Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та встановити опіку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 07 листопада 2017 року по 26 травня 2020 року його донька [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] . Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичних і духовних розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. З кінця 2019 року ні позивач, ні дитина не бачила відповідача. [INFO] [PERSON] [INFO] мати малолітнього [PERSON] [INFO] померла ,що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06 вересня 2021 року. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та призначено справу до судового розгляду по суті. 09 червня 2023 року до суду від третьої особи надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З пояснень та матеріалів справи вбачається, що позивач це рідний дідусь малолітнього [PERSON] [INFO] , який народився за час перебування його дочки [PERSON] [INFO] в шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] з 07 листопада 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 12) Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13). 26 травня 2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.18-19) 26 травня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] для утримання малолітнього сина [PERSON] .(а.с. 16-17) 03 вересня 2021 року [PERSON] [INFO] мати малолітнього [PERSON] [INFO] померла ,що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06 вересня 2021 року.(а.с. 15) Як вбачається з заяви від 20 жовтня 2021 року [PERSON] звертався до начальника служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням залишити у своїй сім`ї [PERSON] [INFO] . Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 29.07.2022 року з`ясовано що складні життєві обставини наявні, дитина залишилась без батьківського піклування, мати померла, дитиною опікується дідусь. Також з акту умов обстежень головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА [PERSON] вбачається, що умови проживання задовільні, дитина має окрему кімнату, ліжко, меблі, забезпечена усім необхідним. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] [INFO] № 107-3216 від 29.05.2023 року, Служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям свого сина, не спілкується та не здійснює належний догляд за дитиною. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] із заявами про вчинення йому перешкод у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] до служби не звертався. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Під час слухання справи були допитані свідків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є товаришем та сусідом [PERSON] . Відповідача [PERSON] не бачив, сварок з приводу спілкування з сином [PERSON] не чув. Свідком чинення перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиниою не був. Також пояснив, що догляд за дитиною здійснює [PERSON] , дитина чиста та доглянута. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] , [PERSON] бачила декілька разів, догляд за дитиною здійснювала мати [PERSON] поки була жива, після смерті матері всім опікується дідусь [PERSON] , онук доглянутий та розвинутий на свій вік. Даючи оцінку показам свідків, суд приймає до уваги покази свідків, скільки у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх зацікавленість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON] [INFO] та призначення опікуна [PERSON] , відповідно до ч.3 ст. 60 ЦКУ суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в частині встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , оскільки в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial