Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 16.12.2016 року між [PERSON] та ПАТ "Ідея Банк", правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Профіт Капітал», було укладено кредитний договір № Р29.322.70844, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 19890,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, терміном до 31.07.2018 року з змінною процентною ставкою в розмірі 15,500% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 46098,66 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 18247,38 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 9043,12 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 18808,16 грн. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за кредитом, позивач відповідно до\~ст.625 ЦК України,\~просить стягнути\~з відповідача\~суму заборгованості\~з урахуванням\~3-х\~проценти річних\~в розмірі\~1492,54\~грн.\~та інфляційних\~втрат в\~сумі 4655,97\~грн.,\~а також\~понесені витрати\~по сплаті\~судового збору\~в розмірі\~2481,00\~грн.\~та витрати\~на правничу\~допомогу в\~розмірі 2000,00\~грн.\~ У судове засідання представник позивача Мартиненко В.В. не з`явився, клопотанням до суду просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник позивача\~надіслав на\~адресу суду\~заяву від\~10.04.2023\~року про\~виправлення описки\~в позовній\~заяві в\~частині дати\~укладення кредитного\~договору № Р29.322.70844, в якому вірною датою вказує 21.07.2018 року. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на\~позовну заяву\~або клопотання\~про відкладення\~розгляду справи\~не подав. Враховуючи наведене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 4, 5\~ст.268 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 25.07.2022. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що 31.07.2017 року між [PERSON] та ПАТ "Ідея Банк" було укладено кредитний договір № Р29.322.70844, відповідно до якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 19890,00,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, терміном до 31.07.2018 року, зі змінною процентною ставкою в розмірі 15,500% річних. Відповідно до п.2.1 вказаного Договору, позичальник зобов`язується повертати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Представник позивача\~надіслав на\~адресу суду\~заяву від\~10.04.2023\~року про\~виправлення описки\~в позовній\~заяві в\~частині дати\~укладення кредитного\~договору № Р29.322.70844, в якому вірною датою вказує 21.07.2018 року. Однак, в задоволенні даного клопотання слід відмовити, так як в матеріалах справи наявний кредитний договір № Р29.322.70844, датований 31.07.2017 року, іншого договору, як і будь-яких документів в підтвердження укладення договору кредиту саме 21.07.2018 року, сторона позивача суду не надала. До того ж, в матеріалах справи наявні паспорт споживчого кредиту з підписом споживача [PERSON] 31.07.2017 року; додаток до паспорта споживчого кредиту із графіком щомісячних платежів за кредитним договором, з 02.09.2017 року по 31.07.2018 року; заява-анкета до кредитного договору № Р29.322.70844 від 31.07.2017 року, підписана [PERSON] 31.07.2017 року; заява № Р29.322.70844 про акцепт публічної оферти, датована і підписана [PERSON] 31.07.2017 року; заява про видачу кредиту на підставі договору № Р29.322.70844, прийнята банком 31.07.2017 року. Між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» 03.12.2020 року укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором №Р29.322.70844 від 31.07.2017 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та позичальником [PERSON] . Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу передбачено, що права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків. Як зазначає позивач, своїх зобов`язань за договором відповідач не виконував, в зв`язку з чим станом, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020 року, який наданий позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №Р29.322.70844 від 31.07.2017 року становить загальну суму 46098,66 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 18247,38 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 9043,12 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 18808,16 грн. 02.12.2021 на адресу [PERSON] позивачем надіслано досудову вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором №Р29.322.70844 в розмірі 46098,66 грн., яка позичальником залишена без реагування. В матеріалах справи наявний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за період станом на 03.12.2020 року : три проценти річних на кредитну заборгованість в розмірі 1492,54 грн. та інфляційних втрат в сумі 4655,97 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1.10 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором. В п. 2.1 цього договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно з Графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (18808,16 грн.). Враховуючи, що позивачем надані докази того, що відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів в повному обсязі не виконує, позов необхідно задовольнити, за виключенням частини позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, а також відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України провести перерозподіл судових витрат. Як встановлено, при зверненні з позовом до суду позивач сплатив 2 481 грн. судового збору, що стверджується платіжним дорученням № 8862 від 14 січня 2022 року. Позов задоволено на 64 %. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача належить стягнути 1587,84 грн. судового збору. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними в частині і ухвалює про стягнення з відповідача суми заборгованості по кредитному договору №Р29.322.70844 від 31.07.2017 року, що становить 33439,01 грн. При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судовий\~збір в розмірі 1\~587,84 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved