Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка», директора виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу від 13 грудня 2021 року №59- ОД « Про відсторонення від роботи», стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працює слюсарем сантехніком 5 розряду виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця». Відповідно до наказу від 13 грудня 2021 року №59- ОД « Про відсторонення від роботи» йогобуло відсторонено 13 грудня 2021 року від роботи на час відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 без збереження заробітної плати. Вважає даний наказ незаконний та таким, який підлягає скасуванню, оскільки такий наказ не містить обов`язкової вказівки на фактичні обставини, які послужили підставою для відсторонення його від роботи. Відповідач відсторонив його від роботи без отримання від компетентних органів мотивованого подання про відсторонення від роботи та без зазначення у наказі строку такого відсторонення. Відповідач відсторонив його від роботи не переконавшись чи підлягає позивач обов`язковій вакцинації. Просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення позивача від роботи, стягнути середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року справу передано на розгляд судді Хемич О.Б. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 30 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 31 січня 2022 року. У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03 лютого 2023 року, представник відокремленого підрозділу Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» зазначено про безпідставність позовних вимог, просять відмовити в позові. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що наказ про відсторонення позивача від роботи є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Так, 26 листопада 2021 року позивача було ознайомлено із листом про обов`язковість щеплення проти Covid-19. З даним листом [PERSON] відмовився ознайомитись, про що свідчить акт про відмову з ознайомленням з додатком до листа від 23 листопада 2021 року №Ц-3-91/4589-1 листом-ознайомлення. Відповідно до наказу №59/ОД від 13 грудня 2021 року по виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» позивача було відсторонено від роботи з 13 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від Covid-19 без збереження заробітної плати. З даним наказом позивач ознайомився. Згідно із Переліком особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, до особливо небезпечних інфекційних хвороб віднесено Covid-19. Також п.п1-2 пункту 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19 на керівників підприємств покладено забезпечення контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень, яких передбачена переліком, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення щеплень проти Covid-19. Наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 , на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83. Даною постановою підприємство АТ «Укрзалізниця» включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Відповідач зазначає, що інформація про Covid- сертифікат та щеплення не підпадають під медичну таємницю, а є документом, що підтверджує певний факт, а саме факт вакцинації. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків за своєю суттю не є зміною умов праці, а є лише тимчасовим заходом і має чітко визначені умови подальшого допуску до роботи. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Конституційне право на працю позивача не порушено, оскільки останній з роботи звільнений не був, та має право повернутися до праці за умови проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року задоволено заяву про самовідвід судді Хемич О.Б., справу передано в канцелярію суду для подальшого розподілу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями від 14 лютого 2022 року справу передано на розгляд судді Слишу А.Т. Ухвалою судді Слиша А.Т. від 17 лютого 2022 року справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 28 березня 2022 року. Ухвалою суду від 21 жовтня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі №438/2019/21 за позовною заявою [PERSON] до Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка», директора виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу до ухвалення рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі 130/3548/21. Ухвалою суду від 03 березня 2023 року поновлено провадження у справі №438/238/22 за позовом [PERSON] до Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка», директора виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з оприлюдненням Великою Палатою Верховного Суду у справі №130/3548/21 постанови від 14 грудня 2022 року. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року замінено первісних відповідачів Філію «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» та директора виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» [PERSON] належним відповідачем акціонерне товариство «Українська залізниця» за клопотанням позивача від 08 травня 2023 року Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бернацький П.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач також пояснив у судовому засіданні, що характер виконувануї ним роботи слюсарем сантехніком виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» не передбачає соціальних контактів на робочому місці, зокрема коли виникає необхідність проведення сантехнічних робіт у кімнатах відпочивальників, останні у номері відсутні. Коло функціональних обовязків не передбачає будь-яких контактів із відпочиваючими. Наявні соціальні контакти з іншими працівниками санаторію. Просять задоволити позовні вимоги повністю. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» Жаркіх І.В. у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю,зіславшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши позивача [PERSON] , представників сторін, повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як вбачається із трудової книжки позивача (а.с.20-28) працює на посаді слюсарем сантехніком 5 розряду виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця». Згідно копії наказу директора санаторія «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» від 13 грудня 2021 року №59-ОД, виданого на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153, позивача відсторонено від роботи з 13 грудня 2021 року до моменту усунення причин відсторонення (на час відсутності щеплення від COVID-19), без збереження заробітної плати. Підставою видання зазначеного наказу вказано акт від 13 грудня 2021 року № 2, згідно встановлено факт відмови від проходження обовязкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань. Із вказаним наказом позивач був ознайомлений того ж дня, тобто 13 грудня 2021 року про що свідчить його підпис та відмітка про незгоду з наказом. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України). Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушеньЗакону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України). Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04 вересня 2019 року № 6-р (II)/2019). У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першоїстатті 46 КЗпП Українивідсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно достатті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану: - фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19; - фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану; - пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану». Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 Про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності. Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»). Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесенихнаказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб. Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897. Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб. Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції. Положення абзацу шостого частини першоїстатті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 Про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно достатті 46 КЗпП України, частини другоїстатті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Зазначені правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження № 14-82цс22). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що «нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного суду від 14 грудня 2022 року справа № 130/3548/21 викладено висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах: «11.35. Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. 13.14. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для сумнівів у тому, що у відповідний період Україна, поряд з іншими державами, зазнала значних труднощів у сфері охорони здоров`я. Згідно зі статистичними даними в середньому у 2021 році від COVID-19 в Україні помирало 7 168 осіб на місяць. Коронавірусна інфекція COVID-19 у тому році стала другою за частотою причиною смертей українців (12 %) після серцево-судинних захворювань (60,2 %) (https://opendatabot.ua/open/death-statistics). Вказане зумовлювало необхідність вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети». При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 справа № 130/3548/21 викладено висновок, «…що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.» Судом встановлено, що позивач, працює на посаді слюсарем сантехніком 5 розряду виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця», у закладі охорони здоровя, що зумовлювало велику кількість соціальних контактів, як з особами, яким така медична допомога надається так із працівниками медичного закладу, неможливість встановлення для позивача дистанційної форми роботи, а тому відсторонення позивача з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданим. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про законність оспорюваного наказу, відтак відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу директора виробничого структурного підрозділу санаторій «Світязянка» Філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» від 13 грудня 2021 року №59-ОД «Про відсторонення від роботи». Аналізуючи оскаржуваний наказ, суд вважає його законним, оскільки такий винесений уповноваженою особою у відповідності до вимог законодавства, з дотримання встановленого порядку. Доказів протилежного стороною позивача не надано. З огляду на те, що у частині позовних вимог про скасування спірного наказу суд дійшов висновку про їх безпідставність, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також слід відмовити, оскільки по своїй суті вони є похідними від першої позовної вимоги. Так, ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до п.10 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України). Оскільки позивач відсторонена від роботи на законних підставах, тому підстави для нарахування їй заробітної плати відсутні, та позовній вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed