Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 10.11.2019 року в розмірі 11 000,00 доларів США., інфляційні втрати з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року в сумі 174 983.67 коп., 3% річних з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року в сумі 28 201,90 коп. Позов обґрунтований тим, що 10.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно умов Договору Позивач передав Відповідачу у власність грошові кошті в сумі 11 000,00 доларів США (одинадцять тисяч доларів США), а відповідач зобов`язався повернути борг до 31.12.2020 р. Проте відповідач борг не повернув. На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року в сумі 174 983.67 коп.та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за боргом в сумі 11000,00 доларів США в розмірі 28 201,90 коп.з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року.Оскільки, Відповідач добровільно не повертає позичені у Позивача грошові кошти, чим порушує права та законом охоронювані інтереси Позивача, у зв`язку із чим Позивач через свого представника звертається до суду. Ухвалою судді від 15 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 червня 2023 року. 15 червня 2023 року в судове засідання сторони не з`явились, представник позивача подав заяву про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою судді від 15 червня 2023 року підготовче засідання в справі було закрито та призначено справу до розгляду на 18 липня 2023 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином через направлення судових документів за місцем реєстрації, проте конверти поверталися із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 10.11.2019 року [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Тетіївським РВ ГУ МВС України в Київській області 07.02.1998 р. складено розписку про отримання від [PERSON] суми 11 000,00 доларів США, та зобов`язався повернути борг до 31.12.2020 року. Окрім того, у договорі [PERSON] вказує, що прописаний: [ADDRESS] . Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В силу статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надаючи оцінку розписці від 10.11.2019 року на суму 11 000,00 доларів США, суд зазначає, що її зміст в повному обсязі підтверджує укладення між сторонами договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача суму 11 000,00 доларів США та зобов`язався повернути борг до кінця зазначеного періоду, тобто до 31.12.2020 року. Доказів виконання зобов`язання щодо повернення коштів відповідачем, суду не надано. Тому, сума боргу в розмірі 11 000,00 доларів США підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року в сумі 174 983.67 коп., 3% річних з 01.01.2021 року по 03.05.2023 року в сумі 28 201,90 коп. суд зазначає таке. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд перевірив розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню з урахуванням розрахунків в сумі 28 201 грн. 90 коп. без посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми боргу у гривні. Водночас, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції у сумі 174 983 грн. 67 коп. задоволенню не підлягають, оскільки основне зобов`язання виражене у іноземній валюті - доларах США, а індекс інфляції не може бути застосований до іноземної валюти, відповідно неможливо зробити висновок, що позивач зазнав втрат від інфляції. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача суму судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 4 305 грн. 72 коп. Також, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 7600,00 грн. На підтвердження цих витрат суду надано договір про надання правової допомоги від 03.05.2023 р.; додаткову угоду до договору, якою визначено розмір гонорару 7600,00 грн., який складається з: ознайомленні з матеріалами, підготовці позову, участі у справі. Заперечень від відповідача стосовно розміру правової допомоги, не надійшло. Тому, на підставі ст. 137 ЦПК України, суд стягує витрати на правничу допомоги з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial