Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В обґрунтування заяви зазначила, що 25.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не склалося, а тому 03.02.2017 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 21.04.2018 р. [PERSON] одружилася з [PERSON] , та [INFO] в них народилася дитина [PERSON] . У 2022 році родина репатріювалася до Держави Ізраїль, за правом чоловіка згідно з законом про повернення від 1950 р. Відповідно до цього усі члени родини, окрім доньки заявниці, [PERSON] , [INFO] , отримали громадянство Держави Ізраїль. Батько [PERSON] участі у вихованні, піклуванні та утриманні дитини не приймає, проти проживання в державі Ізраїль не заперечував, на протязі останніх декількох місяців розшукати батька для оформлення письмового дозволу на проживання доньки та отримання громадянства в Ізраїлі не виявилось можливим. Таким чином, встановлення факту, що донька [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] та з 2017 року перебуває під її повною опікою, має юридичне значення, оскільки надасть можливість отримати дозвіл на отримання громадянства держави Ізраїль. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , з 2017 року по теперішній час перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - [PERSON] ; встановити юридичний факт того, що [PERSON] має право підписувати всі необхідні документи для отримання малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , ізраїльського громадянства. В судове засідання заявник не з`явилася, раніше зазначила про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні вимог наполягає в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2017 року. Рішення набрало законної сили 19.04.2017 року. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.08.2015 року, актовий запис № 802. Батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 21.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладенню шлюбу серії [NUMBER] від 21.04.2018 р. [PERSON] є громадянином Ізраїлю і на даний час проживає у цій країні, що підтверджується внутрішнім паспортом (країна Ізраїль) № 345830665 від 28.11.2022 року, в додатку до якого наявні відомості про укладення шлюбу з [PERSON] (завірений переклад з івриту на українську мову). Відповідно до довідки про навчання, виданої директором школи ім. Менахема Бегіна - Хагіт Бен Гозі від 22.01.2023 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , навчається у другому «А» класі школи ім. Менахема Бегіна. Як вбачається з заяви, малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю в державі Ізраїль під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначила, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її доньки [PERSON] з нею та відсутності інших осіб, окрім неї, які опікуються дитиною, що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл на отримання громадянства держави Ізраїль. Матеріалами справи встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері [PERSON] та постійно проживає разом з нею. Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З матеріалів справи та пояснень [PERSON] , викладених нею у заяві, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дитиною опікується мати та спір про право у даному випадку судом не вбачається. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням громадянства держави Ізраїль. Також, вирішуючи вимоги за заявою, судом враховуються висновки викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю з 2017 року та перебуває під її опікою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси малолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину - свою доньку [PERSON] , [INFO] . З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування дитини [PERSON] , [INFO] , під опікою її матері - [PERSON] , з правом підпису всіх необхідні документів для отримання малолітньою дитиною ізраїльського громадянства, має для заявника юридичне значення, а тому суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved