Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Великоберезовицької селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 лютого 2008 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Березій З. А. зареєстрований в реєстрі за номером 893, за яким все належне спадкодавцю майно вона заповіла позивачці. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 2,32 га, розташовану на території Мишковицької сільської ради, яка на даний час входить до складу Великоберезовицької ОТГ. Оскільки матір на момент смерті проживала за межами України - на території Італії, свідоцтво про смерть було видане відповідним органом Італії, здійснено апостиль, та засвідчено приватним нотаріусом Фіголь Н. Б. Через важку хворобу матері, що призвела до її смерті, та постійне перебування в стресовому та шоковому стані, позивачка була змушена звернутись за медичною допомогою до лікарів. Після смерті матері позивачка тривалий час проживала за кордоном, а починаючи із 2020 року, у зв`язку із обмеженнями, встановленими через пандемію коронавірусу, а пізніше у зв`язку із введеним воєнним станом із 24 лютого 2022 року, вона не мала можливості приїхати на територію України та вчинити дії щодо прийняття спадщини. Лише нещодавно позивачка дізналась про те, що у власності матері перебуває вищевказана земельна ділянка, яка відповідно до заповіту є спадковим майном належним [PERSON] як єдиній спадкоємиці. Маючи намір прийняти спадщину, позивачка прибула до України в м. Тернопіль та звернулась до приватного нотаріуса. Проте у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Позивачка вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, зокрема: від народження вона проживає у місті Тернополі. Це підтверджується свідоцтвом про народження та відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті; з 2017 року стан здоров`я позивачки різко погіршився, що вимагало періодичного обстеження і лікування. Це підтверджується випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 23 серпня 2017 року. Внаслідок цього їй було рекомендовано спостереження у дільничного невропатолога; матір останній рік перед її смертю, та на момент смерті проживала в Італії, зокрема довідка про смерть видана мерією міста Нола (Італія) 18 січня 2021 року, було здійснено апостиль, та засвідчено приватним нотаріусом Фіголь Н. Б.; після отримання звістки про смерть матері, позивачка перебувала у стані шоку та стресу, а тому абсолютно не було можливості здійснювати оцінку ситуації щодо наявного у матері нерухомого майна, а саме земельної ділянки, про існування якої [PERSON] уже дізналась в 2022 році, знайшовши серед документів державний акт на землю, а саме на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Мишковицької сільської ради. Матір за життя нічого про дану свою власність позивачці не розповідала. Після смерті матері, позивачка неодноразово зверталась до лікарів, та проходила лікування, що підтверджується випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 24 листопада 2021 року, випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 07 березня 2018 року, випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 29 листопада 2019 року. З наведеного випливає, що встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як слідує із заповіту, жодним іншим спадкоємцям, крім позивачки, [PERSON] нічого не заповідала. Крім того, відповідно до усних пояснень приватного нотаріуса, жодних заяв про прийняття спадщини за вказаним спадкодавцем подано не було. Відтак, враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , на три місяці, після набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/7259/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 11 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник, адвокат Снітинський Б. Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, у ньому наведених. Також адвокат пояснив, що позивачці не було відомо про наявність заповіту, що є також поважною причиною пропуску строку. [PERSON] зазначила, що про смерть матері їй було відомо одразу, мати похована в Італії, однак через хворобу та стрес вона до нотаріуса не звернулася вчасно. Коли почалася війна тітка знайшла заповіт матері та документи на пай. [PERSON] є єдиною донькою [PERSON] , а також ще є бабуся, дідусь помер. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання, у якому просив справу розглядати за його відсутності; щодо задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] народилася [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії, виданого 07 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області. 01 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. зареєстровано у реєстрі за № 893. Реєстратором відділу РАЦС Каллуччі Манліо у м. Нола, провінція Неаполь, Італія 18 січня 2021 року видано свідоцтво № [NUMBER] про смерть [PERSON] , яка померла в м. Нола [INFO] . Цивільний стан: була одружена з [PERSON] , про що свідчить акт № 181 частина 1 серія за 2017 рік. Свідоцтво перекладено та справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. О. Згідно виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 578 з медичної карти хворого денного стаціонару, [PERSON] перебувала у лікарні з 09 серпня 2017 року до 23 серпня 2017 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астено-невротичним синдромом. Як вбачається із виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 181 з медичної карти хворого денного стаціонару, [PERSON] перебувала у лікарні з 28 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астено-невротичним синдромом. Гіпохромна анемія легкого ст. невиясненої етіології. Згідно виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 844 з медичної карти хворого денного стаціонару, [PERSON] перебувала у лікарні з 22 листопада 2019 року до 29 листопада 2019 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астено-невротичним синдромом. Також з 17 листопада 2021 року до 24 листопада 2021 року [PERSON] перебувала у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні із діагнозом: вегетативна дисфункція поліфакторіального ґенезу з пефалгіями та вираженим астено-невротичним синдромом, що вбачається із витягу № 14058 з медичної карти стадіонного хворого. Із наданої суду копії медичної довідки, виданої 23 серпня 2017 року, неможливо встановити її зміст. Також позивачкою надано суду відповідь товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» № 9741 від 16 січня 2023 року, у якій викладено перелік скасованих рейсів з Італії до України із датами відправлення 02 червня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 05 березня 2021 року, 08 серпня 2021 року, 07 січня 2021 року, 03 та 17 квітня 2021 року, 22 та 29 травня 2021 року та 27 березня 2022 року. Згідно довідки, виданої 18 серпня 2022 року ПП «Вікторія-М», [PERSON] не зареєстрована, однак є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] (бабуся), [PERSON] (мати). 21 лютого 2002 року [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] видано державний акт серії РІ № 652058 на земельну ділянку площею 2,32 га на території Мишковицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за № 407. 20 червня 2023 року Тернопільська районна державна нотаріальна контора на усне звернення [PERSON] надала відповідь № 495/02-14, якою роз`яснила, що згідно відомостей зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа станом на 20 червня 2023 року не заводилась. Також роз`яснила положення ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України) (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20. Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 підтвердив та конкретизував в контексті заповіту правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у справі № 6-1320цс17 (постанова від 23 серпня 2017 року), щодо частини третьої статті 1272 ЦК України, який передбачає, що правила цієї правової норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність особи про існування заповіту, за умови встановлення судом цього факту, є критерієм для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 404/3902/16-ц (провадження № 61-1547св17) зазначено, що «відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. […] Із амбулаторної картки [PERSON] вбачається, що позивач протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини, на амбулаторному лікуванні знаходився лише в квітні 2009 року і тричі, у цей період відвідував лікаря, у поліклініці, 1 квітня 2009 року, 06 квітня 2009 року та 14 квітня 2009 року. Інших даних про знаходження позивача у хворобливому стані матеріали справи не містять. Та обставинами, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АС та є інвалідом ІІ групи, правильно судом не прийнята до уваги як обставина, що унеможливлювала своєчасне звернення [PERSON] із відповідною заявою до нотаріальної контори. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК». Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі, що розглядається: спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а шестимісячний строк для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини сплив 22 травня 2018 року; позивачка зазначала, що про смерть матері дізналась одразу; [PERSON] надала суду медичні виписки, із яких вбачається, що на стаціонарному лікуванні у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні вона перебувала з 09 серпня 2017 року до 23 серпня 2017 року (тобто, до смерті матері), з 28 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року (перебувала на території України в період шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини), з 22 листопада 2019 року до 29 листопада 2019 року, з 17 листопада 2021 року до 24 листопада 2021 року із діагнозами: вегетативна дисфункція поліфакторіального ґенезу з пефалгіями, вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астено-невротичним синдромом; гіпохромна анемія легкого ст. невиясненої етіології. Таким чином за період шестимісячного строку для прийняття спадщини, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 28 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року, тобто 8 днів. Наведені обставини (нетривале перебування позивачки на стаціонарному лікуванні) не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення [PERSON] до нотаріуса, як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини. Законодавством України встановлений механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». Отже, у [PERSON] не було об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Перебування позивачки закордоном та відсутність об`єктивної можливості приїхати до України не доведене жодним чином. Відповідь товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» № 9741 від 16 січня 2023 року містить інформацію про скасовані рейси з Італії до України із датами відправлення, починаючи із 02 червня 2020 року, тоді як шестимісячний строк для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини сплив 22 травня 2018 року. Крім того, позивачка не надала суду інформації, що вона придбавала квиток хоча б на один зі скасованих рейсів. Щодо аргументів [PERSON] та її представника про необізнаність щодо існування заповіту, вчиненого на її ім`я, висловлених у судовому засіданні з розгляду справи по суті, то суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка не покликалася на те, що була необізнана про існування заповіту. Про вказану обставину адвокат Снітинський Б. Є. повідомив суду усно у своєму виступі зі вступним словом, [PERSON] підтримала доводи представника. Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Оскільки до закінчення підготовчого засідання позивач не вказувала підставою позову факт необізнаності щодо існування заповіту [PERSON] , таких аргументів позовна заява також не містить, тобто вони не були підставою позову, суд їм оцінку не надає. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №373/118/20 від 13 квітня 2022 року. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не встановив об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали позивачці подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Також суд звертає увагу позивачки та її представника, що у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц. При цьому, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Так, як встановлено у судовому засіданні, станом на день смерті [PERSON] , її спадкоємцями, крім доньки [PERSON] , яка є спадкоємицею за заповітом, могли бути чоловік [PERSON] (а.с. 21) та мати [PERSON] (а.с. 13), яка в силу свого віку має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту. Оскільки суду не надано доказів того, що вони зверталися до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини, а тому належними відповідачами у даному спорі мають бути вказані особи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Разом з тим, позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача. Вказане узгоджується із положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. За встановлених судом обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Великоберезовицької селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Outcome: dismissed