Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

18 червня 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі, яка еквівалентна 44 362 доларів США, що станом на 01.06.2020 року становить 1191583,20 гривень. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в гривні, в сумі еквівалентній 44 362 долара США 74 цента, яка складається з суми основного боргу в розмірі 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США, пені у розмірі 15 120,00 доларів США та 3% річних в розмірі 1 242,74 долара США за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення та суму судових витрат. В обґрунтування позовної заяви, Позивач зазначив, що 08.12.2017 року [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 763 000 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладання Договору позики становило 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язався повернути суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000,00 (двадцять вісім) тисяч доларів США згідно офіційного курсу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пізніше ніж 08 грудня 2018 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі та ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, в зв`язку з цим Позивач просить суд стягнути з Відповідача грошові кошти в гривні, в сумі еквівалентній 44 362 долара США 74 цента, яка складається з суми основного боргу в розмірі 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США, пені у розмірі 15 120,00 доларів США та 3% річних в розмірі 1 242,74 долара США за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики Позивачем наданий Дублікат Договору Позики, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 15 квітня 2020 року, зареєстровано в реєстрі за №238 замість втраченого Договору позики, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1123. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 31 липня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів задоволено. Витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомості щодо сімейного стану [PERSON] станом на 08 грудня 2017 року та станом на поточну дату. 25 січня 2021 року з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані відомості, з яких вбачається, що за результатами перевірки по державному реєстру актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову, шляхом накладення арешту задоволено частково. Накладено арешт на частини квартири [ADDRESS] (номер запису про право власності 23834252), яка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . У задоволені решти вимог про забезпечення позову відмовлено. 12 жовтня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю. Так, представник Відповідача у своєму відзиві зазначає, що Позивач на підтвердження своїх вимог та у якості доказу надання у позику грошових коштів надав лише дублікат договору позики, при цьому позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне передання грошових коштів позичальнику. Оскільки єдиним доказом передання коштів є саме договір позики, надання оригіналу документу є вирішальним для підтвердження права вимоги сплати заборгованості за вказаним договором позики. Оригінал договору позики у позивача відсутній. Крім того представником Відповідача зазначається, що п. 7 Договору позики містить положення про те, що у випадку прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості. В зв`язку з цим Відповідач має сплатити на користь Позивача фіксовану ставку неустойки в розмірі 0,1% від суми боргу, що складає 28 доларів США. Також Відповідач, з посиланням на ст. 258 ЦКУ, зазначає про сплив позовної давності в частині стягнення пені з Відповідача, оскільки Відповідач, відповідно до умов Договору позики, зобов`язався повернути позику у строк до 08 грудня 2018 року. Отже, з вимогами про стягнення неустойки Позивач мав право звернутися протягом одного року з моменту порушення зобов`язання. Протокольною ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року поновлено строк та прийнято відзив на позовну заяву. 26 жовтня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Шульги Юлії Іванівни, діючої від імені [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року про забезпечення позову залишено без змін. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року поновлено строк на звернення до суду представника [PERSON] адвоката Назаровець В.В. з заявою про залучення третьої особи. Заяву представника [PERSON] адвоката Назаровець В.В. про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у якості третьої особи - [PERSON] . Продовжено слухати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Назаровець В.В. про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 18 лютого 2021 року. В судове засідання 09 серпня 2023 року сторони не з`явились. Сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року за реєстровим №1123. Оскільки Позивачем було втрачено оригінал Договору позики, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської О.В. та 15 квітня 2020 року отримав Дублікат Договору позики, який було зареєстровано в реєстрі за № 238. Відповідно до пункту 1 Договору позики від 08.12.2017 року Позикодавець передає у власність, а Позичальник приймає від Позикодавця грошові кошти в національній валюті України в сумі 763 000,00 (сімсот шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом ПАТ КБ "Приватбанк" на день укладення цього договору складає 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США 00 центів (офіційний курс ПАТ КБ "Приватбанк" на 08 грудня 2017 року складає 2 725,00 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок за 100,00 (сто) доларів США 00 центів) строком на 12 (дванадцять) місяців до 08 грудня 2018 року (восьмого грудня дві тисячі вісімнадцятого року). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США згідно офіційного курсу ПАТ КБ "Приватбанк" не пізніше 08 грудня 2018 року". Пункт 2 Договору позики вказує, що Сума позики, вказана в п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно з п. 10 Договору позики вказується, що Позика вважається повернутою з моменту передачі суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, Позичальником Позикодавцю. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Тому на підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики Позивачем надано Дублікат Договору позики, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 15 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 238 замість втраченого Договору позики, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1123. Згідно з вимогами статей 35, 53 Закону України «Про нотаріат», глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, містить аналогічну інформацію, що і в оригіналі, на ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. Відповідно до вище вказаного, дублікат - повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, який має таку саму юридичну силу, як договорів позики та є остаточним та фактичним підтвердженням передання грошових коштів Позичальнику. Таким чином Позивачем доведено факт надання позики Відповідачу. Факт того, що Відповідач не вчиняє дії щодо повернення грошових коштів, після настання строків для такого повернення, свідчить про те, що Відповідач ухиляється від виконання власних зобов`язань, закріплених положеннями Договору позики. Крім того, 10 квітня 2019 року Позивач звертався до Відповідача з Досудовою вимогою про виконання грошового зобов`язання, але вона повернулася у зв`язку з закінченням строку зберігання листа у поштовому відділені, що підтверджується матеріалами справи. Слід зазначити, що суд не приймає до уваги посилання Відповідача, відносно того, що у Позивача відсутній оригінал договору Позики, оскільки у Позивача наявний дублікат договору Позики, який було зареєстровано приватним нотаріусом в реєстрі за № 238, а відтак суд враховує, що наявність дублікату Договору позики грошових коштів у Позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем. Доводи Відповідача про неотримання грошових коштів за зазначеним Договором позики, суд не приймає до уваги оскільки п. 1 зазначено Договору передбачено, що Відповідач прийняв у власність від Позивача грошові кошти в національній валюті України в розмірі 763 000, 00 гривень, що за офіційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладення договору складає 28 000, 00 доларів США. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що Договір позики від 08 грудня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не надано жодного доказу, який би давав змогу встановити про повернення грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов`язання по поверненню коштів, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі еквіваленті 28 000,00 доларів США є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Таким чином, станом на 09 серпня 2023 року заборгованість [PERSON] за зазначеним Договором Позики від 08 грудня 2017 року складає 28 000, 00 доларів США, що на день винесення судом рішення еквівалентно 1 023 680 гривень 00 копійок (відповідно до перерахунку за офіційним курсом НБУ співвідношення національної валюти до валюти США складає 1 долар США дорівнює 36, 56 гривень). Щодо заявленої Позивачем вимоги щодо стягнення з Відповідача пені у розмірі 15 120,00 доларів США, необхідно зазначити наступне. Відповідно до пункту 1 Договору позики від 08.12.2017 року Відповідач зобов`язався повернути Позивачу суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США згідно офіційного курсу ПАТ КБ "Приватбанк" не пізніше 08 грудня 2018 року". Відповідно до п. 7 Договору позики, наданого позивачем передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк повернення суми позики. Частина 3 статті 1049 ЦКУ встановлює що Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку повернення грошових коштів, Відповідач не здійснив такого повернення, та продовжує користуватися грошовими коштами Позивача, Договір позики продовжує свою дію до моменту повернення грошових коштів в силу приписів ст. 1049 ЦКУ. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Норма ст. 266 Кодексу встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Іншими словами, виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов`язання, але не більше ніж за один рік. Пункт 1 частини 2 статті 258 ЦКУ встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову Відповідачеві у задоволенні його клопотання в частині застосування строків позовної щодо вимоги про стягнення пені. Разом з тим вимога Позивача щодо стягнення пені може бути задоволена виключно в межах дванадцяти місячного строку, який передував зверненню Позивача до суду. Тобто розмір пені має бути розрахований наступним чином: 1 023 680, 00 гривень (еквівалент 28 000, 00 доларів США) (сума боргу) * 0,1 % (п. 7 Договору позики ) = 1 023,68 гривень. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення 3 % річних, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначає, що «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу». Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання». Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд з врахуванням обставини, що Відповідачем отримано грошові кошти в національній валюті України, робить розрахунок 3 % річних в гривнях. Судом зроблений розрахунок 3 % річних за період з 08.12.2018 року по 01.06.2020 року. Період розрахунку: з 08.12.2018 року по 31.12.2018 року - 24 дні [Проценти] = 1 023 680,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 24 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 019,31 грн. Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів [Проценти] = 1 023 680,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 30 710,40 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 01.06.2020 року - 153 дні [Проценти] = 1 023 680,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 153 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 12 837,95 грн. Отже, враховуючи ту обставину, що Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за договором позики, у Позивача є право на стягнення з Відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, що в загальному розмірі складає 45 567,66 гривень. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов`язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 10 510,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial