Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 152 564,56 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривні та 56 копійок), яка складається з: 108 079,91 грн. - інфляційних втрат кредитора; 44 484,65 грн. - 3 % річних за користування коштами. Позовна заява обґрунтована тим, що 29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 510-013/ФКВІП-08, згідно якого Позичальник отримав від Банку кредитні кошти у сумі 62 730 дол. США, строком до 26.07.2023 року. 29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 510-013/ZФПОР-08/1, за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 510-013/ZФПОР-08/2, за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 30.06.2010 року між ТОВ Укрпромбанк, ПАТ Дельта Банк та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ Укрпромбанку на користь ПАТ Дельта Банк, відповідно до умов якого, ТОВ Укрпромбанк передає (відступає) ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі по кредитному договору № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року та всіма забезпечувальними угодами. 04.03.2014 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 1519/14075/2012 задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року в розмірі 500 649 грн. 26 коп. з яких: заборгованість за кредитом 460 455,95 грн.; заборгованість за відсотками 33 817,98 грн.; заборгованість за комісією 6 375,33 грн. 20.05.2021 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 1519/14075/2012 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованість за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року в розмірі 500 649,26 грн. 14.09.2022 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі 1519/14075/2012 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у частині вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у частині сплати заборгованості зі щомісячної комісії у розмірі 6 375,33 грн. скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у частині сплати заборгованості зі щомісячної комісії у розмірі 6 375,33 грн. відмовлено. Постанову Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року щодо вимог ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року у частині заборгованості за кредитом та процентами залишено без змін. 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом пункту 91 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008, та договорами поруки № 510-013/ZФПОР-08/1 від 29.07.2008 року та № 510-013/ZФПОР-08/2 від 29.07.2008 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Консалт Солюшенс» права вимоги за вищевказаним кредитним договором, а отже ПАТ «Дельта Банк» вибуло із правовідносин за вказаним договором. Згідно розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає 152 564,56 грн. Позивач стверджує, що протягом всього часу з моменту винесення судового рішення, відповідачі безпідставно користувались та продовжують користуватись коштами, які належать до сплати ТОВ «Консалт Солюшенс», яке являється правонаступником - ПАТ «Дельта Банк», тому, позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідачів грошових коштів, у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, а саме 3 % річних за прострочення виконання рішення суду. 27.02.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні. 15.06.2023 року судом отримано пояснення по справі від адвоката Главацького Юрія Анатолійовича, який діє в інтересах [PERSON] . Представник відповідача у поясненнях зазначив, що не погоджується з вимогами ТОВ «Консалт Солюшенс». В обґрунтування зазначеного вказав, що предметом між сторонами кредитного договору є грошові кошти, виражені у доларах США, а отже, передбачені частиною другої статті 625 ЦПК України інфляційні втрати стягненню не підлягають. Також вказав, що до вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» про стягнення грошових коштів необхідно застосувати строк позовної давності. Окрім цього, представник відповідача зазначив, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 15.07.2021 року відкрито виконавче провадження № 66103787 з виконання виконавчого листа № 1519/14075/2012, виданого 05.07.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси. Із постанови вбачається, що залишок заборгованості за виконавчим листом становить 469\~459,21 грн. Таким чином, відповідач вважає, що сума заборгованості, з якої необхідно розраховувати 3 % річних та інфляційних втрат, становить 469\~459,21 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно. 07.08.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Башука Дениса Сергійовича надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщалися належним чином. 07.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Главацького Юрія Анатолійовича надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 510-013/ФКВІП-08, згідно якого Позичальник отримав від Банку кредитні кошти у сумі 62 730 дол. США, строком до 26.07.2023 року. 29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 510-013/ZФПОР-08/1, за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 29.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 510-013/ZФПОР-08/2, за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 04.03.2014 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 1519/14075/2012 задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року в розмірі 500 649 грн. 26 коп. з яких: заборгованість за кредитом 460 455,95 грн.; заборгованість за відсотками 33 817,98 грн.; заборгованість за комісією 6 375,33 грн. 20.05.2021 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 1519/14075/2012 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованість за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року в розмірі 500 649,26 грн. 14.09.2022 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі 1519/14075/2012 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у частині вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у частині сплати заборгованості зі щомісячної комісії у розмірі 6 375,33 грн. скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у частині сплати заборгованості зі щомісячної комісії у розмірі 6 375,33 грн. відмовлено. Постанову Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року щодо вимог ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008 року у частині заборгованості за кредитом та процентами залишено без змін. 24 червня 2020 року проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-06-12-000019-b за лотом № GL3N218065 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладались з фізичними особами: 120 кредитних договорів, що забезпечені іпотекою, 2 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 1 кредитним договором, що забезпечений іншою заставою та 4 беззаставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-06-12-000019-b. 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом пункту 91 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 510-013/ФКВІП-08 від 29.07.2008, та договорами поруки № 510-013/ZФПОР-08/1 від 29.07.2008 року та № 510-013/ZФПОР-08/2 від 29.07.2008 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, судом встановлено, що заборгованість [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перед правонаступником ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Консалт Солюшенс» є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті У країни чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-п. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, у конструкції Цивільного кодексу\~України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 761/4878/16-ц (провадження № 61- 1625св18). Суд звертає увагу відповідачів, що за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946с15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК України\~в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17. Судом встановлено, що у даному випадку відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року у справі № 1519/14075/2012. Також, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно вимог відповідача [PERSON] , викладених у письмових поясненнях, необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року у справі № 1519/14075/2012, зобов`язання Відповідачів виражено у гривні. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17 предметом розгляду також виступало нарахування 3% річних та інфляційні втрати на рішення суду, за яким було стягнуто заборгованість у гривні за зобов`язанням у іноземній валюті. За наслідками розгляду справи суд прийшов до наступних висновків. Господарські суди при вирішенні спору правильно зазначили про те, що офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти , а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. А у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Але при цьому суди помилково не врахували, що такі обставини існували до постановлення рішення суду від 16.05.2016 у справі №910/2114/16 і саме у зв`язку з цим вказане рішення було скасовано в частині стягнення з відповідача -2 інфляційних втрат. У зв`язку із викладеним, суд відхиляє доводи відповідача щодо помилкового нарахування заборгованості за інфляційні втрати. Стосовно вимоги відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Таким чином, строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігається і до дня подачі цього позову. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що розрахунок ТОВ «Консалт Солюшенс» трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року є обґрунтованим, а вимога ТОВ «Консалт Солюшенс» є законною. З урахуванням вищезазначеного, позовна давність у цивільній справі за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат судом не застосовується. Стосовно доводів відповідача про неправильний розрахунок позивачем заборгованості необхідно зазначити наступне. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 15.07.2021 року відкрито виконавче провадження № 66103787 з примусового виконання виконавчого листа № 1519/14075/2012, виданого 05.07.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси. Із постанови від 15.07.2021 року вбачається, що залишок заборгованості за виконавчим листом становить 469\~459,21 грн. Таким чином, вимога позивача повинна розраховуватись із суми 469\~459,21 грн. В той же час, позивач просить суд стягнути заборгованість, розраховану на суму 494\~273,93 грн. Згідно розрахунків суду, розмір заборгованості, нарахований на суму 469\~459,21 грн., повинен становити 144\~905,14 грн., який складається з: 102\~653,82 грн. інфляційних втрат та 42\~251,32 грн. 3 % річних. Відповідно до ст.\~541,\~542 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: partial