Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

В квітні 2023р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на користь позивачки, з дати подання позову до суду, аліменти на утримання двох дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідача, починаючи з дати подання позову суму 79050,0 грн. для забезпечення навчання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісяця протягом 48 місяців частинами у розмірі 1646,88 грн. щомісяця. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1999р. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Спільні діти сторін фактично перебувають на утриманні позивачки, оскільки відповідач самоусунувся від виховання та утримання неповнолітніх, проживає окремо. Як і не надає коштів на оплату вартості навчання доньки сторін у приватній школі ТОВ «Центр освіти «Оптіма», при цьому дитина планує навчатися в цьому навчальному закладі до отримання повної середньої освіти (включно з 9 по 11 класи). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 травня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу. У встановленому законом порядку, учасники справи були оповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відзив на позов на адресу суду не надходив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1999р. (а.с. 8). В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільні неповнолітні діти сторін знаходяться на її утриманні, а батько дітей - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дітей. На спростування цих обставин відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів. Як і не було надано стороною відповідача доказів того, що сторона перебуває у скрутному фінансовому стані і з незалежних від неї причин не в змозі сплачувати аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Судом встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, відповідач проживає окремо, та участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що спільні неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні позивачки, суд приходить до висновку, що заявлена вимога № 1 підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно на обох неповнолітніх дітей сторін, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - 13 квітня 2023р. та до досягнення старшою дитиною сторін [PERSON] , [INFO] повноліття ( [INFO] ). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ( [PERSON] ) ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину ( [PERSON] , [INFO] ), аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття та до досягнення повноліття молодшою дитиною ( [INFO] ). Звертаючись до суду з вимогою № 2, позивачка, посилався на те, що відповідач участі у вихованні молодших дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на доньку, пов`язані з оплатою її навчання у приватній шкоди ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Судом встановлено, що 12 серпня 2021р. між позивачкою та ТОВ «Центр освіти «Оптіма» було укладено договір № 100321081204 про надання освітніх послуг ТОВ «Центр освіти «Оптіма» (а.с. 14-16). Згідно з додатком № 12.08.2021 від 12 серпня 20201р. до цього договору (а.с. 17), загальна вартість освітньої послуги для 2-8 та 10 класів за навчальний рік ( з вересня по травень) становить 21600,0 грн. Місячна вартість освітньої послуги замовника для вказаних класів за вказаний період становить 2400,0 грн. В 9 та/або 11 класах додатково замовник зобов`язується оплатити послуги з оформлення документів про освіту у розмірі 3000,0 грн. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження факту того, що спільна донька сторін навчається у зазначеному навчальному закладі, та з якого часу. Як і не було надано до суду жодного доказу того, що позивачкою були понесенні витрати на оплату вартості навчання спільної доньки сторін у приватній школі ТОВ «Центр освіти «Оптіма», за навчальні роки: 2021/2022 - 2022/2023рр. Разом з тим, сторона позивача, зазначала за змістом позову, про стягнення витрат на навчання спільної доньки сторін у зазначеному навчальному закладі у майбутньому (навчальні роки 2023/2024 - 2024/2025рр.), з зазначенням вартості навчання: 44500,0 грн. і 54500,0 грн. відповідно, проте на підтвердження зазначених сум, стороною позивача також не було подано до суду жодного доказу. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 27 Конвенції про права дитини, передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Держава на законодавчому рівні визначила необхідність вжиття вичерпних заходів спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Зокрема, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд, зазначав, що навчання дитини в приватній шкоді повинно відбуватись за згодою обох батьків, а також те, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України (постанови по справам: № 201/15248/16 від 22 травня 2019р.; № 344/5315/18 від 09 вересня 2019р.; № 761/27222/20 від 29 квітня 2022р.; № 756/9882/19 від 08 травня 2023р. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимога № 2 є безпідставною та необґрунтованою, понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачкою не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною зазначеного вище приватного закладу, а тому в задоволенні вимоги № 2 слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,6 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial