Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

30.03.2023 позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до Львівської обласної прокуратури в якому просить суд відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 мільярдів гривень за рахунок Державного бюджету України за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно ст.104 ЦК України стала Львівська обласна Прокуратура, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 22.06.2017р. (ухвала Галицького районного суду м.Львова, справа №461/4414/17, провадження №1кс/461/4359/17). Ухвала набрала законної сили 21.09.2017. Позивач зазначає, що вказаною бездіяльністю прокурора йому нанесено моральну шкоду, як пенсіонеру та людині похилого віку, яка виражається в принижені честі та гідності, а також ділової репутації. Просить поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки такий закінчився 21.09.2020р. Вказаний строк ним пропущений з поважних причин, у зв`язку із перебуванням з 30.12.2019р. по 10.01.2020р., з 23.04.2021р. по 06.05.2021р. на стаціонарному лікуванні в Миколаївській районній лікарні. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 400 мільярдів гривень. 31.03.2023 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області прийнято до розгляду справу, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 27.04.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими що не підлягають до задоволення. До матеріалів справи не долучено жодного доказу на обґрунтування підстав позову. Вважає, що твердження [PERSON] в позовній заяві про те, що органами прокуратури області допущено бездіяльність, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді від 21.09.2017 не знайшло свого підтвердження, оскільки судом не зобов`язано посадових осіб прокуратури області внести відомості до ЄРДР за зверненням [PERSON] , а лише зобов`язано повідомити про результати його розгляду. Оскільки прокуратурою області ухвала Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2017 (справа № 461/4414/17) виконана, так як [PERSON] 17.10.2017року надано відповідь, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього, наявність заподіяної моральної шкоди та її розмір, позивачем не обґрунтована та не підтверджена відповідними доказами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Журавкін А. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Додатково подав до суду письмові пояснення по суті позову. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 22.06.2017 до прокуратури Львівської області надійшла заява [PERSON] про внесення відомостей до ЄРДР за фактом неправомірних дій посадових осіб ГТУЮ у Львівській області. Звернення [PERSON] від 22.06.2017, згідно вимог п. 3.6 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України №125 від 03.12.2012, скеровано для розгляду, до Львівської місцевої прокуратури №1. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова №461/4414/17 від 21.09.2017 частково задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано прокуратуру Львівської області письмово повідомити [PERSON] про результати розгляду його заяви, переданої на особистому прийомі 22.06.2017року. Ухвала слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 надійшла в прокуратуру 10.10.2017року. 17.10.2017року листом Прокуратури Львівської області №17/7-4848-16 [PERSON] надано відповідь про відсутність підстав внесення до ЄРДР відомостей за результатами розгляду його заяви від 22.06.2017 Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду Львівської області від 21.12.2017року відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення на підставі заяви його від 22.06.2017року Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19.05.2021) зазначив, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Отже, сам факт задоволення слідчим суддею 21.09.2017 року, скарги позивача на бездіяльність прокурора щодо не розгляду заяви [PERSON] від 22.06.2017 не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 року не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через нерозгляд заяви [PERSON] від 22.06.2017 про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала. Законодавчими нормами передбачено, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Процесуальне рішення - ухвала слідчого судді від 21.09.2017, на яку посилається [PERSON] , як доказ завдання йому моральної шкоди, та розцінене ним як бездіяльність, є механізмом реалізації прав особи на поновлення порушених прав. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. [PERSON] повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вказаний позивачем розмір моральної шкоди в сумі 400 мільярдів гривень жодним чином не обґрунтований та не доведений належними доказами. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути, зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 Постанови передбачено, що обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Щодо пропуску позивачем позовної давності суд вказує таке. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність закінчилася, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через закінчення строку позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Наведене міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових органів державної влади необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між оціненою шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи прокуратури. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положеньст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed