якого передбачена Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) в розмірі 1% від продажної ціни сплачує покупець. Вказаний збір на обов`язкове державне пенсійне страхування був сплачений позивачем у розмірі 10819 грн 00 коп., про що свідчить відповідна платіжна інструкція № 88 від 09 серпня 2018 року. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. та зареєстрованої в реєстрі за № 1206, [PERSON] підтвердила факт повного розрахунку та одержання грошей в повному обсязі від ТОВ «Царська птиця» за продані нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 15б, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно з Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. 09 серпня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1206. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133813463 від 09 серпня 2018 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. зареєстровано право приватної форми власності ТОВ «Царська птиця» на нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 15б, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно з Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. 09 серпня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1206. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23 листопада 2020 року (справа № 922/2592/19) було скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2020 року у справі № 922/2592/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про: визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20 вересня 2017 року № 757/17; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 червня 2018 року № 5579-В-С, укладеним між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. і зареєстрованим в реєстрі за № 820. В скасованій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 задоволено, а саме: визнано незаконним та скасовано п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20 вересня 2017 року № 757/17; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 червня 2018 року № 5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 820. В іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року (справа № 922/2592/19) постанову Східного апеляційного господарського суду від 23 листопада 2020 року та рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2020 року у справі № 922/2592/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень скасовано і прийнято нове рішення, а саме: витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху №13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: [ADDRESS] . 25 січня 2023 року позивачем на адресу відповідача направлялася претензія (досудова) про повернення коштів на загальну суму 1868194 грн 73 коп., яка добровільно відповідачем сплачена не була. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). У ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно з ст. 660 ЦК України якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Частина 1 ст. 661 ЦК України встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Виходячи зі змісту норми ст. 661 ЦК України обов`язок продавця відшкодувати покупцеві збитки виникає за умови існування в сукупності наступних юридичних фактів: 1) існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; 2) вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; 3) покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. Тому підставою для відшкодування збитків за ст. 661 ЦК України є виключно об`єктивні обставини, вичерпний перелік яких наведений у ч. 1 цієї статті, із сукупною наявністю яких закон пов`язує обов`язок продавця здійснити відшкодування покупцеві завданих збитків. При цьому, ст. 661 ЦК України слід розглядати в сукупності із ст. 660 ЦК України, яка знімає з продавця тягар відповідальності у разі, якщо продавець не брав участі в судовому процесі (щодо витребування майна з чужого незаконного володіння) та доведе, що взявши участь, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Враховуючи наведене, існування обставин, визначених ч. 2 ст. 660, ч. 1 ст. 661 ЦК України, є імперативною підставою для відшкодування покупцеві завданих йому внаслідок вилучення майна збитків і таке відшкодування має бути здійснене саме продавцем. Відповідальність продавця згідно з ст. 661 ЦК України є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не потребує доведення складу цивільного правопорушення, оскільки продавець залучається до розгляду справи про витребування майна і якщо не відверне витребування майна, тоді повинен відповідати за завдані збитки. Таким чином, спеціальна норма (ст. 661 ЦК України) має переважне застосування перед нормою загальною (ст. 614 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 469/1044/17 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (п. 93), від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (п. 63), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (п. 125.6.3))» При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] приймала участь в розгляді господарської справи, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення про витребування у ТОВ «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради спірних нежитлових приміщень. Таким чином, у цьому випадку продавець нежитлових приміщень відповідачка [PERSON] була залучена до розгляду справи про витребування спірного нерухомого майна і не відвернула витребування такого майна, а відтак повинна відповідати за завдані збитки на підставі ст. 661 ЦК України, яка у спірному випадку є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не потребує доведення складу цивільного правопорушення. В силу вимог ст. 81 ЦПК України позивач повинен також обґрунтувати розмір збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. При цьому, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 640/14719/15-ц). Розмір збитків від втрати нежитлових приміщень, визначено позивачем з урахуванням її вартості на час укладення договору купівлі-продажу від 09 серпня 2018 року. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Царська птиця» 1081900 грн 00 коп. в рахунок відшкодування збитків, які виникли у зв`язку з вилученням за рішенням суду нежитлових приміщень, а саме: 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 15б, 18а в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 304,4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на користь третьої особи, оскільки встановленим законом способом захисту прав покупця, який не знав і не міг знати про неможливість відчуження майна продавцем, є відшкодування заподіяних йому збитків з підстав, передбачених ст. 661 ЦК України. Також в силу ст. 661 ЦК України з [PERSON] на користь ТОВ «Царська птиця» слід стягнути збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 10819 грн 00 коп., який був заплачений позивачем відповідно до п. 16 Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09 серпня 2018 року, в рахунок відшкодування збитків, які виникли у зв`язку з вилученням за рішенням суду спірних нежитлових приміщень за цим договором. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних суд зазначає наступне. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно з нормами матеріального права України. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 25 січня 2023 року позивачем була направлена претензія про сплату [PERSON] грошових коштів протягом 5 днів, що розцінюється судом як те, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування збитків, після спливу 5 днів за якою настало прострочення зобов`язання. У зв`язку з викладеним з [PERSON] на користь ТОВ «Царська птиця» підлягає стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за три роки, що передували подачі позову з 01 лютого 2020 року до 01 лютого 2023 року. Вимога про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних поза межами 3-річного строку позовної давності з дня укладення договору (сплати грошових коштів) з 09 серпня 2018 року до 31 січня 2020 року суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не було доведено поважність причин пропуску позовної давності, крім того, втрати позивача дійсно були компенсовані тим, що спірні нежитлові приміщення перебували у власності позивача аж до моменту ухвалення ВС постанови про витребування спірних нежитлових приміщень з його володіння. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 03 серпня 2023 року від представника позивача адвоката Шафоростова В. О. надійшла до суду заява щодо подання доказів стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу, які будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, у зв`язку з чим питання щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу буде вирішено після подання позивачем відповідних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial