Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач мотивував свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства "Універсал Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.11.2020. Підписавши заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які розміщені на банківському сайті www.monobank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту в АТ "Універсал Банк", отримав їх примірники у мобільному додатку та зобов`язався виконувати умови договору, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Під час укладення договору сторони керувались ст. 628 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, у тому числі, але не виключно, договору банківського рахунку, договору про споживчий кредит. Згідно з п.п. 2.1., 2.4., 2.5. пункту 2 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є підписання клієнтом Анкети-заяви та отримання картки. Платіжна картка передається не активованою, вона активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону, або при активації клієнтом віртуальної картки в мобільному додатку. З метою ідентифікації клієнта під час проведення операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки. Відповідно до Умов формою надання кредиту є поновлюваний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж у розмірі та у термін, зазначені у мобільному додатку. Оскільки відповідач порушував умови кредитного договору, зобов`язання за вказаним договором не виконав, тому станом на 28.12.2021 виникла заборгованість у розмірі 14181,77 грн, яку АТ "Універсал Банк" просить стягнути на свою користь з [PERSON] . Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 16.12.2022 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням клопотання позивача. Відповідачу було надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження. Копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатків відповідачу двічі було надіслано за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. До суду двічі повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням відповідача. У строк, що визначений в ухвалі суду, та станом на 28.07.2023 відповідач відзив не подав, жодних клопотань чи заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін до суду також не надходило. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства "Універсал Банк" за наданням банківських послуг, підписав 14.11.2020 анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У цьому документі зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, укладення якого відповідач підтвердив і зобов`язався виконувати його умови. Ці обставини підтверджуються даними копій анкети-заяви і паспорта на ім`я [PERSON] , що надані позивачем. Заборгованість [PERSON] станом на 28.12.2021 становить 14181,77 грн, що підтверджується даними розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.11.2020, який був укладений між "Універсал Банк" та клієнтом - [PERSON] . Надані позивачем витяги з Умов та Правил обслуговування у АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів не містять підпису відповідача. Статус позивача як юридичної особи та отримання банківської ліцензії підтверджується наданими позивачем копіями банківської ліцензії № 92 від 10.10.2011, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із статуту акціонерного товариства "Універсал банк". Позивач стверджував, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір. Також стверджував, що таким чином сторони узгодили умови кредитування. Однак аргумент позивача про ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору до його підписання і узгодження сторонами умов кредитування спростовуються таким. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі, а недодержання письмової форми має наслідком його нікчемність (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою (частина 1 статті 546 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В анкеті-заяві від 14.11.2020 не зазначено, за отриманням яких саме кредитних послуг звернувся відповідач, розмір наданого кредитного ліміту і процентна ставка не вказана, відсутні умови договору про строки повернення коштів і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Водночас, здійснення витрат з кредитного рахунка підтверджується випискою за рахунком. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданою до позовної заяви редакцією Умов і правил ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 14.11.2020. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ Універсал Банк при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, наданий банком Витяг з Умов і правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що й у справі, яка розглядається, роздруківки Умов та Правил належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), і матеріалами справи не підтверджено, що відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У цій справі позивачем не доведено, що при укладенні договору із споживачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (які діяли на момент підписання анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Однак, відповідач здійснював витрати кредитних коштів, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає доведеними факт користування кредитними коштами і вимоги позивача щодо тіла кредиту у розмірі 13996,39 грн. Підтвердженням розміру боргу є детальний розрахунок заборгованості, наданий позивачем станом на 28.12.2021. У той же час, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 185,38 грн. В обґрунтування вимоги в частині стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання позивачем зазначено, що Умовами визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнтом за Договором. Також зазначено правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 30.01.2019 у справі № 922/175/18. Отже за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є відсотками за кредитом чи неустойкою, адже за своєю суттю це відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виконання (договір чи діалект). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Верховний Суд зробив висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням викладеного вище, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 185,38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивач слід стягнути 2481 грн витрат на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved