Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного Товариства «БАНК ФОРВАРД», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року позовну\~заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків. Недоліки, зазначені в ухвалі Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~13\~липня 2022\~року позивачем усунуто та надано суду позовну заяву [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Єштокіною Юлією Володимирівною (адреса: 65026, м.Одеса, вул. Грецька, 44, офіс 306) до Акціонерного Товариства\~«БАНК ФОРВАРД»(код ЄДРПОУ 34186061, місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул. Саксаганського, 105), треті особи приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазонова Олена\~Миколаївна(місцезнаходження: [ADDRESS] ), приватний виконавець виконавчого округу\~м.\~Києва Овсієнко\~Алла Вікторівна (місцезнаходження: 01135, м.Київ, вул. Чорновола, 10, офіс 91), в якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4183 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 29.07.2021, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «БАНК ФОРВАРД» коштів у розмірі 11664,78 грн.; стягнути з Акціонерного Товариства «БАНК ФОРВАРД» на користь [PERSON] суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 2576,96 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн. (а.с. 56 63). В обґрунтування позову позивач зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису 29.07.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення. Укладений 09.12.2013 між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір з грейс періодами № 111083297, який було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Як вбачається з документів, наданих приватним виконавцем, нотаріусу було надано кредитний договір, укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та без виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус Сазонова О.М. не отримувала від відповідача АТ «БАНК ФОРВАРД» розрахунки заборгованості, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Графік розрахунків кредитних зобов`язань, наданий відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання по кредиту, відсоткам, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог АТ «БАНК ФОРВАРД» до боржника. Вважає, що виконавчий напис було вчинено на підставі графіку розрахунків, підготовленого працівниками ПАТ «Банк Русский Стандарт» ще 09.12.2013, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків погашення кредиту і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Також зазначив, що строк дії кредитного договору починається з 09.12.2013 та закінчується 09.12.2015. Нотаріус бачила, що строк вимоги починається з 09.12.2015 та в порушення норм закону, вчинила нотаріальний напис по закінченню трирічного терміну, та не пересвідчилася чи дійсно існує заборгованість та не пропущений строк позовної давності. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримала від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та розрахунків заборгованості, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків є безспірними. Крім того, послався на те, що на момент вчинення виконавчого напису, нотаріусу Сазоновій О.М. наказом МЮУ № 37/5 від 05.01.2021 було закрито доступ до реєстрів, тобто вона не мала право вчиняти будь-які нотаріальні дії. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.05.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача Акціонерного Товариства «БАНК ФОРВАРД» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що нотаріусом за заявою АТ «БАНК ФОРВАРД» було вчинено виконавчий напис. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 перевірено подачу відповідачем - АТ «БАНК ФОРВАРД» на обґрунтування вимог повного пакету документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач звертаючись до суду з позовом обґрунтовує свої вимоги нібито не дотриманням принципу безспірності, при цьому не надає відповідних доказів на підтвердження своїх тверджень, зокрема контррозрахунку заборгованості. За виконавчим написом нотаріуса з позивача було стягнуто розмір заборгованості за договором. Такий розрахунок заборгованості у відповідності до умов кредитного договору, підтверджений випискою з рахунку позивача відкритого в АТ «БАНК ФОРВАРД» із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, яку було надано приватному нотаріусу. Кредитна заборгованість позивача перед АТ «БАНК ФОРВАРД» не погашена тому і була стягнуто за виконавчим написом нотаріуса (а.с. 95 100) Учасники розгляду справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивача адвоката Єштокіної Ю.В. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~04 серпня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 29.07.2021 приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис № 4183 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 111083297 від 09.12.2013, укладеним ним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК\~ФОРВАРД» заборгованістьу загальній сумі 11664,78 гривень (а.с. 22). 06.09.2021 представник АТ «БАНК ФОРВАРД» звернувся до приватного виконавця Овсієнко А.В. з заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису № 4183 від 29.07.2021 (а.с. 17-18). 06.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66722361) з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с.15-16). Також, 06.09.2021 приватним виконавцем Овсієнко А.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с. 26 27). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 04.11.2021 у виконавчому провадженні (ВП №66722361) звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] за виконавчим написом № 4183 від 29.07.2021 (а.с. 24 25). Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку [PERSON] 03.11.2021 було списано грошові кошти у розмірі 2576, 96 грн. згідно виконавчого документа (а.с. 28). За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зміст позовної заяви свідчить, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, яка указана у спірному виконавчому написі. Банк не надав до суду належних письмових доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. Крім того, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 29.07.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. За таких обставин, приватний нотаріус, не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі пункту 2 Переліку, який визнано незаконним та нечинним на час вчинення нотаріальних дій. Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~\~ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про повернення стягнутих з позивача за виконавчим написом грошових коштів у порядку його примусового виконання, як таких, що отримані відповідачем безпідставно, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження № 66722361, в рамках виконання якого з рахунку позивача було стягнуто грошову суму у розмірі 2576, 96 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Така правова позиція сформована Верховним Судом в постанові від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20. Оскільки судом визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, кошти, які відповідач стягнув з позивача, підлягають поверненню останньому, а відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того,\~ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження судових витрат понесених позивачем [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді справи № 522/8491/22 представником позивача було надано до суду ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВН № 1050454 від 09.07.2022, відповідно до якого адвокатом Єштокіною Ю.В. надається правова допомога [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 16/21 від 06.09.2021; Додаткову угоду за договором № 16/21 від 06.09.2021, відповідно до п. 1.1. Гонорар, якій підлягає виплаті по справі становить 8000,00 грн., квитанцію № Р24АР24А2333382257С4744 від 07.06.2022, відповідно до якої [PERSON] переведено грошові кошти [PERSON] за договором № 16/21 від 06.09.2021 у розмірі 4020,10 грн. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження\~\~\~\~№ 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved