Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 квітня 2023 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 05469-07/2021 від 11 липня 2021 року в розмірі 17 080 грн., з яких 7 000 грн. - заборгованість за основним кредитом; 10 080 грн. - заборгованість за відсотками; № 2814905791/706588 від 14 липня 2021 року в розмірі 13 562, 50 грн., з яких 3 500 грн. - заборгованість за основним кредитом; 10 062, 50 грн. - заборгованість за відсотками; № 2814905791/447188 від 15 липня 2021 року в розмірі 11 550 грн., з яких 3 00 грн. - заборгованість за основним кредитом; 8 550 грн. - заборгованість за відсотками, а всього просив стягнути 42 192,50 грн., а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] 11 липня 2021 року був укладений кредитний договір № 05469-07/2021 на суму 7 000 грн. Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 18 січня 2022 року був укладений договір факторингу № 18012022, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.03.2023 сума боргу становить 17 080 грн. Між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та [PERSON] 14 липня 2021 року був укладений кредитний договір № 2814905791/706588 на суму 3 500 грн. Між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 19 квітня 2022 року був укладений договір факторингу № 19042022-Є, за умовами якого ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» відступив на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 31.03.2023 сума боргу становить 13 562, 50 грн. Між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] 15 липня 2021 року був укладений кредитний договір № 2814905791/447188 на суму 3 000 грн. Між ТОВ «Гоуфінгоу» і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 19 квітня 2022 року був укладений договір факторингу № 19042022-Г, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступив на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 31.03.2023 сума боргу становить 11 550 грн. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача 42 192, 50 грн. суму заборгованості і судові витрати Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 23 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05469-07/2021, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 7 000 грн. зі сплатою 1,50 % за день з кінцевою датою повернення кредиту 17 липня 2021 року. 18 січня 2022 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір факторингу № 18012022, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості відповідача за кредитним договором №05469-07/2021 від 11 липня 2021 року, що був укладений між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм». Згідно з розрахунком позивача відповідач має прострочену заборгованість за договором №05469-07/2021 від 11 липня 2021 року в розмірі 17 080 грн., з яких 7 000 грн. - заборгованість за основним кредитом; 10 080 грн. - заборгованість за відсотками. 14 липня 2021 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2814905791/706588, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 3 500 000 грн. зі сплатою 2,5% за день з кінцевою датою повернення кредиту 07 серпня 2021 року. 19 квітня 2022 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» укладено договір факторингу № 19042022-Є, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості відповідача за кредитним договором №2814905791/706588 від 14 липня 2021 року, що був укладений між відповідачем та ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група». Згідно з розрахунком позивача відповідач має прострочену заборгованість за договором №2814905791/706588 від 14 липня 2021 року в розмірі 13 562, 50 грн., з яких 3 500 грн. - заборгованість за основним кредитом; 10 062,50 грн. - заборгованість за відсотками. 15 липня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2814905791/447188, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 3 000 грн. зі сплатою 2,5 % за день з кінцевою датою повернення кредиту 07 серпня 2021 року . 19 квітня 2022 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу № 19042022-Г, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості відповідача за кредитним договором №2814905791/447188від 15 липня 2021 року, що був укладений між відповідачем та ТОВ «Гоуфінгоу». Згідно з розрахунком позивача відповідач має прострочену заборгованість за договором №2814905791/447188від 15 липня 2021 року в розмірі 11 550 грн., з яких 3 000 грн. - заборгованість за основним кредитом; 8 550 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Разом з цим товариство, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи вказані договори, які до того ж не містить розміру бажаного кредитного ліміту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані товариством до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів з [PERSON] було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому слід зазначити, що статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотки в розмірі суми кредиту за кредитними договорами та договорами позики. Решта вимог задоволенню не підлягає з підстав зазначених вище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 717, 56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial