Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] 11 квітня 2023 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що Відповідач звернувся до Позивача з проханням допомогти йому в скрутній життєвій ситуації та позичити йому грошові кошти задля термінового вирішення життєво необхідних для нього питань. 16.04.2019 та 05.09.2019 були складені розписки, на суму 1 100 доларів США та на суму 5 000 доларів США , оригінали яких на момент звернення до суду із позовом перебувають у позивача. Грошові кошти Відповідачем станом на день звернення до суду не повернуті. Одночасно Позивач повідомляє, що він є хворою людиною, має на утриманні онкохвору матір та майже «відірвав від себе» ці гроші та виручив Відповідача, «підставив своє плече» в скрутній для нього ситуації. Але всі ці дії Позивача по досудовому врегулюванню повернення грошових коштів в сумі 1 100 (одна тисяча сто) доларів США та 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США по розпискам 16.04.2019 та від 05.09.2019 були марними. Крім того, зазначає, що під час знаходження Позивача в стані переговорів, переконань, постійних звернень до Відповідача з проханням повернути грошові кошти він зазнав сильних душевних переживань та страждань. Позивач є інвалідом ІІ групи, перебуває на диспансерному обліку у лікарів невропатолога та травматолога, зобов`язаний проходити періодичні медичні огляди та лікуватися в умовах стаціонарів, а тому у нього були відкладені грошові кошти саме на ці цілі. Позивач втратив здоровий сон, знаходиться у стані постійного стресу, він постійно думає про те, як повернути свої кошти, образа на Відповідача не дає можливості спокійно жити. Грошові кошти для Позивача є життєво необхідними, оскільки мають цільове призначення - медичні огляди та стаціонарне лікування пов`язане з підтриманням його стану здоров`я, як інваліда ІІ групи, відновлення стану опорно - рухового апарату, що є край важливим для молодого чоловіка, в широкому розумінні - здійснення заповітної мрії - позбавитися надокучливої кульгавості. Крім того, на утриманні у Позивача знаходиться онкохвора мати - пенсіонерка [PERSON] , [INFO] . Свої психологічні, моральні страждання Позивач оцінює в сумі 50 000 гривень. Аргументи учасників справи та рух справи Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Руденко Ю.В. в судовому засіданні присутніми не були, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили постановити рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Разом із заявою про розгляд справи без його участі позивачем долучено до матеріалів справи оригінали розписок: від 16.04.2019р. на суму 1100(одна тисяча сто) доларів США та від 05.09.2019р. на суму 5 000 (п`ять тисяч) доларів США. В судовому засіданні відповідач присутнім не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.ч.11, 12 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом 16 квітня 2019 року позивач [PERSON] уклав договір позики у формі розписки з відповідачем по справі [PERSON] про фактичне одержання грошових коштів позичальником в сумі 1100 (одна тисяча сто) доларів США із зобов`язанням повернути грошові кошти протягом двох тижнів з моменту складання розписки. Крім того, 05 вересня 2019 року позивач [PERSON] уклав договір позики у формі розписки з відповідачем по справі [PERSON] про фактичне одержання грошових коштів позичальником в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США із зобов`язанням повернути грошові кошти не пізніше 30 квітня 2020року. Згідно розписки про отримання грошових коштів від 16.04.2019, яка складена власноручно Відповідачем, ним же вказано, що повернути грошові кошти в розмірі 1 100 доларів США громадянину [PERSON] - Позивачу, він зобов`язується протягом двох тижнів, тобто не пізніше 30.04.2019 р. Згідно розписки від 05.09.2019, яка написана Відповідачем власноручно останній отримав від [PERSON] - Позивача, грошові кошти в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США. В цій же розписці Відповідач власноручно вказує, що зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 (п`яти тисяч) доларів США не пізніше 30.04.2020 року. Також, Відповідачем в розписці від 05.09.2019 конкретизується місце отримання від Позивача грошових коштів: [ADDRESS] в приміщенні McDonald's в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . До 30.04.2020, граничний строк повернення грошових коштів в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США по розписці від 05.09.2019, та по день звернення до суду свої зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США Відповідач не виконав. Суду представлено оригінали розписок, а саме: 16.04.2019 році відповідач по справі згідно розписок про отримання у позику грошових коштів від [PERSON] одержав 1100 (одна тисяча сто) доларів США зі строком повернення боргу протягом двох тижнів з моменту складання розписки. Тобто, кінцевий термін повернення боргового зобов"язання 30 квітня 2019 року. Розписка від 05.09.2019 року про отримання коштів в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США - строк повернення позики не пізніше 30 квітня 2020 року (а.с.12-13). Відповідач після отримання грошових коштів в загальній сумі 6100доларів США ухиляється від їх повернення позивачу, в наслідок чого позивач звернутись до суду із цим позовом. Судовим розглядом встановлено, що станом на день звернення із даним позовом до суду - 11.04.2023 року, відповідачем не повернуто позивачу кошти, відповідачем не представлено заперечень проти позову, а так само й доказів повернення кощтів. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із вказаними нормами цивільного закону обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України. Суд, дослідивши оригінали боргових документів з точки зору належності, допустимості, достовірності, приходить до висновку, що розписки [PERSON] від 16.04.2019р. та 05.09.2019р. містить підтвердження факту отримання грошової суми від [PERSON] та зобов`язання її повернути у встановлені строки - не пізніше 30.04.2019 та відповідно не пізніше 30.04.2020 року, проте на неодноразові вимоги позивача, відповідач зобов`язання за договором позики не виконав. Дійсність розписок в судовому порядку не спростовано. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи викладене, Суд вважає, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносин за договором позики, тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 6100,00 (шість тисяч сто) доларів США є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди Позивач стверджує, що в наслідок неповернення грошових коштів останній переносить психологічні та моральні страждання. Погіршення стану здоров`я Позивача, пов`язане з не виконанням Відповідачем своїх зобов`язань по розпискам від 16.04.2019 та від 05.09.2019 не поверненням грошей Позивачу, на підтвердження чого надає суду довідки про огляд лікаря - невропатолога від 15.05.2020; Консультаційний висновок невролога від 26.11.2020; Консультаційний висновок спеціаліста від 01.04.2022; Консультаційний висновок спеціаліста - невролога) від 01.06.2022; Довідка № 22П22355 від 31.10.2022; МРТ - обстеженням в ТОВ «Медиком - Кривбас», з квитанцією про оплату вказаного дослідження (а.с.9,10-11,14-56). Крім того, як зазначає позивач, на його утриманні знаходиться онкохвора мати - пенсіонерка [PERSON] , [INFO] . Свої психологічні, моральні страждання Позивач оцінює в сумі 50 000 (п`яти десяти тисяч) гривень. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною третьою статті 386 ЦК України . Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Водночас, факт існування моральних страждань повинен бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо. Доведенню підлягає взаємозв`язок між доказами та обставинами справи. У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру. Право на компенсація моральної шкоди виникає в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99). КЦС ВС в постанові від 1 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 суд вказав, що ст. 23 ЦК України є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як встановлено судом, [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, перебуває на диспансерному обліку у лікарів невропатолога та травматолога, зобов`язаний проходити періодичні медичні огляди та лікуватися в умовах стаціонарів, а, має на утриманні онкохвору матір. Грошові кошти для Позивача є життєво необхідними, оскільки мають цільове призначення - медичні огляди та стаціонарне лікування пов`язане з підтриманням його стану здоров`я, як інваліда ІІ групи, відновлення стану опорно - рухового апарату, лікування матері, тощо. Строк повернення коштів сплинув ще в квітні 2020 року, і впродовж тривалого часу відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти, позивач змушений був вдаватись до переговорів, переконань, постійних звернень до Відповідача з проханням повернути грошові кошти, що безумовно викликало душевні переживання та страждання. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; тривалість невиконання зобов"язань, певні вимушені зміни , у зв"язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч), що буде відповідати встановленим обставинам справи. Розмір в 50000,00 грн., заявлених позивачем є на думку суду надмірним, та необгрунтованим, адже позивач не був позбавлений права після 30 квітня 2020 року звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості, не вдаючись до переговорів та мінімізувати власні переживання. Щодо судового збору. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення коштів та про відшкодування моральної шкоди, та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки суд стягує з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 6100,00 доларів США, та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 2357,00 грн судового збору - пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial