Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] ; здійснити поділ вказаної квартири; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на 1/2 частку квартири за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на 1/2 частку вказаної квартири; стягнути судові витрати з [PERSON] на користь [PERSON] , які складаються з наступного: витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5282,00 грн., витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 серпня 2020 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року (набрало законної сили 26 жовтня 2022 року) шлюб розірвано. У період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] на той час був главою сім`ї [PERSON] , у них були довірливі відносини, то саме на нього 19 березня 2021 року було оформлено договір купівлі-продажу квартири на підставі якого і було набуто право власності на нерухоме майно. З лютого 2022 [PERSON] з [PERSON] через військові дії виїхала до житла її батьків у м. Полтава. У цей час [PERSON] неодноразово надавалися кошти для сплати комунальних послуг, але після повернення [PERSON] до м. Харків та по сьогодні останній не надає доступу до приміщення, зазначає що він є власник, саме на якого зареєстровано договір купівлі-продажу та він буде самостійно розпоряджатися даним майном. Через умисні дії [PERSON] у квартирі з лютого 2022 наявна заборгованості за комунальні послуги, що в майбутньому може призвести до судових спорів щодо примусового стягнення заборгованості та арешту квартири. Вказане засвідчує те, що [PERSON] недбало ставиться до майна. 01.11.2022 [PERSON] через свого представника адвоката Максимова М.І. надіслав «Пропозицію про поділ спільного майна подружжя», де висунув майже «погрози» в контексті того, що якщо [PERSON] звернеться до суду щодо поділу спільного майна подружжя, то у даній справі взагалі відсутній предмет спору і суд одразу закриє провадження у справі. Натомість надавши відповідь на «Пропозиції про поділ спільного майна подружжя» [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо вигідного поділу, а тому [PERSON] вимушена звернутися до суду за поділом спільного майна подружжя судом. Від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій останній зазначив, що між сторонами не існує спору про поділ майна, оскільки відповідачем було направлено позивачу пропозицію про поділ спільної квартири шляхом нотаріального посвідчення договору про поділ майна, та вказав, що відповідач визнає за позивачем частину спірної квартири. Щодо стягнення з відповідача судових витрат представник заперечував, та заначив, що суму таких витрат слід зменшити до нуля, оскільки відповідач пропонував позивачу вирішити спір на аналогічних умовах у добровільному порядку. Крім того, на підтвердження суми заявлених витрат позивачем та її представником до суду не надано належних доказів. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач визнає за позивачем частину спірної квартири, тому між сторонами відсутній предмет спору, та тому позовна вимога про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 29 серпня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року розірвано. Рішення набрало законної сили 26 жовтня 2022 року (а.с. 28-29). Від шлюбу сторони дітей не мають. Під час перебування сторін у шлюбі, 19.03.2021 року згідно договору купівлі-продажу подружжя придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19-22, 23-24). Відповідно до частин першої, другої\~статті 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що встановлено ч.1\~ст.69 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 70 Сімейного Кодексу України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~Сімейного Кодексу України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач визнає за позивачем частину спірної квартири, тому виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, слід визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Посилання представника відповідача на відсутність предмету спору між сторонами суд відхиляє, оскільки позивач не прийняла пропозицію відповідача про поділ спільної квартири, шляхом нотаріального посвідчення договору, позивач від позову не відмовилася, мирова угода між сторонами не укладена. Таким чином позивачем обрано судовий захист свого особистого майнового права та інтересу, який гарантується Конституцією України та Законами України. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Представник відповідача заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, оскільки відповідач визнав позовні вимоги. Крім того зазначив, що розмір заявлених судових витрат на правову допомогу підлягає зменшенню, оскільки такі витрати не підтверджені жодними належними доказами, представником позивача не було подано до суду ні Договору про надання правової допомоги, ні опису виконаних робіт (наданих послуг), ні документів, що засвідчували б факт оплати наданих правових послуг. Разом з тим, просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні, зазначив, що в разі задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав, та позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір за подання позовної заяви згідно з квитанцією № № 3169-5119-6415-6263 від 03.12.2022 року у розмірі 5282,00 грн., та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову згідно з квитанцією № 0353-69-48-2600-7760 від 06.12.2022 року у розмірі 496,20 грн. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141, та ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2889,10 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 6\~ст. 137 ЦПК України\~обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представництво інтересів позивача в суді здійснював адвокат Варава Ю.Ю., на підтвердження чого суду надано копію Договору про надання правничої допомоги № 8 від 25.10.2022 року, згідно з яким розмір гонорару адвоката у даній справі складає 10 000,00 грн.; копію Акта про надання юридичних послуг за Договором від 25.10.2022 року, та копію квитанції від 25.10.2022 року про сплату [PERSON] адвокату гонорару у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.94-98). Представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу адвоката надано копію Договору про надання правової допомоги від 14.12.2022 року, копію Додаткової угоди до Договору від 14.12.2022 року, згідно з якою клієнт на користь адвоката сплачує грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн., копію Акта приймання-передачі наданих послуг за Договором від 22.01.2023 року, копію прибуткового касового ордера від 23.01.2023 року та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 23.01.2023 року, згідно якої адвокатом Максимовим М.І. прийнято від [PERSON] , грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. (а.с. 122-132). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30\~ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). За змістом пункту3 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, \~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяв представників сторін про стягнення витрат на правову допомогу, в контексті положення частини четвертої\~статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлені представниками суми є неспівмірними з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та тривалість та кількість судових засідань), критерію реальності таких витрат. Враховуючи викладене\~й те,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволено частково,\~а заявлений\~представниками сторін\~розмір витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~адвокатів в\~суді,\~який покладається\~ на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,\~є завищеним\~та неспівмірним\~з обсягом\~наданих послуг\~адвокатів,\~суд дійшов\~висновку,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу адвоката\~в суді,\~який покладається\~ на обидві сторони, з огляду на заперечення представників, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 2 000,00 грн. Так, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу адвоката з відповідача на користь позивача підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 000,00 грн., та вимога про стягнення витрат на правову допомогу адвоката з позивача на користь відповідача підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 000,00 грн. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial