Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшов позов [PERSON] , яка діє в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; до Южноукраїнського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Виконачого комітету Южноукраїнської міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є опікуном трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Мати [PERSON] та батько [PERSON] малолітньої [PERSON] були позбавлені батьківських прав за рішенням суду. За рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у цивільній справі № 486/419/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто кошти на утримання малолітньої доньки [PERSON] . На підставі виконавчого провадження за цим рішенням державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. [INFO] [PERSON] померла. 30.09.2019 виконавче провадження було закінчене на підставі ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". 11.02.2021 позивачка звернулась до державної нотаріальної контори в м. Южноукраїнську з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . У цьому їй було відмовлено, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесена інформація щодо арешту нерухомого майна померлої на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51498917 від 08.07.2016, виданої ЮУМВДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Посилається на норми міжнародного права, а саме: на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, статті 319, 321 ЦК України, на Закон України "Про виконавче провадження". Просить суд зняти арешт з квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що вона є опікуном над своєю онукою [PERSON] , [INFO] , за рішенням виконавчного комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Так як її донька [PERSON] померла, після смерті останньої відкрилась спадщина. У зв`язку з тим, що її покійна донька була боржником за виконавчим провадженням, то державним виконавцем було накладено арешт на належну їй частку квартири [ADDRESS] . 30.09.2019 державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження, не зняв арешт з квартири, що на сьогодні унеможливлює успадкувати дітям майно, після смерті їх матері. У судове засідання 04.08.2023 не з`явився представник відповідача. Відначальника віддлу Южноукраїнського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Г.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона повідомила, що у навиконнаі у відділ перебувало виконавче провадження № 51498917 з примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.06.2016 № 486/419/16-ц. З метою виконання рішення суду державним виконавцем відділу за цим виконавчим провадженням винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Після смерті боржника [PERSON] , 30.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Тому відповідач не заперечує щодо зняття арешта з [ADDRESS] . У судове засідання 04.08.2023 не з`явився представник Органу опіки та піклування Виконачого комітету Южноукраїнської міської ради. Від предстваника за довіреністю [PERSON] надійшла заява, в якій вона не заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу без участі третьої особи. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка є матір`ю [PERSON] . Після смерті останньої відкрився спадок. В судовому засіданні встановлено, що позивачку було призначено опікуном [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі рішень виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області За рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 295 від 30.11.2016 позивачка [PERSON] призначена опікуном над [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1993 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ; на праві спільної приватної власності (а.с. 16) Відповідно до матеріалів справи, на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.06.2016 у цивільній справі № 486/419/16-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження № 51498917 від 08.07.2016, виданої ЮУМВДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Згідно з відзивом на позовну заяву, 30.09.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій в.о. завідувача Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миклаївської області, державного нотаріуса Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ірини Бутрей від 11.02.2021 № 55/02-31 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , що померла [INFO] (а.с.17). Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першоїстатті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу доЄвропейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в силу вимог статей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вбачає, що існуюють обтяження на квартиру [ADDRESS] ; що є предметом у цій справі. На сьогодні обтяження не зняті та перешкоджають спадкоємцям прийняти спадок. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін З вищевикладеного, суд вбачає, що наявний арешт (обтяження) майна порушує речові права спадкоємців, внаслідок чого вони позбавлені можливості вступити у спадок, в повному обсязі користуватись та розпоряджатись квартирою. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved