Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 2 841 долар США 91 цент та 3% річних у сумі 255 доларів США 54 центи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] взяла у [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 5800 доларів США строком до 30.12.2019, про що власноручно написала розписку від 16.03.2019. Грошові кошти в сумі 5800 доларів США позивач передав відповідачці у день написання розписки, 16.03.2019. Відповідачкою було частково сплачено борг в сумі 81000 грн., що за курсом НБУ на дату платежу становить 2958 доларів США 09 центів. По закінченні строку позики відповідачка борг у повному обсязі не повернула, остаток боргу становить 2841 долар США 91 цент. На неодноразові звернення позивача відповідачка своє зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. 10 січня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 травня 2023 року, у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, представником відповідача - адвокатом Банновим М.М. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому викладено заперечення проти позовних вимог та зазначено, що позивач обґрунтовує наявність у відповідачки фінансових зобов`язань перед позивачем розпискою (мова оригіналу (рос) - «Расписка»), складеною невідомо якою датою (надалі - розписка). Боргова розписка як документ повинна мати однозначний зміст та не допускати можливості різних трактувань її змісту. У разі зазначення на борговому документі будь-яких відомостей про повернення боргу - борг може вважатись погашеним навіть попри наявність боргового документа у позивача. З оригіналу розписки вбачається, що вона складена, і (візуально) можна помітити, почерками мінімум двох різних осіб. Крім того, наявний також текст, написаний позивачем (мовою оригіналу зазначено): «Я, [PERSON] » дал в долг [PERSON] 5800 $ США (пять восемьсот)», а нижче даного тексту зазначено: «Сумма получена». Зміст розписки може свідчити про те, що відповідачка виконала свої фінансові зобов`язання перед позивачем, адже на борговому документі вказано відомості про отримання коштів. Також зі змісту розписки не вбачається за можливе однозначно встановити суму, яка, як стверджує позивач, була передана в борг відповідачці. Так, в розписці зазначено: «сумму 5800 долларов США (пять восемьсот)», без зазначення, що мається на увазі саме «тисячі», проте чомусь позивач зробив висновок та розраховував суму боргу саме від суми - 5800 оларів США. На думку сторони відповідача, позивачем не доведено у позовній заяві та не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем. Крім того, позивачем неправомірно нараховано три проценти річних за користування коштами у період з 24 лютого 2022 року по дату звернення до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату та час засідання повідомлялися належним чином, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справи без їх участі. Крім того, в заяві представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2506 доларів США 92 центи та 170 доларів США 75 центів - 3 % річних станом на 01.01.2022. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2019 року між сторонами укладено договір позики, який оформлений письмовою розпискою, за яким позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 5800 доларів США на строк до 30.12.2019. Відповідачкою було частково повернено борг у сумі 81000 грн., що за курсом НБУ на дату платежу становить 2958 доларів США 09 центів, що підтверджується випискою банку по картці та розрахунком. У письмовій заяві від 18.07.2023 представником позивача зазначено про часткову сплату відповідачкою заборгованість на суму 334 долари США 99 центів, а тому сторона позивача підтримує позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2506 доларів США 92 центів та 170 доларів США 75 центів - 3 % річних, нараховані станом на 31.12.2021, що підтверджується також копіями платіжних інструкцій від 30.12.2022 та 12.03.2023. У зв`язку з неповним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики, позивач звернувся з даним позовом до суду та підтримує частково свої позовні вимоги. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка є підтвердженням укладення договору позики. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Частиною першої статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Аналізуючи долучені позивачем до матеріалів розписки, судом встановлено, що розписки написано відповідачкою, що не заперечувалось також і стороною відповідача, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Іншого відповідачем не доведено, а отже, сторони дотримались письмової форми договору. Крім того, відповідач здійснювала часткове погашення боргу, а тому не має підстав вважати, що вона не погоджується з існуванням факту передання їй грошових коштів позивачем та написання нею вищезазначеної розписки. Таким чином, позивач під час розгляду справи довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача розмір 3% річних за простроченою заборгованістю у період з 31.12.2019 по 31.12.2021 року становить 170 доларів США 75 центів. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 18 травня Президент підписав Закон № 3057-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»». Ним передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Таким чином, враховуючи позицію позивача стосовно стягнення 3% процентів річних за період з 01.01.2022 по 29.12.2022, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних за цей період. Розрахунок наданий позивачем в іншій частині відповідачем не спростовано, власного розрахунку заборгованості не надано. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зокрема в частині стягнення з відповідачки на користь позивача: - суми основного боргу в розмірі 91674 грн. 55 коп., що в грошовому еквіваленті за курсом НБУ станом на день подачі позову (02.01.2023) становить 91674,55/36,5686=2506 доларів США 92 центи; - 3 % річних у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання станом на 31.12.2021 у розмірі 6244 грн. 09 коп., що в грошовому еквіваленті за курсом НБУ станом на день подачі позову (02.01.2023) становить 6244,09/36,5686=170 доларів США 75 центів, що в сумі складає 97918 грн. 64 коп., та в грошовому еквіваленті за курсом НБУ становить 97918,64/36,5686=2677 доларів США 67 центів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1151 грн. 86 коп. Враховуючи те, що задоволено 94 % позовних вимог, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1082 грн. 75 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial