Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 890 грн. 68 коп. (вісімсот дев`яносто гривень). Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначав, що 15.11.2019 [PERSON] , [INFO] , звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з заявою про призначення: -допомоги при народженні дитини; -державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям; -державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (копія заяви додається). Умови призначення і виплати Допомог визначено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон), Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 № 1751. У зв`язку з наявністю законних підстав, рішенням Управління від 19.11.2019 було призначено допомогу Відповідачу при народження дитини на період з 01.09.2019 по у розмірі 10320,00 грн, на період з 01.10.2019 по 30.09.2022 у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Рішенням Управління від 05.12.2019 було призначено Відповідачу державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.11.2019 по 30.11.2019 у розмірі 2279 грн 16 коп. на період з 01.12.2019 по 30.04.2020 у розмірі 2347,16 грн щомісячно. Рішенням Управління від 05.12.2019 було призначено Відповідачу допомогу одиноким Матерям на період з 01.11.2019 по 30.11.2019 у розмірі 946,94 грн, період з 01.12.2019 по 30 04.2020 у розмірі 1026,94 грн щомісячно. 08.05.2020 на адресу Управління надійшов лист служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про ШО дитину Відповідачки ( [PERSON] , [INFO] ) покинуто у пологовому будинку іншого закладу охорони здоров`я, про що було складено акт від 14.04.2020 року. Відповідно до п.13 Порядку виплата допомоги припиняється у разі відмови отримувача допомоги від виховання дитини. Розпорядженням Управління від 13.05.2020 було призупинені виплати Відповідачу до з`ясування обставин. З листа НКП «Обласного будинку дитини № 3» від 11.08.2020 № 202 вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на вихованні у даному закладі на підставі рішення Харківської міської ради від 13.05.2020 270 . В подальшому малолітня [PERSON] , [INFO] , була усиновлена та вибула з закладу охорони здоров`я 02.02.2021 року. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації нараховано Відповідачу переплату бюджетних коштів (з урахуванням частково повернутих коштів) за травень 2020 року у розмірі 859,23 грн (допомога при народженні дитини) та у розмірі 31,45 грн (допомога малозабезпеченим сім`ям), а разом 890,68 грн. В зв*язку з зазначеним, позивач просить стягнути надміру сплачені кошти. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» Громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога на дітей одиноким матерям (стаття 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»). Відповідно до ст. 18-1 Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям, право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. У ході судового розгляду встановлено, що 15.11.2019 року, [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям. Згідно рішення позивача від 19.11.2019 року було призначено допомогу відповідачу у період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року у розмірі 10320 грн. 00 коп., 01.10.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 860 грн. 00 коп. щомісячно. Умови призначення і виплати одиноким матерям регулюються Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям із дітьми, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2001 №1751. Умови призначення і виплати одиноким матерям регулюються Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям із дітьми, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2001 №1751. При подачі заяви відповідач взяв на себе обов`язок повідомити позивача про зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, що підтверджується особистим підписом під заявою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміну у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з Законом. 22.07.2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №632 «Про деякі питання виплати державної соціальної допомоги», яка набрала чинності 24.07.2020 року та згідно п. 5 постанови застосовується з 1 липня 2020 року. Згідно даної постанови з 01 липня 2020 року призначення та виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Рішенням Управління від 05.12.2019 було призначено Відповідачу державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.11.2019 по 30.11.2019 у розмірі 2279 грн 16 коп. на період з 01.12.2019 по 30.04.2020 у розмірі 2347,16 грн щомісячно. Рішенням Управління від 05.12.2019 було призначено Відповідачу допомогу одиноким Матерям на період з 01.11.2019 по 30.11.2019 у розмірі 946,94 грн на період з 01.12.2019 по 30 04.2020 у розмірі 1026,94 грн щомісячно. 08.05.2020 на адресу Управління надійшов лист служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про ШО дитину Відповідачки ( [PERSON] , [INFO] ) покинуто у пологовому будинку іншого закладу охорони здоров`я, про що було складено акт від 14.04.2020 року. З листа НКП «Обласного будинку дитини № 3» від 11.08.2020 № 202 вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на вихованні у даному закладі на підставі рішення Харківської міської ради від 13.05.2020 270 . В подальшому малолітня [PERSON] , [INFO] , була усиновлена та вибула з закладу охорони здоров`я 02.02.2021 року Відповідачу направлялось відповідне повідомлення про необхідність добровільного повернення бюджетних коштів, які відповідачем не повернуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст.4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», покриття витрат на виплату державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів. Відповідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері, одинокі усиновителі (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини або запис про батька проведено в установленому порядку за вказівкою матері дитини. Згідно ст. 18-3 зазначеного закону - допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім"ям з дітьми, затверджених постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із Законом. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача 890 грн. 68 коп. надміру виплаченої державної допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved