Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить визнати право власності на п`ять шостих частин земельної ділянки, загальною площею 0,028 га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0768, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що за життя належала [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем яких був [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла позивач. Однак в нотаріальному порядку позивач отримати свідоцтво про право на спадщину можливості не має, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Позивач подала письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Таким чином перешкод для ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] помер [INFO] , що вбачається зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12.02.2019 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про смерть 169 від 12.02.2019 року. З матеріалів спадкової справи № 211/2019 заведеної Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 13.06.2019 року до майна [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що спадщину прийняла [PERSON] . З матеріалів вказаної спадкової справи суд вбачає, що [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , [PERSON] . За життя на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 26.10.2007 року № 414-V, [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку загальною площею 0,028 га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0768, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що встановлено судом зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 304264, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010852400280 від 23.09.2008 року. Однак право власності відповідно до порядку, який набув чинності у зв`язку із набуттям чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про державний земельний кадастр» не зареєстровано, що унеможливлює оформлення спадкоємцями своїх прав на нерухоме майно в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. За загальним правилом до складу спадщини входять всі права спадкодавця, що не припинились у зв`язку із смертю. Суд вважає, що відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права власності на відповідну земельну ділянку. Суд зазначає, що у статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено дефініцію поняття "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя спадкодавця у встановленому законом порядку набули права власності на спірну частину земельної ділянки, і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved