Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

01.06.2021 позивач [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Вказує, що [INFO] помер [PERSON] , та після його смерті відкрилась спадщина. На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23.12.1999 р. за реєстром № 1823, спадкодавцю на праві власності належала квартира [ADDRESS] . У свою чергу, в неї на праві власності перебуває квартира [ADDRESS] , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на основі якого вона успадкувала відповідну квартиру від матері [PERSON] . Зазначає, що до смерті [PERSON] вона протягом строку не менше 5 років спільно із сім`єю, у т. ч. з покійною мамою, опікувалася спадкодавцем, який був у похилому віці, доглядала його до моменту смерті, а також постійно фактично проживала у зазначеному будинку [ADDRESS] разом із спадкодавцем, будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала догляд, поточне утримання та ремонт у згаданих квартирах. Крім того зазначає, що спадкодавцем не було складено заповіту, і вказує, що у [PERSON] серед родичів є лише племінник [PERSON] син його рідного брата [PERSON] який відповідно до ст. 1265 ЦК України мав право на спадкування за законом у п`яту чергу. Водночас, майнових спорів з [PERSON] з приводу заявлених вимог про спадкування щодо квартири не існує. [PERSON] відомі усі обставини справи і проти позовних вимог він не заперечує. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 28.09.2021 провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 14.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Білик П.Б. не з`явилися, проте від адвоката Білик П.Б. надійшла до суду заява в якій просить справу розглядати за відсутності позивача та його представника на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте від міського голови Куляс П. надійшов лист в якому зазначає, що Добромилька міська рада позов визнає та просить справу розглядати без участі представника Добромильської міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте 13.04.2023 подав суду заяву в якій зазначив, що позов визнає та просить справу розглядати за його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , у віці 63 роки, місце смерті - смт.Нижанковичі Старосамбірського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 05.09.2018 ( а.с.7). На підставі до Договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23.12.1999 р. за реєстром № 1823, та реєстраційного посвідчення, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації від 08.02.2000, спадкодавцю [PERSON] за життя належала на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 8-10). Як вбачається з копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] складеного Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.11.1993 загальна площа квартири складає 21 кв.м. (а.с.15,16). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.71). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), за параметрами запиту: [PERSON] - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.70). Також встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2018 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123256816 від 08.05.2018 ( а.с.13,11). Як слідує зі змісту нотаріально посвідчених письмових заяв-свідчень [PERSON] та [PERSON] їм відомо, що квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] разом із сім`єю, зокрема дочкою [PERSON] та з кінця 1990-х років, по сусідству разом з ними у квартирі [ADDRESS] мешкав [PERSON] - чоловік похилого віку, який потребував постійного догляду. [PERSON] опікувалася як мамою, так і [PERSON] не менш як 5 років і до смерті [PERSON] , [PERSON] разом із сім`єю доглядала за останнім, постійно фактично проживала у зазначеному будинку [ADDRESS] , будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала поточне утримання, ремонт згаданих квартирах. [PERSON] добре ставився до [PERSON] і ще за життя передав оригінали всіх документів на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. [PERSON] продовжувала утримувати весь будинок [ADDRESS] і після смерті [PERSON] , так і після смерті матері, станом на сьогодні провела його капітальний ремонт ( а.с.97, 98). Спірні правовідносини врегульовані наступними нормами права. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. З урахуванням положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1289 ЦК України. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1)проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2)на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження №61-7058св19);від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження №61-17111св20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст.79 ЦПК ). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] . Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Однак, звертаючись з даним позовом, позивачкою [PERSON] не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом більше п`яти років вона з померлим [PERSON] вела спільне господарство, що вони мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг, наявність спільних витрат, спільного побуту, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. Показання, які зазначені в нотаріально засвідчених заявах [PERSON] та [PERSON] , не дають достатньо підстав дійти висновку, що позивачка [PERSON] та спадкодавець [PERSON] складали сім`ю, а саме, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, оскільки із таких заяв не вбачається, що заявники [PERSON] та [PERSON] заходили до житла спадкодавця, відвідували його, проживали постійно поруч із померлим, а тому відсутні підстави вважати, що їм достеменно відомо такі обставини. Сам по собі факт надання позивачкою [PERSON] певної допомоги [PERSON] за життя останнього не свідчить про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому не є правовою підставою для задоволення позову. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року у справі №552/196/20. Подібних висновків Верховний Суд також дійшов у постановах від 28 травня 2021 у справі № 182/653/17, від 06 листопада 2020 року у справі №755/8542/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 638/15073/18, 02 червня 2021 року у справі № 133/960/19. Також позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат. Приписами ст. 1264 ЦК України захищаються права тих осіб, яких спадкодавець вважав своєю сім`єю і які проживали з ним впродовж тривалого часу. Матеріалами справи не містять достатніх доказів та підтвердження таких обставин. Власне ставлення позивачки [PERSON] до померлого [PERSON] , не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі ст.1264 ЦК України, дає право на спадщину. Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20. При цьому суд зазначає, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту її спільного проживання з [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця. Як вбачається із матеріалів справи позивачка проживала з спадкодавцем по сусідству і вона, маючи власне житло, надавала спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів саме проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, позивачем суду не надано. До таких висновків дійшов і Верховний Суд в аналогічній справі, залишивши без задоволення касаційну скаргу особи, яка проживала по сусідству з померлим, надавала тому за життя допомогу та не довела факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (постанова від 27.05.2021 року у справі №552/196/20). Крім того, слід зазначити, що з монету набуття покійним [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 23.12.1999 і до моменту його смерті [INFO] пройшло менше п`яти років, а саме: 4 роки, 11 місяців, 18 днів (23.12.1999 - 10.12.2004). При цьому жодних доказів проживання останнього за вказаною адресою ще до набуття ним права власності на вказане майно матеріали справи не містять. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] , то в задоволенні таких необхідно також відмовити, оскільки такі вимоги є похідними від вищевказаних позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed