Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

09 травня 2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Фактично шлюбні відносини припинені, наміру їх відновлювати не має, подальше збереження сім`ї неможливо. 21.07.2023 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому не заперечує проти того, що збереення сім`ї не можливо , просить задвольнити вимоги про розірвання шлюбу. проте зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені не з квітня, а з червня 2023 року. 31.07.2023 року представник позивача надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що не погоджується з твердженням відповідача про припинення шлюбних відносин з червня 2023 року. Зазначає, що з січня 2023 року вона має разом з дітьми тимчасовий прихисток у Великобританії . З кінця квітня 2023 року після того, як відповідач прибув до них за адресою тимчасового прихистку та вчинив домашнє насильство, вона остаточно прийняла рішення про розрівання шлюбу та не має з ним спільного побуту та господарства, не підтримує жодного спілкування. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 12.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокатка Вдовиченко І.С. надала суду заяву, в якій просила суд розгляд справи у відсутність сторони позивача , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Ярмолович О.Є. надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи у відсутність сторони відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін . Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 20 листопада 2009 року, від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивачка, з кінця квітня 2023 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Як зазначає відповідач , з червня 2023 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї неможливі і суперечать інтересам сторін, оскільки судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки та не мають наміру їх відновлювати, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Згідно частини другої статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду та підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved