Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідачка в зареєстрованому шлюбі не перебували, проте однією сім`єю проживали з 2020 року до березня 2021 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , у зв`язку із тим, що [PERSON] з 27.02.2009 по 26.08.2021 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , батьком спільного сина позивача та відповідачки у свідоцтві про народження дитини був вказаний [PERSON] . Відповідачка раніше судима за грабіж, під час спільного проживання зловживала спиртними напоями, неналежно доглядала сина. В березні 2021 року відповідачка забрала сина та переїхала тимчасово проживати до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а в квітні 2021 року вона звернулася із заявою про влаштування малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» POP. 19.04.2021 відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 14.04.2021 №417-р малолітній [PERSON] був влаштований до КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» POP. Про неналежну поведінку відповідачки свідчить той факт, що відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 15.09.2021 у справі №569/18353/21 стосовно [PERSON] , [INFO] , жительки м. Рівне, раніше судимої, за поданням начальника ГУ НП в Рівненській області було встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік. В ухвалі вказано, що [PERSON] 27.12.2018 після звільнення з місць позбавлення волі прибула за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , за час проживання за вищевказаною адресою зарекомендувала себе з негативної сторони, веде антигромадський спосіб життя, розпиває спиртні напоїв в громадських місцях, вчиняє адміністративні правопорушення. Відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29.09.2022, виключено запис про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , уродженця м.Рівне, з актового запису про народження № 127 від 15.01.2020, вчиненого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після виключення запису про батька колишнього чоловіка відповідачки з актового запису про народження, позивач встановив батьківство стосовно сина. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00037604225 від 23.11.2022 внесено зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , № 127 від 15.01.2020 та вказано відомості про батька [PERSON] , відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, а також змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В грудні 2022 року син був переданий позивачу із спеціалізованого закладу, він разом з позивачем проживає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього. Відповідачка ніде не працює, зловживає спиртними напоями. З часу перебування дитини у мене [PERSON] жодного разу не приходила до сина, не цікавилася його справами, матеріально утримувати дитину не допомагає. Усі вищезгадані факти свідчать, що відповідачка не має бажання займатися вихованням та утриманням дитини. Зважаючи на те, що [PERSON] нехтує своїми правами та обов`язками по відношенню до дитини, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом, оскільки вважає, що формальне материнство відповідачки в подальшому зашкодить дитині. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх материнських обов`язків. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 31 травня 2023 року представником третьої особи було подано висновок №08-1206 від 26.05.2023 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 15 червня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що підтримує висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідачка мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджує копія свідоцтва серії [NUMBER] , повторно виданого 12.11.2022 Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 127. Згідно ухвали Рівненського міського суду від 15.09.2021 у справі №569/18353/21 стосовно [PERSON] , [INFO] , жительки м. Рівне, раніше судимої, за поданням начальника ГУ НП в Рівненській області було встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік. В ухвалі вказано, що [PERSON] 27.12.2018 після звільнення з місць позбавлення волі прибула за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , за час проживання за вищевказаною адресою зарекомендувала себе з негативної сторони, веде антигромадський спосіб життя, розпиває спиртні напоїв в громадських місцях, вчиняє адміністративні правопорушення. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29.09.2022, виключено запис про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , уродженця м.Рівне, з актового запису про народження № 127 від 15.01.2020, вчиненого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після виключення запису про батька колишнього чоловіка відповідачки з актового запису про народження, позивач встановив батьківство стосовно сина. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00037604225 від 23.11.2022 внесено зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , № 127 від 15.01.2020 та вказано відомості про батька [PERSON] , відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, а також змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно акту обстеження умов проживання від 06.04.2023, житло за адресою: [ADDRESS] , де проживає позивач разом з сином [PERSON] відповідає усім вимогам, в квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належні та достатні докази на підтвердження заперечень проти позову, якщо такі є, відповідачка суду не надала. Доказів того, що вона не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання таких обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі приписи, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітнього сина, [PERSON] , а тому вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачки права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною третьою статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, незважаючи на позбавлення відповідачки батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вона зобов`язана виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дитини до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути відповідачки на користь позивача, аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст.192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог також в частині стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з позовом в сумі 1073, 60 грн. Крім того враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави.

Outcome: approved