Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), в якому просить визнати припиненим приватне обтяження рухомого майна, що зареєстровано 16 квітня 2021 року за № 28767616, об`єктом якого є автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3 956 куб.см, кузов № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 серпня 2017 року за договором купівлі-продажу він придбав зазначений автомобіль. Під час реєстрації за ним права власності на автомобіль, здійсненої 12 грудня 2019 року ТСЦ 8043, зазначений автомобіль не перебував під обтяженням. Позивач зазначає, що 16 квітня 2021 року реєстратором Регіональна філія міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» зареєстровано обтяження за № 28767616 на підставі договору відступлення права вимоги ТОВ «Фінанс проперті групп» від 26 серпня 2020 року. Відповідно до витягу з реєстру обтяжень рухомого майна № 43721144 від 17 березня 2014 року на транспортний засіб марки Toyota Land Cruiser Prado 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3 956 куб.см, кузов № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , зареєстровано обтяження № 14242097 за ПАТ «КБ Надра», яке 26 липня 2017 року були припинено за заявою № 64311442. Таким чином, на момент придбання ним спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, оскільки 26 липня 2017 року обтяження припинено, а наступне обтяження за заявою відповідача було зареєстровано 16 квітня 2021 року, коли автомобіль вже було зареєстровано за ним, який є добросовісним набувачем, тобто таке обтяження здійснює йому перешкоди у вільному здійсненні права власності. Отже, на підставі вищевикладеного, обтяження заставою належного йому на праві власності автомобіля є незаконним, тому звернувся до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. 19 травня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що основне зобов`язання боржником не виконано, тому забезпечувальні зобов`язання не можуть бути припинені. Так, договір застави на забезпечення виконання якого внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна оскаржуваний запис про обтяження рухомого позивача, не є припиненим, тому підстави для скасування обтяження відсутні. Крім того, реєстрація обтяження Державним підприємством «Національній інформаційні системи» здійснена у порядку та відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, просив позов залишити без задоволення. Також, відповідач завив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що визначений стороною позивача розмір витрат є не співмірним зі складністю справи, тому вважає що відшкодування витрат можливе в обсязі 1000 грн. 19 липня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких зазначив, що відповідач у відзиві посилається виключно на норми, однак не спростовує відомості, які містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо припинення обтяження спірного автомобіля 26 липня 2017 року. Крім того, за час переходу права власності на зазначений автомобіль від [PERSON] заставодавця до [PERSON] , спірним транспортним засобом володіли ще 4 власники, однак відповідачем не були вчиненні дії для поновлення порушених прав, зокрема, не визнано правочини недійсними, не скасовано державної реєстрації права власності тощо. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Треті особи пояснення до суду не надали. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 03 серпня 2017 року позивач придбав у [PERSON] автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser, рік випуску 2008, колір білий, кузов № [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу 8043/2017/568335 транспортного засобу. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11 серпня 2008 року № 20179110 вищевказаний автомобіль був обтяжений заставою ВАТ КБ «Надра», номер обтяження 7718672, термін дії - 11 серпня 2013 року. Зі змісту витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 43721144 від 17 березня 2014 року вбачається, що у зв`язку із закінченням терміну дії попередньої реєстрації обтяження 17 березня 2014 року було продовжено обтяження спірного автомобіля заставою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», номер обтяження 14242097, термін дії - 17 березня 2019 року. Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватне обтяження транспортного засобу Toyota Land Cruiser, рік випуску 2008, колір білий, кузов № [NUMBER] 26 липня 2017 року припинено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Діпропетровської обл. Нянчур С. М. на підставі додатку до договору застави № 13\\01-17, виданого 18 липня 2017 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра». 12 грудня 2019 року право власності на автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser 120, рік випуску 2008, колір білий, кузов № [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 лютого 2023 року № 82720213 вбачається, що 16 квітня 2021 року за № 28767616 реєстратором Регіональної філії міста Києва тa Київської області ДП «Інформаційний центр» Мiнiстерства юстиції України Цілепою Є. М. було зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) з терміном дії до 16 квітня 2026 року; об`єкт обтяження - автомобіль легковий, Toyota Land Cruiser 120 4.0 (SO), рік випуску 2008, колір білий, номер об`єкта: [NUMBER]; обтяжувач: Товариство з обмереженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», боржник: [PERSON] ; підстава: договір про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н, виданий: 26 серпня 2020 року. Також, судом установлено, що 04 серпня 2020 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_A_1 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, а також договорами застави, у тому числі, відступлено право вимоги до заставодавця [PERSON] . У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на підставі договору № GL48N718070_A101 купівлі-продажу майнових прав від 20 серпня 2020 року, яке відступило права вимоги, у тому числі, до [PERSON] . Товариству з обмереженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на підставі договору передачі (відступлення) прав за кредитними договорами застави та поруки від 26 серпня 2020 року № 285. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, яка набрала законної сили, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в межах кримінального провадження № 12021100100001881 від 14 травня 2021 року на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3 956 куб.см, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Статтею 572 ЦК України та статтею 1 Законом України «Про заставу» визначено, що застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша-друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19). Так, судом установлено, що станом на 12 грудня 2019 року, тобто на дату реєстрації автомобіля за позивачем, відомості про обтяження спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, а наступне обтяження за заявою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі договору про відступлення прав вимог від 26 серпня 2020 року було зареєстровано 16 квітня 2021 року, коли автомобіль вже було зареєстровано за [PERSON] , який є добросовісним набувачем автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser 120, рік випуску 2008, колір білий, кузов № [NUMBER] , а тому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для визнання припиненим обтяження рухомого майна, накладеного на автомобіль Toyota Land Cruiser 120 4.0 (SO), рік випуску 2008, колір білий, номер кузова [NUMBER] , а внесений 16 квітня 2021 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо заборони відчуження рухомого майна, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , обмежує права позивача на здійснення ним своїх правомочностей з розпорядження транспортним засобом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 12 800 грн, то суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом установлено, що 13 січня 2023 року між адвокатом Пустовим Б. В. та [PERSON] був укладений договір № 003/23 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу в справі щодо захисту прав та інтересів останнього, передбачених чинним законодавством України без обмежень повноважень в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з усіх питань, що стосуються права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser [NUMBER] , а клієнт надає згоду на отримання, обробку та використання адвокатом персональних даних/конфіденційної інформації про клієнта та зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (пункт 1.1. договору). Згідно з пунктом 3.2. вищезазначеного договору за надання правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договори клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 12 800 грн. Факт надання адвокатом клієнту послуг підтверджується, підписаним сторонами актом прийому-передачі послуг із зазначенням їх вартості та кількості (пункт 3.6. договору). З акта про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року за договором № 003/23 про надання правової допомоги від 13 січня 2023 року, підписаного адвокатом та позивачем, вбачається, що останньому було надано наступні послуги: правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосується справи - 1 год., вартістю 2 500 грн; надання усної консультації та роз`яснення правових питань, що стосуються справи - 1 год., вартістю 2 500 грн; складання та підпис необхідних для справи процесуальних документів, скарг, претензій, адвокатських запитів, позовних заяв, відповіді на відзив та інших, що стосуються справи - 2 год., вартістю 5 000 грн; представництво інтересів клієнта в суді з питань, що стосуються справи - 1 год., вартістю 2 800 грн. Загальна вартість послуг складає 12 800 грн. Сплата коштів підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 005/23 від 16 березня 2023 року. У свою чергу, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із складністю справи, тому вважає що відшкодування витрат можливе в обсязі 1 000 грн. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ,зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес ,а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved