Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

27.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування до Київської міської ради, третя особа Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивачами зазначено, що 17.09.2014 року Голосіївський районний суд міста Києва по цивільній справі № 752/10595/14-ц ухвалив рішення, яким визнав право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. 31.03.2015 року Голосіївським районним судом міста Києва по цій же цивільній справі було ухвалене додаткове рішення, у резолютивній частині якого вказано характеристики об`єкту нерухомості, право власності на який визнано, а саме, визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на житловий будинок [ADDRESS] , позначений літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової - 10,3 кв.м., 4 - житлової -15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення. Після отримання рішення суду про визнання права власності на будинок, [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві з метою державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, однак 14.05.2015 року отримав відмову в державній реєстрації права власності на житловий будинок у зв`язку тим, що згідно з технічним паспортом по [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, до складу якого входять два житлових будинки літера «А» та літера «Б», «Г» - літня кухня, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення, а згідно поданого рішення суду та технічного паспорту неможливо встановити частку від домоволодіння, яка набувається у власність. Отримавши відмову в державній реєстрації права власності [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення яким визнати за ним право власності на житловий будинок під літерою «Б». 12.11.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва розглядаючи зазначену заяву по справі 752/15184/15-ц ухвалою відмовив [PERSON] у задоволенні заяви через те, що звертаючись до суду з позовом про визнан ня права власності в порядку спадкування [PERSON] не заявляв вимоги щодо визнання за ним права власності на будинок під літерою «Б» і суд вирішуючи справу її не розглядав, а тому така вимога не може бути задоволена шляхом ухвалення додаткового рішення. Отже, [PERSON] не здійснив державної реєстрації права власності на житловий будинок під літерою «А» через те, що не визначена частка від домоволодіння, яка набувається у власність. Також, він не здійснив реєстрації право власності на все домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] через відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок під літерою «Б», що знаходиться по [ADDRESS] . У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 10.06.2019 року. 30.08.2021 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва до участі даній справі було залучено правонаступників позивача [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] , який був виготовлений 18.09.1987 року, домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель. Під час розгляду Голосіївським районним суду міста Києва цивільної справи № 752/10595/14-ц від 17.09.2014 року за позовом [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок під літерою «А» збудовано у 1947 р., а житловий будинок під літерою «Б» збудовано у 1963 р. Житловий будинок під літерою «Б» був збудований за життя [PERSON] , який є батьком [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] . У рішенні Голосіївського районного суду міста Києва по цивільній справі № 752/10595/14-ц від 17.09.2014 року вказується, що [PERSON] відповідно до будинкової книги був зареєстрований та проживав у будинку [ADDRESS] в період з 01.11.1966 року по день розгляду судом даної справи, тобто після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] і фактично вступив в управління та володіння будинком [ADDRESS] як спадковим майном, шляхом проживання у ньому та його утримання. Враховуючи те, що домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель, можна стверджувати, що житловий будинок під літерою «Б» є частиною спадкового майна, яке успадкував [PERSON] . За життя спадкодавці не зверталися за оформленням права власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель, зокрема відсутні правовстановлючі документи на житловий будинок під літерою «Б». У Технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння), який був виготовлений 18.09.1987 року та Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений 02.11.2012 року щодо житлового будинку під літерою «А» та житлового будинку під літерою «Б» відсутні відмітки про самочинне будівництво. Житловий будинок під літерою «А», житловий будинок під літерою «Б» та надвірні будівлі по [ADDRESS] , складають єдиний та цілісний об`єкт домоволодіння, що відображено у Технічному паспорті. Це домоволодіння було побудовано спадкодавцями, а право власності не підлягало обов`язковій державній реєстрації і могло спадкуватися на загальних підставах. Згідно з Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, інвентаризаційна справа № 56221 від 02.11.2012 року на земельній ділянці загальною площею розташовані наступні будівлі: житловий будинок позначений літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової кімнати - 10,3 кв.м., 4 - житлової кімнати -15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення; житловий будинок позначений літерою «Б», що складається з 1 - коридору - 4,3 кв.м., 2 - кухні - 8,4 кв.м., 3 - житлової кімнати - 23,2 кв.м., 4 - житлової кімнати - 8,3 кв.м., 5 - ванної - 2,7 кв.м., 6 - житлової кімнати - 14,0 кв.м., загальною площею 60,9 кв.м. Після смерті [PERSON] його спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 20.10.2021 року [PERSON] та [PERSON] отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що з документів, які підтверджують право власності на житловий будинок під літерою «А» неможливо встановити частку від домоволодіння, яка набувається у власність спадкоємцями (додаток 1). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рішення державного реєстратора від 14.05.2015 року підтверджують той факт, що вказане вище домоволодіння є єдиним та цілісним об`єктом права власності. Таким чином, спадкоємці прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не мають можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Суд може визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок, збудований до 05.08.1992 року, на який спадкодавцями не було отримано правовстановлючих документів. Просили визнати за: [PERSON] право власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: на 1/2 житлового будинку позначеного літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової кімнати - 10,3 кв.м., 4 - житлової кімнати - 15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., та на 1/2 наступних надвірних будівель, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення; на 1/2 житлового будинку позначеного літерою «Б», що складається з 1 - коридору - 4,3 кв.м., 2 - кухні - 8,4 кв.м., 3 - житлової кімнати - 23,2 кв.м., 4 - житлової кімнати - 8,3 кв.м., 5 - ванної - 2,7 кв.м., 6 - житлової кімнати - 14,0 кв.м., загальною площею 60,9 кв.м.; [PERSON] право власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: на 1/2 житлового будинку позначеного літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової кімнати - 10,3 кв.м., 4 - житлової кімнати - 15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., та на 1/2 наступних надвірних будівель, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення; на 1/2 житлового будинку позначеного літерою «Б», що складається з 1 - коридору - 4,3 кв.м., 2 - кухні - 8,4 кв.м., 3 - житлової кімнати - 23,2 кв.м., 4 - житлової кімнати - 8,3 кв.м., 5 - ванної - 2,7 кв.м., 6 - житлової кімнати - 14,0 кв.м., загальною площею 60,9 кв.м. 03.12.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 12.02.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13.11.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування доказів. 30.08.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] 06.07.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття до провадження уточненої позовної заяви [PERSON] та [PERSON] в редакції від 05.07.2022 року. 09.03.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 27.07.2023 року сторони відсутні. Представник позивачів подав заяву про завершення розгляду справи за його та [PERSON] і [PERSON] відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги з зазначених в уточненій позовній заяві підстав підтримують у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач Київська міська рада, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися. Третя особа Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 31.05.2019 року подали суду письмові пояснення щодо позову, відповідно до змісту яких просили розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства України, за відсутності їх представника. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахувавши думку представника позивачів про те, що останній не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суду про поважність причин неявки їх представника, не подали відзив, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Врахувавши думку позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.09.2014 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення про визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. 31.03.2015 року Голосіївським районним судом міста Києва по цій же цивільній справі було ухвалене додаткове рішення, у резолютивній частині якого вказано характеристики об`єкту нерухомості, право власності на який визнано, а саме, визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на житловий будинок [ADDRESS] , позначений літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової - 10,3 кв.м., 4 - житлової -15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення. Після отримання рішення суду про визнання права власності на будинок, [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві з метою державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, однак 14.05.2015 року отримав відмову в державній реєстрації права власності на житловий будинок у зв`язку тим, що згідно з технічним паспортом по [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, до складу якого входять два житлових будинки літера «А» та літера «Б», «Г» - літня кухня, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення, а згідно поданого рішення суду та технічного паспорту неможливо встановити частку від домоволодіння, яка набувається у власність. Отримавши відмову в державній реєстрації права власності [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення яким визнати за ним право власності на житловий будинок під літерою «Б». 12.11.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу про відмову [PERSON] у задоволенні заяви через те, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, [PERSON] не заявляв вимоги щодо визнання за ним права власності на будинок під літерою «Б» і суд вирішуючи справу її не розглядав, а тому така вимога не може бути задоволена шляхом ухвалення додаткового рішення. Отже, [PERSON] не здійснив державної реєстрації права власності на житловий будинок під літерою «А» через те, що не визначена частка від домоволодіння, яка набувається у власність. Також, він не здійснив реєстрації право власності на все домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] через відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок під літерою «Б», що знаходиться по [ADDRESS] . У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 10.06.2019 року. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] , який був виготовлений 18.09.1987 року, домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель. Під час розгляду Голосіївським районним суду міста Києва цивільної справи № 752/10595/14-ц від 17.09.2014 року за позовом [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок під літерою «А» збудовано у 1947 р., а житловий будинок під літерою «Б» збудовано у 1963 р. Житловий будинок під літерою «Б» був збудований за життя [PERSON] , який є батьком [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] . Також у зазначеному вище рішенні зазначено, що [PERSON] відповідно до будинкової книги був зареєстрований та проживав у будинку [ADDRESS] в період з 01.11.1966 року по день розгляду судом даної справи, тобто після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] і фактично вступив в управління та володіння будинком [ADDRESS] як спадковим майном, шляхом проживання у ньому та його утримання. Враховуючи те, що домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель, можна стверджувати, що житловий будинок під літерою «Б» є частиною спадкового майна, яке успадкував [PERSON] . За життя спадкодавці не зверталися за оформленням права власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літерою «А», житлового будинку під літерою «Б» та надвірних будівель, зокрема відсутні правовстановлючі документи на житловий будинок під літерою «Б». У Технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння), який був виготовлений 18.09.1987 року та Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений 02.11.2012 року щодо житлового будинку під літерою «А» та житлового будинку під літерою «Б» відсутні відмітки про самочинне будівництво. Житловий будинок під літерою «А», житловий будинок під літерою «Б» та надвірні будівлі по [ADDRESS] , складають єдиний та цілісний об`єкт домоволодіння, що відображено у Технічному паспорті. Домоволодіння було побудовано спадкодавцями, а право власності не підлягало обов`язковій державній реєстрації і могло спадкуватися на загальних підставах. Згідно з Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, інвентаризаційна справа № 56221 від 02.11.2012 року на земельній ділянці загальною площею розташовані наступні будівлі: житловий будинок позначений літерою «А», що складається з 1 - ванної - 2,7 кв.м., 2 - кухні - 14,7 кв.м., 3 - житлової кімнати - 10,3 кв.м., 4 - житлової кімнати -15,2 кв.м., 1 - коридору - 3,2 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, а саме: «Г» - літня кухня, «г» - тамбур, «г1» - прибудова, «В» - гараж, «Д» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - погріб, «Е» - вбиральня, «1-3,1» - споруди: огорожа, хвіртка, замощення; житловий будинок позначений літерою «Б», що складається з 1 - коридору - 4,3 кв.м., 2 - кухні - 8,4 кв.м., 3 - житлової кімнати - 23,2 кв.м., 4 - житлової кімнати - 8,3 кв.м., 5 - ванної - 2,7 кв.м., 6 - житлової кімнати - 14,0 кв.м., загальною площею 60,9 кв.м. Після смерті [PERSON] його спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 20.10.2021 року [PERSON] та [PERSON] отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що з документів, які підтверджують право власності на житловий будинок під літерою «А» неможливо встановити частку від домоволодіння, яка набувається у власність спадкоємцями (додаток 1). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рішення державного реєстратора від 14.05.2015 року підтверджують той факт, що вказане вище домоволодіння є єдиним та цілісним об`єктом права власності. Таким чином, спадкоємці прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не мають можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому змушені були звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 328, 331 ЦК України передбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, а якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації або воно підлягає державній реєстрації - з моменту вчинення цих дій. Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 15 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Згідно з пункту 3.1.Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від19.03.2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Верховний Суд України у листі «Висновки Верховного Суду України викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року» від 01.02.2014 року сформулював правову позицію, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Аналогічний висновок вказаний Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п . 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/04-13. Відповідно до правової позиції викладеній Верховним Судом у справах № 303/1176/17 від 28.12.2023 року, № 219/7771/20 від 20.02.2023 року, згідно з пунктом 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Також, відповідно до листа Інспекції ДАБК від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 для реєстрації права власності на побудовані до 05 серпня 1992 року об`єкти достатньо технічного паспорта з датою побудови, а документи, які б підтверджували ввід в експлуатацією, не потрібні. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. 79, ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; відповідні докази мають бути подані позивачем разом з поданням позовної заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Київської міської ради, третя особа Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування, підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивачі не заявляли вимог про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved