Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Богунського районного суду м.Житомира від 11.06.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3750 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 06.02.2019 було вирішено питання про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] . Проте, починаючи з березня 2020 року дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . 11.06.2020 Богунським районним судом м. Житомира було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач вказує, що наразі відповідач нібито офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату в розмірі 5 000 гривень на місяць, будь-які інші офіційні доходи у відповідача відсутні. Проте позивачу відомо, що дохід відповідача значно перевищує той розмір доходу, який остання зазначає у всіх документах, котрі подаються нею у судових справах. Позивач посилається на те, що він, як одержувач аліментів, має право звернутись до суду для вирішення питання про зміну способу їх стягнення, а також, у випадку зміни майнового стану платника, звернутись до суду для вирішення питання про збільшення їх розміру. Щодо збільшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що в мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17.03.2021 у справі №755/7694/20 зазначається, що загальний дохід відповідача становить близько 15 000 гривень, що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї/особи від 06.03.2019. Крім того, відповідач проживає в м. Києві, де орендує житло, що підтверджується договорами оренди квартири. Оренда житла теж потребує значних фінансових витрат. Також відповідач витрачає значні кошти на оплату адвокатських послуг. Рівень життя відповідача, котрий остання відображає в соціальних мережах, значно перевищує той рівень життя, котрий остання намагається довести в судах.Крім того, відповідач неодноразово виїздила за межі України. Позивач посилається на те, що дохід відповідача дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, більшому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому для захисту інтересів малолітньої дочки позивач змушений звернутися за даним позовом до суду. Ухвалою суду від 22.11.2021 відкрито провадження у справі №295/12440/21, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 29.12.2021 представник відповідача за первісним позовом Папазова Г.А. подала до суду відзив на позов, у якому вказано, що твердження позивача про те, що дитина проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , не відповідає дійсності, оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2019 встановлено, що донька проживає разом з матір`ю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №226 від 26.03.2019 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини» визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування три рази на тиждень щопонеділка, щосереди та щосуботи з 15:30 до 18:30 в присутності матері дитини [PERSON] . Однак, дане розпорядження, як і норми сімейного кодексу, були порушенні шляхом протиправного відібрання позивачем дитини від матері. Наразі, справа щодо визначення місця проживання дитини розглядається Васильківським міськрайонним судом Київської області (№755/7000/19). Відповідач за первісним позовом вважає, що акт обстеження від 02.09.2020 в жодному разі не може підтверджувати проживання, поскільки має разовий характер. Факт не проживання позивача разом з донькою за місцем реєстрації підтверджується доданими до відзиву письмовими доказами, зокрема: відповідями від правоохоронних органів, служби у справах дітей, а також інформацією з виконавчого провадження. Наразі квартира за адресою: [ADDRESS] , здається в оренду, що підтверджується відповіддю національної поліції. У відзиві вказано, що на ґрунті особистих конфліктних відносин, батько дитини, без згоди матері, змінив місце проживання малолітньої дитини та чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною та її участі у вихованні доньки. Відповідачем вживалися заходи з метою встановлення місця проживання дитини та її повернення до матері, зокрема шляхом звернення до правоохоронних органів, однак вжиті заходи результату не принесли. Позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували постійне проживання дитини з батьком. Також відповідач вказує, що судовий наказ, який було видано 11.06.2020 Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , було видано у зв`язку зі зловживаннями процесуальними правами позивачем та введенням ним суду в оману, оскільки на той момент позивачу було достеменно відомо про наявність рішення суду про стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] , яке набрало законної сили. Питання про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на момент звернення із заявою про видачу судового наказу не вирішувалось. Щодо наявності підстав для збільшення розміру аліментів, [PERSON] вказує, що [PERSON] посилається на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №755/7694/20, в якому зазначено про загальний дохід відповідача близько 15000,00 гривень, про що було зазначено в акті оцінки потреб сім`ї від 06.03.2019. Проте, вищезазначене рішення скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо інформації в акті, то вже минув майже трирічний строк з моменту отримання такого документу. Доданими до позову документами не підтверджено наявності обставин, які відповідно до положень СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. Відповідно до змісту відзиву, оскільки [PERSON] не довів факт проживання дочки [PERSON] з ним, можливості сплати аліментів відповідачем у збільшеному розмірі, [PERSON] первісний позов вважає не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. 29.12.2021 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Папазова Г.А., звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить припинити стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 з усіх доходів щомісяця, починаючи з 11.06.2020 і до досягнення нею повноліття - за судовим наказом, який виданий Богунським районним судом м. Житомира від 11.06.2020 у справі №295/6490/20, з дня набрання рішенням суду законної сили. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що наразі факт проживання малолітньої доньки із батьком [PERSON] жодним документом, зокрема ані судовим рішенням, ані рішенням органу опіки та піклування, не підтверджено. Натомість, в матеріалах справи, зокрема до поданого відзиву додано чисельну кількість документів, якими підтверджується той факт, що постійне місце проживання [PERSON] за згодою сторін було визначено разом з матір`ю, однак своїми протиправними діями відповідач тимчасово змінив місце проживання доньки. На переконання позивача за зустрічним позовом, самовільна зміна відповідачем за зустрічним позовом місця проживання спільної дитини сторін повинно мати наслідки припинення стягнення аліментів з [PERSON] на підставі виданого судового наказу, виданого Богунським районним судом міста Житомира від 11.06.2020. У зустрічному позові вказано, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500,00 грн., починаючи з 20.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 02.05.2019 та постановою Верховного суду від 25.09.2019 у справі №755/14148/18 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2019 залишено без змін. 25.03.2020 відповідач за зустрічним позовом звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 03.04.2020 Дніпровським районним судом м. Києва було відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з [PERSON] у справі № 755/4670/20. Підставою для відмови у видачі судового наказу було те, що між сторонами вже вирішено спір щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] . Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач за зустрічним позовом звернувся з апеляційною скаргою, яку 18.06.2020 апеляційним судом було залишено без задоволення. В цей же час, а саме в період апеляційного оскарження, [PERSON] було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з тих само підстав, та враховуючи існуючу відмову Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2020. Крім того, після отримання вищезазначеної відмови, 14.04.2020 [PERSON] за зустрічним позовом знову звернувся до Дніпровського районного суду із повторною заявою про видачу судового наказу, на підставі якої отримав повторну відмову, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду у м. Києві від 23.04.2020 у справі №755/5518/20 з тих самих підстав, як і у попередньому рішенні. Тому, в один період часу розглядалось практично три заяви [PERSON] щодо стягнення аліментів, а саме справи №№755/5518/20, 755/4670/20, 295/6490/20. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що на сьогодні є два рішення суду про стягнення аліментів. У зустрічному позові вказано, що докази, які б підтверджували проживання дитини з відповідачем за зустрічним позовом на законних підставах, а також наявність судового рішення, яке не скасовано, є тими обставинами, що мають істотне значення, та на підставі яких стягнення аліментів з позивача за зустрічним позовом має бути припинено. Ухвалою суду від 06.01.2022 зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Папазова Галина Анатоліївна, до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на утримання малолітньої дитини. 24.01.2022 від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що хоча у позові вказано, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , однак фактично дитина проживає з позивачем за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, що відповідачу за первісним позовом відомо. Представник [PERSON] вважає, що [PERSON] помилково вказує, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2019 встановлено, що донька проживає разом з матір`ю, оскільки цим рішенням вирішено питання про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішувалось. В описовій частині лише зазначається, що за домовленістю між батьками, дитина проживає з матір`ю. В той же час, на даний момент, така домовленість втратила свою актуальність, оскільки батько вважає за необхідне, щоб дитина проживала з ним. Також вказано, що відповідачу за первісним позовом відоме місце проживання та перебування дитини, однак остання жодного разу там не з`являлася та навмисне повідомляє про те, що місце перебування дитини їй не відоме та що батько переховує дитину від матері. Представник [PERSON] вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача за первісним позовом про те, що акти обстеження умов проживання не можуть підтверджувати факт проживання, оскільки мають разовий характер, оскільки чинне законодавство не передбачає інші способи підтвердження факту проживання особи за тією чи іншою адресою, окрім як акту компетентного органу. Позивач за первісним позовом вказує про те, що документами по оплаті на базах відпочинку та відвідування лікарів, ним підтверджується факт того, що він несе витрати на утримання дитини, забезпечує всі її потреби, тощо, а місце проживання дитини підтверджується відповідними актами. У відповіді на відзив зазначається, що на даний момент дитина проживає разом з батьком, на його користь стягуються аліменти, тому він наділений правом вирішувати питання про зміну способу їх стягнення. 28.01.2022 від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказано, що у зв`язку з відсутністю домовленості батьків щодо визначення місця проживання дитини, Васильківським районним судом Київської області з липня 2019 року розглядається справа про визначення місця проживання дитини, та починаючи з березня 2020 року дитина фактично проживає з батьком, який несе витрати на її утримання та забезпечує всі її потреби. Відповідач за зустрічним позовом вказує, що оскільки остаточне рішення у справі про визначення місця проживання не винесене, говорити про постійне місце проживання дитини передчасно. З листопада 2021 року позивачу за зустрічним позовом відомо, що дитина проживає з батьком у смт. Глеваха, проте мати дитини жодного разу за місцем проживання дитини не з`являлась. В той же час, позивачем за зустрічним позовом не спростовано факт проживання дитини з батьком. Оскільки позивач за зустрічним позовом проживає окремо від дитини, то обов`язок сплачувати аліменти покладається саме на неї. У провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває цивільна справа №295/12440/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. На думку відповідача за зустрічним позовом, наявність рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 не має жодного відношення до даної справи, адже на даний момент, обставини, якими керувався суд при вирішенні питання про стягнення аліментів з батька дитини на користь матері, з метою забезпечення належного утримання дитини, змінились, дитина почала фактично проживати з батьком, а тому останній, відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України отримав право звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримала та просила задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що наразі, у зв`язку з війною, дитина за згодою та письмовим дорученням батька виїхала до Німеччини. Рішення суду, яким би визначалось місце проживання дитини, відсутнє. Дитина не має постійного місця проживання, є тимчасове. Вказує, що за словами представника відповідача за первісним позовом, дитина наразі нібито перебуває з матір`ю, однак документів, які це підтверджують, не має, встановити місце проживання дитини наразі не можливо, місце проживання дитини постійно змінюється. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що позивачем за первісним позовом не вживалося дій щодо припинення стягнення аліментів, присуджених рішенням суду на користь матері дитини, у встановленому законом порядку, тобто шляхом звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів. Судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] отримано у зв`язку із введенням суду в оману. Місце проживання дитини було змінено батьком самовільно, без згоди матері. Позивачем за первісним позовом також не доведено, що матеріальний стан відповідача за первісним позовом змінився, що є підставою для зміни способу стягнення та розміру аліментів. Щодо зустрічного позову пояснила, що припинення стягнення аліментів за судовим наказом можливе лише шляхом звернення до суду з відповідним позовом. [PERSON] та дочка [PERSON] перебувають за кордоном, де дитину було передано матері. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.08.2017 (т. 1 а.с. 14). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 2500,00 грн, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с.108-110). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №226 від 26.03.2019 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини» визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування три рази на тиждень щопонеділка, щосереди та щосуботи з 15:30 до 18:30 в присутності матері дитини [PERSON] (т. 1 а.с. 94). 02.06.2020 [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про припинення з 05.03.2020 права на аліменти на утримання [PERSON] , з якою до 05.03.2020 проживала дитина [PERSON] , [INFO] ; стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн з 01.04.2020 і до досягнення дитиною, яка проживає з батьком, трирічного віку. Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 у справі №755/7694/20 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021, яким указаний вище позов задоволений, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] (т. 1 а.с. 104-107). Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2020 у справі №295/6490/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.06.2020 та до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 23). У березні 2020 року Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 95). [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , яки перебуває на розгляді Васильківського районного суду Київської області. На даний час рішення за вказаним вище позовом у справі №755/7000/19 не прийнято. 03.11.2021 Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 212-213). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.09.2022 у справі №295/12440/21 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, повернення безпідставно стягнутих грошових сум, відмовлено (т. 1 а.с. 262). Предметом первісного позову є зміна способу стягнення аліментів, які стягуються за судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2020 у справі №295/6490/20 з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] . Як на підставу для зміни способу стягнення аліментів, позивач за первісним позовом посилається на те, що малолітня дочка [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, а спосіб життя матері дитини вказує на те, що вона спроможна сплачувати аліменти у розмірі, більшому ніж визначено судовим наказом від 11.06.2020. На підтвердження доводів про те, що дитини проживає з батьком, позивач за первісним позовом надав копію акту №96 про обстеження умов проживання від 02.09.2020, відповідно до якого спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання належні, основні потреби дитини забезпечені (т. 1 а.с. 16-18). 15.09.2021 депутатом Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області Максимовою Л.Т. проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації. У будинку проживає його дочка [PERSON] , [INFO] . Будинок за вказаною адресою належить [PERSON] (т. 1 а.с. 154). 01.12.2021 депутатом Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області Чемер В.О. проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] проживає за вказаною адресою на постійній основі без реєстрації разом з дочкою [PERSON] (т. 1 а.с. 155). 20.01.2022 депутатом Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області Максимовою Л.Т. проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації разом з дочкою [PERSON] за вказаною адресою також зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] . Умови проживання належні, дитина забезпечена всім необхідним (т. 1 а.с. 198). Відповідно до змісту листа селищного голови Глевахівської селищної ради №297/02-23 від 07.02.2022, акти обстеження житлово-побутових умов від 15.09.201 та від 14.09.2021 не є належними документами підтвердження постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 242). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1,2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин. По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього покращився матеріальний стан. По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними. По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст.182 СК України, які необхідні для визначення розміру аліментів. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №565/2071/19, від 28.05.2021 у справі №715/2073/20,викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану». Окрім цього, згідно з правовою позицією Верховного суду України у справі за №6-143 цс 13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заявляючи вимогу про зміну способу присудження аліментів, що також призведе про збільшення їх розміру, позивач за первісним позовом посилається на те, що відповідач за первісним позовом має доходи, які є більшими, ніж її офіційний дохід, оскільки на це вказує спосіб життя, який вона веде та розмір витрат, які вона несе. Однак на підтвердження зазначених обставин позивачем за первісним позовом жодних доказів не надано. Обґрунтування позову зводиться виключно до пояснень [PERSON] та його припущень. Позивач за первісним позовом не довів жодними належними та достатніми доказами, що відповідач за первісним позовом спроможна сплачувати аліменти у збільшеному розмірі. Таким чином, позивачем за первісним позовом не доведено, що є його обов`язком, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відбулася зміна матеріального стану платника аліментів, в результаті якого у неї покращився матеріальний стан, що є підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, відповідно до положень ст.ст. 180-181 СК України, право на стягнення аліментів пов`язується з фактом проживання дитини з тим із батьків, хто безпосередньо, володіючи даними про побутові та соціальні повсякденні потреби дитини, здійснює спрямоване використання коштів, отриманих, в тому числі, як аліменти. Окреме проживання від дитини, позабавляють розумного сенсу на утримання відповідної матеріальної допомоги. При цьому, при вирішенні питання про отримання аліментів, або припинення обов`язку їх сплати, слід виходити не лише з формальних відомостей про місце проживання дитини на певний період, а надавати оцінку загальним взаємопов`язаним ознакам. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положеннями ч.1 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №755/14148/18, судом встановлено, що дитина проживала разом з матір`ю за місцем її проживання. Частиною 1 статті 162 СК України встановлено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Рішення щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на даний час не ухвалено. За висновками органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2020 та від 03.11.2021 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Суд не може прийняти як належні докази того, що дитина постійно проживає разом з батьком, надані ним акти обстеження умов проживання та обстеження житлово-побутових умов, оскільки з їх змісту не можливо встановити, що дитина проживає з батьком саме на постійній основі, а не тимчасово. Батько дитини, забравши у березні 2020 року дочку, самоправно, без узгодження з матір`ю, за відсутності відповідних рішень органу опіки та піклування чи суду, змінив місце проживання малолітньої дитини, тобто одноособово в спосіб, не встановлений законом, визначив права дитини, чим позбавив її можливості на постійне, безконфліктне місце проживання. Крім того, з пояснень представників сторін у судовому засіданні встановлено, що наразі дитина з батьком не перебуває, за його згодою та дорученням вибула за кордон з невідомою особою, де була відібрана та передана матері. З урахуванням викладеного, на підставі зібраних у справі доказів, суд вважає, що зміна місця проживання дитини за ініціативи того з батьків, з якого за рішенням суду вже стягуються аліменти, без погодження з іншим з батьків та без одночасного звернення до суду як з позовом про визначення місця проживання дитини, так і про звільнення від сплати аліментів, не може однозначно свідчити про те, що така зміна місця проживання дитини матиме постійний характер, та відповідно не є підставою для вирішення питання щодо зміни способу присудження та розміру аліментів, які стягуються на користь того з батьків, який самовільно визначив місце проживання дитини, адже зміна способу присудження та розміру аліментів може мати довготриваліші та істотні для дитини наслідки. Відповідні дії, вчинені в умовах правового конфлікту щодо визначення місця проживання дитини та всупереч думки іншого з батьків, не можуть давати переваг, в тому числі, в контексті сплати аліментів. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог первісного позову про зміну способу присудження та розміру аліментів, адже за відсутності легітимного рішення щодо визначення місця проживання дитини з позивачем за первісним позовом, такі вимоги є передчасними. З аналогічних підстав також не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. [PERSON] просить припинити стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , які стягуються за судовим наказом, виданим Богунським районним судом м.Житомира від 11.06.2020 у справі №295/6490/20. Разом з тим, як зазначалося вище, рішення щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на даний час не ухвалено, рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини відсутнє, будь-яких доказів, які підтверджують постійне місце проживання одним із батьків, матеріали справи не містять. З пояснень представників сторін у судовому засіданні встановлено, що наразі дитина перебуває за кордоном, де була відібрана у особи, з якою вона виїхала за кордон, та передана матері. Однак, будь-яких доказів зазначеного матеріали справи не містять. Так само, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову про припинення стягнення аліментів, адже за відсутності рішення, прийнятого у встановленому законом порядку, щодо визначення місця проживання дитини з позивачем за зустрічним позовом, такі вимоги є передчасними. У зв`язку з відмовою у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони, які їх понесли.

Outcome: dismissed