Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2013. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON] , який з 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] . На момент звернення до суду сторони не можуть досягти згоди щодо визначення місця проживання дитини. У 2015 році, після початку проживання сина з батьком, позивач влаштував сина у Дошкільний навчальний заклад № 69 ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 28-ї Армії, буд. 10, корп. А, в якому син навчався до вступу у школу. У 2017 році Позивач влаштував сина у 1 клас Навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад І ступеня» № 1 Семиквіточка», розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 28 Армії, 6,7. Обидва навчальні заклади розташовані у безпосередній близькості до місця роботи позивача. Позивач після роботи забирав дитину з навчальних закладів та разом йшли додому, мав можливість швидко відреагувати на будь-які потреби дитини, дзвінки вихователів та вчителів. У 2021 році син сторін вступив до 5 класу Миколаївської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів № 35 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Позивач одноосібно займається вихованням сина, постійно спілкується з вчителями та класним керівником з питань навчання та виховання сина, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. За час навчання [PERSON] (з 2021 року) мати не зверталась до школи з питань навчання та виховання хлопця. Між батьком та сином існує міцний емоційний зв`язок. З 2015 року відповідач не цікавилась сином і не піклувалась про нього, оскільки не проживала навіть в м. Миколаєві, що надавало змогу хоча б бачитись з сином. Відповідач у період життя [PERSON] з п`яти до восьми років не більше двох разів на рік лише дзвонила дитині, з 2015 року та по червень 2022 приїжджала для зустрічей з сином лише 4 рази. Відповідач частково приймала участь в утриманні дитини, однак жодного утримання з початку 2021 року для дитини не надає, аліменти не сплачує, будь-якої відповідальності за стан здоров`я, належне утримання та виховання сина не несе, що призвело до відсутності стійкого емоційного зв`язку сина з відповідачем. Позивач приділяє багато уваги сину та піклується про нього, має стабільний дохід, створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини з метою задовольнити гармонійний розвиток особистості сина в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.У його сім`ї створена здорова родинна атмосфера та будуються сімейні відносини на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Позивач вважає, що проживання сина з батьком відповідає його інтересам, тому звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.09.2022 провадження по справі за вищевказаною справою було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 487/1897/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: управління Служба у справах дітей Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради, Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , розгляд якої здійснюється Заводським районним судом міста Миколаєва. Ухвалою суду від 29.03.2023 провадження по справі поновлено у зв`язку з набранням законної сили рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2023 по справі №487/1897/22. Ухвалою суду від 26.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначив, що відмовляється від заявлених вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що у дитини немає своєї окремої кімнати, а позивач вимушений утримувати не тільки дитину, але й свою мати, тобто у позивача недостатньо коштів на утримання сина. Крім того, позивач приділяє мало часу дитині, оскільки багато працює та займається своєю матір`ю, для повноцінного розвитку дитини потрібна участь матері у вихованні дитини. Представник служби у справах дітей просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2013. Судом встановлено, що сторони записані батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №3983. Згідно акту від 02.09.2019 за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого представником Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «ЖЕК №1», та акту від 06.06.2022 за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] . Сусіди бачать його після школи, під час прогулянок, тощо. Мати дитини з ними не проживає. Відповідно до довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №35 Миколаївської міської ради Миколаївської обласної ради №30 від 03.06.2022 [PERSON] дійсно навчається у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 35 у 5-Б класі. Батько хлопця одноосібно займається вихованням сина [PERSON] , постійно спілкується з вчителями та класним керівником з питань навчання та виховання сина, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. За час навчання [PERSON] (з 2021 року) мати не зверталась до школи з питань навчання та виховання хлопця. В характеристиці учня 5-Б класу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №35 [PERSON] за підписами директора школи [PERSON] та класного керівника [PERSON] , зазначено, що хлопчика виховує батько, з матір`ю дитини вони розлучені з2013 року, мати з сім`єю не проживає. Батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Позивач працює в Державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбування» «Зоря»-«Машпроект» та отримує стабільний дохід, що підтверджується копією його трудової книжки та довідкою Пенсійного фонду України від 04.05.2022 щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Доказами, що містяться в матеріалах справи також підтверджується, що 2.09.2019 позивачем, як законним представником [PERSON] , була укладена Декларація № 0001-61КЗ-4600 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. У пункті 1.11. Декларації щодо адреси місця фактичного проживання або перебування вказано: [ADDRESS] - місце реєстрації та проживання позивача; підпункт 1.12.1. Декларації містить інформацію про довірену особу пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом: батько та його номер телефону; розділ 4 Декларації, в тому числі, містить інформацію про батька, як законного представника дитини, з його паспортними даними. Як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини №4089/02.02.01-22/03.08/14/22 від 06.10.2022 орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . З висновку вбачається, що Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради перевірено місце проживання дитини та встановлено, що малолітній з 2016 року, за домовленістю між батьками, проживає разом з батьком, який створив належні матеріально-технічні умови для проживання дитини. Дитина забезпечена продуктами харчування, одягом за сезоном, спальним та робочим місцем, має багато іграшок за віком, комп`ютер для навчання. В ході бесіди з дитиною встановлено, що йому комфортно проживати з батьком, любить проводити з ним вільний час, подобається разом кататися на велосипеді, грати в ігри. Про матір повідомив, що вона давно його не навідувала, проте часто спілкується з нею по телефону. Відповідач за місцем реєстрації: [ADDRESS] не проживає, фактично проживає у місті Львів. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2023, яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21.03.2023, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. Вищевказаним рішенням встановлено, що [PERSON] проживає у місті Львів де має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрована як фізична особа-підприємець. За положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] останні 7 років проживає з позивачем, що не заперечується сторонами. Під час розгляду Заводським районним судом міста Миколаєва цивільної справи №487/1897/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, [PERSON] пояснила, що у 2016 році вона віддала дитину на виховання батька через складні життєві обставини. Згідно її пояснень з 2016 по 2018 роки вона майже не спілкувалась з сином, а потім до 2021 року вони з ним добре спілкувались, до поки він не перестав відповідати на її дзвінки. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає з батьком та бабусею, навчається в школі, батько його всім забезпечує. З мамою вони спілкуються телефоном, але особисто бачаться рідко. Батько не перешкоджає йому у спілкуванні з мамою. Вказав, що хоче і далі проживати з батьком і бабусею, а з мамою жити йому не хотілось би. Враховуючи, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради встановлено, що за адресою проживання дитини батько створив належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, син сторін забезпечений продуктами харчування, одягом за сезоном, спальним та робочим місцем, має багато іграшок за віком, комп`ютер для навчання, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність в дитини окремої кімнати, як підставу для відмови у задоволенні позову. Також суд не погоджується із твердженням представника відповідача стосовно того, що позивач не може належним чином забезпечувати сина, оскільки на його утриманні перебуває його мати, оскільки матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] має постійну роботу та стабільний дохід, а згідно пояснень позивача, його матір отримує пенсію. Враховуючи вищевикладене, виходячи саме з інтересів малолітнього сина сторін, який вже тривалий час проживає разом з батьком в атмосфері любові, турботи і захисту, виявив бажання жити з батьком, вагомих підстав для зміни його місця проживання немає, враховуючи висновок органу опіки і піклування та бажання дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього [PERSON] з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини та сприятиме його повноцінному розвитку та вихованню, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини та звертає увагу сторін на положення статті 157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім того, в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Outcome: approved