Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 18 квітня 2018 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено договір споживчого кредиту, за яким він отримав кредит у сумі 306000 грн строком на 60 місяців з 18 квітня 2018 року по 17 квітня 2023 року. [PERSON] виконав свої зобов`язання за кредитним договором повністю, повернувши суму отриманого кредиту банку та сплатив всі обумовлені договором платежі. Пунктом 1.3 Договору було передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 9 % річних, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 1,70 % в місяць від суми кредиту зазначеної у пункті 1.1. Відповідно до змісту додатку № 1 договору сума комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості комісії щомісячно складала 5202 грн. За таких обставин позивачем [PERSON] сплачено на користь банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості всього 193917,75 грн.: 18.05.2018 року - 5202 грн., 18.06.2018 року - 5202 грн., 18.07.2018 року - 5202 грн., 17.08.2018 року -3240,76 грн., 27.08.2018 року - 7,64 грн., 27.08.2018 року - 1961,24 грн., 27.08.2018 року -5,24 грн., 19.09.2018 року - 4873,34 грн., 21.09.2018 року - 0,66 грн., 21.09.2018 року - 328,66 грн., 26.10.2018 року - 36,41 грн., 26.10.2018 року - 5202 грн., 20.11.2018 року - 5,20 грн., 20.11.2018 року - 5202 грн., 18.12.2018 року - 5202 грн., 17.01.2019 року - 5202 грн., 19.02.2019 року - 5,20 грн., 19.02.2019 року - 5202 грн., 18.03.2019 року - 5202 грн., 18.04.2019 року - 3780,84 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.04.2019 року - 1421,16 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.05.2019 року - 10,12 грн., 22.05.2019 року - 5212 грн., 19.06.2019 року - 5,06 грн., 19.06.2019 року - 5202 грн., 22.07.2019 року - 9,97 грн., 22.07.2019 року - 5202 грн., 23.07.2019 року - 9,83 грн., 16.09.2019 року - 62,0 грн., 16.09.2019 року - 5202 грн., 30.09.2019 року - 1675,07 грн., 11.10.2019 року - 166,88 грн., 11.10.2019 року - 3526,93 грн., »14.11.2019 року - 1900,17 грн., 16.12.2019 року - 1653,11 грн., 24.12.2019 року - 3650,16 грн., 14.02.2020 року - 1675,51 грн., 05.03.2020 року - 5653,20 грн., 26.04.2021 року - 1113,86 грн., 26.04.2021 року - 5202 грн., 26.04.2021 року - 84305,85 грн. Викладена обставина підтверджується оборотною відомістю, виданою банком. Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути позивачеві ці кошти з огляду на наступне. Відповідно до 4.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) шодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум за можливості зазначення таких умов у виписці, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Тобто пунтом 1.3 Договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність якого прямо встановлена ч.І ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За положеннями ч. 1-5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов договору визначений частиною 3 зазначеної статті, який не вичерпним. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. Просив стягнути з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь [PERSON] кошти в сумі 193917,75 грн. У відзиві на позов відповідач зазначив, що у зв`язку з порушенням позичальником [PERSON] умов Кредитного договору, а саме у зв`язку з тим? що не поверталися кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором, Банк в квітні 2020 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у справі № 761/10716/20 позовну заяву Акціонерного товариства «Крейді Агріколь Банк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Крейді Агріколь банк» заборгованість за Кредитним договором № 4/1353581 від 18.04.2018 року, у розмірі 208 213,50 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 98 657,06 грн., заборгованість за відсотками - 1 580,48 грн., заборгованість за комісією - 16 679,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 1 084,50 грн., а також судові витрати у розмірі 3 413,36 грн. В подальшому [PERSON] в квітні 2021 року було проведено повне виконання зобов`язань за Кредитним договором N9 4/1353581 від 18.04.2018 року в добровільному, шляхом зарахування коштів безпосередньо Банку. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Таким чином, станом на момент звернення представником позивача до суду з позовом про застосування наслідків недійсності Кредитного договору, Кредитний договір був виконаний сторонами в повному обсязі, зобов`язання за договором припинені. Відповідно у даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавпя, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який перед погашенням заборгованості за кредитним договором, в тому числі комісії вважав такі умови прийнятними для себе, а після змінив свою думку. Очевидно, що дії позивача, який уклав з банком кредитний договір, в подальшому тривалий час користувався кредитними коштами, добровільно виконав зобов`язання, а згодом пред`явив позов про застосування наслідків недійсності правочину, суперечать його попередній поведінці (укладення договору, отриманню кредитних коштів та користування ними, виконання зобов`язань) і є недобросовісними. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Разом з тим представником позивача не заявлено вимогу про визнання Кредитного договору недійсним, а лише заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, що суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. Крім того, у даній справі, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній і [PERSON] на момент укладення Кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконав його; банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а / також надав Позичальнику інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Крім того зазначає, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Відповідач вказує, що судами встановлено, що виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення, тобто - з 18.04.2018. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Оскільки про оспорюванні умови кредитного договору від 18.04.2018 року позивач був обізнаний з дня його укладення, його виконання розпочалося з дня його укладення, тобто початком перебігу позовної давності для його вимоги є дені укладення договору, однак з позовом він звернулася у листопаді 2022 року. Тому позовна давність за вимогами у цій справі є пропущеною, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» заборгованість за Кредитним договором № 4/1353581 від 18.04.2018 року, у розмірі 208 213,50 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 98 657,06 грн., заборгованість за відсотками - 1 580,48 грн., заборгованість за комісією - 16 679,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 1 084,50 грн. та судові витрати в сумі 3 413,36 грн. [PERSON] постійно перебував за межами України (Сполучені Штати Америки) з 08 березня 2020 року по 24 червня 2020 року. Потім відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8А118-СоУ-2» перебував протягом 14 днів на самоізоляції, 21 липня 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, яка надійшла до суду 27 липня 2021 року. 05 листопада 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасоване, справу призначено до судового розгляду. У встановленому процесуальним законодавством порядку та визначений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року строк [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення безпідставно отриманих коштів. Лише у середині жовтня 2022 року [PERSON] дізнався, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року відмовлено у прийнятті зазначеної зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом. Копію вказаної ухвали [PERSON] не отримав дотепер. Як виявилося до державного реєстру судових рішень вказана ухвала надіслана судом лише 06.10.2022 року, цього ж дня зареєстрована та наступного дня 07.10.2022 року оприлюднена. У зв`язку з викладеними обставинами [PERSON] не мав змоги звернутися до суду з позовом до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" за захистом свої порушених прав, оскільки відповідно до п.4 ч.І ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Аналізуючи умови договору позивач прийшов до висновку, що за договором споживчого кредиту, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк», за яким він отримав кредит у сумі 306000 грн строком на 60 місяців з 18 квітня 2018 року по 17 квітня 2023 року, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після сплати чергового платежу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки у позовах про застосування наслідків нікчемності правочину строк давності починає відраховуватися з моменту виконання договору, тобто після сплати чергового платежу, які позивач оспорює. Крім того, позивачу не було відомо до отримання інформації по рахунку, які платежі були зараховані банком в рахунок комісії, тобто він не знав, коли його права були порушені. Вважає також безпідставними доводи представника відповідача про неправильний спосіб захисту прав. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві та просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Дослідивши доводи сторін та подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 квітня 2018 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено договір споживчого кредиту, за яким він отримав кредит у сумі 306000 грн строком на 60 місяців з 18 квітня 2018 року по 17 квітня 2023 року. [PERSON] виконав свої зобов`язання за кредитним договором повністю, повернувши суму отриманого кредиту банку та сплатив всі обумовлені договором платежі. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 9 % річних, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 1,70 % в місяць від суми кредиту зазначеної у пункті 1.1. Відповідно до змісту додатку № 1 договору сума комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості комісії щомісячно складала 5202 грн (а.с.7-11). [PERSON] сплачено на користь банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості всього 193917,75 грн.: 18.05.2018 року - 5202 грн., 18.06.2018 року - 5202 грн., 18.07.2018 року - 5202 грн., 17.08.2018 року -3240,76 грн., 27.08.2018 року - 7,64 грн., 27.08.2018 року - 1961,24 грн., 27.08.2018 року -5,24 грн., 19.09.2018 року - 4873,34 грн., 21.09.2018 року - 0,66 грн., 21.09.2018 року - 328,66 грн., 26.10.2018 року - 36,41 грн., 26.10.2018 року - 5202 грн., 20.11.2018 року - 5,20 грн., 20.11.2018 року - 5202 грн., 18.12.2018 року - 5202 грн., 17.01.2019 року - 5202 грн., 19.02.2019 року - 5,20 грн., 19.02.2019 року - 5202 грн., 18.03.2019 року - 5202 грн., 18.04.2019 року - 3780,84 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.04.2019 року - 1421,16 грн., 22.04.2019 року - 2,84 грн., 22.05.2019 року - 10,12 грн., 22.05.2019 року - 5212 грн., 19.06.2019 року - 5,06 грн., 19.06.2019 року - 5202 грн., 22.07.2019 року - 9,97 грн., 22.07.2019 року - 5202 грн., 23.07.2019 року - 9,83 грн., 16.09.2019 року - 62,0 грн., 16.09.2019 року - 5202 грн., 30.09.2019 року - 1675,07 грн., 11.10.2019 року - 166,88 грн., 11.10.2019 року - 3526,93 грн., 14.11.2019 року - 1900,17 грн., 16.12.2019 року - 1653,11 грн., 24.12.2019 року - 3650,16 грн., 14.02.2020 року - 1675,51 грн., 05.03.2020 року - 5653,20 грн., 26.04.2021 року - 1113,86 грн., 26.04.2021 року - 5202 грн., 26.04.2021 року - 84305,85 грн. Викладена обставина підтверджується оборотною відомістю, виданою банком (а.с.12-16). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у справі №761/10716/20 з [PERSON] стягнуто на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» заборгованість за Кредитним договором № 4/1353581 від 18.04.2018 року, у розмірі 208 213,50 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 98 657,06 грн., заборгованість за відсотками - 1 580,48 грн., заборгованість за комісією - 16 679,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 1 084,50 грн. та судові витрати в сумі 3 413,36 грн (а.с.39-40). 05 листопада 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасоване, справу призначено до судового розгляду (а.с.41). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у вказаній справі від 15 лютого 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» до [PERSON] залишено без задоволення (а.с.42-45). 05 листопада 2021 року строк [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення безпідставно отриманих коштів. Увалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року йому відмовлено у прийнятті зазначеної зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.46-47). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що між сторонами фактично було укладено кредитний договір, при цьому відповідачем у платежі за кредитом була включена плата за додаткову послугу банку, а саме «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до частин першої-другої,п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Враховуючи наведене, Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.3.2. Договору є несправедливим, містить дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому оплата комісійної винагороди є необґрунтованою. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору та сплата ним комісії після вимоги банку про дострокове повернення кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Суд не розцінює таку поведінку позивача як суперечливу або як зловживання своїми правами. Участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Банк не надав документів, які б конкретизували зміст супутньої послуги «з обслуговування кредитної заборгованості», порядок надання даної послуги, порядок її споживання, її споживчі якості послуги та строки надання даної послуги. В тексті договору зміст цієї послуги визначено нечітко. У вищевказаному пункті договору не уточнено систематичності запиту вказаної інформації споживачем з оплатою наданих послуг. Водночас, нечіткі умови договорів тлумачаться на користь споживача. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Дані висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові ВП Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19. Тому доводи відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту є безпідставними. Як убачається із виписки по рахунку [PERSON] по кредитному договору 4/1353581, розмір сплаченої позивачем комісії за період з дня укладення договору по 21.04.2021 становить 193917,75 грн. Заборгованості по кредитному догору позивач не має, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору 4/1353581від 18 квітня 2018 року, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину стягнути з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь [PERSON] грошові кошти, безпідставно сплачені ним в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором. Для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Причому такий початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину. Разом з тим, у ході судового розгляду встановлено, що до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності відносно частини заявлених вимог. Судом встановлено, що виконання договору в частині сплати комісії між сторонами за правочином з нікчемною умовою почалося з 18 травня 2018 року. Сторони у справі визначили умови щомісячного повернення кредиту, при цьому сплата комісія зафіксована у вигляді щомісячних фіксованих платежів. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після виконання позивачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного внесеного платежу. Приймаючи до уваги те, що представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності, а позивач доказів поважності пропуску строку для звернення до суду в частині вимог не надав, суд приходить до висновку про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. Враховуючи, що на момент подачі позову 09.11.2022 сплили строки позовної давності для стягнення окремих платежів, задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення коштів, які були сплачені ним за три роки до звернення до суду з указаною вимогою, тобто з 14.11.2019 у межах трирічного строку позовної давності - у сумі 105 153,86 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial