Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

03.03.2023 позивач [PERSON] через представника - адвоката Переверзєва О.О. звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться станом їхнього здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді від 20.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.04.2023. 11.04.2023 підготовче засідання відкладено на 04.05.2023 та зобов`язано Службу у справах дітей Петропавлівської селищної ради надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. 04.05.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.05.2023 у зв`язку з необхідністю отримання висновку Служби у справах дітей Петропавлівської селищної ради. Ухвалою суду від 25.05.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.06.2023. 15.06.2023 розгляд справи відкладено на 27.07.2023 у зв`язку з неявкою позивача та неотриманням відповідачем повістки про виклик до суду. У судове засідання, призначене на 27.07.2023, сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав, причин неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2011, який рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.08.2018 було розірвано (а.с. 28-31). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 8, 9). Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] в сумі 1 300,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 16-18). 13.03.2018 Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та почалося стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей (а.с. 23). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] убачається, що 06.11.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 32). Від даного шлюбу позивач має доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 33). На даний час [PERSON] мешкає із своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 2740 від 30.11.2022 (а.с. 34). Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, навчаються у Петропавлівському ліцеї № 1 Петропавлівської селищної ради, є учнями 2-Б та 5-Б класів відповідно, що підтверджується довідками № 01-27/301, № 01-27/302 від 01.12.2022 (а.с. 35). Позивач стверджує, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не цікавиться станом їхнього здоров`я, їхнім фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично само усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються наступники доказами: - відповіддю Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит № б/н від 09.01.2023 про наявність в [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01.01.2023 становить 159 001,00 грн за період з 06.11.2017, згідно матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 36-40); - актом обстеження умов проживання від 17.02.2023 зі змісту якого убачається, що позивач разом зі своїми дітьми проживає в будинку [ADDRESS] , який належить її чоловіку [PERSON] ; умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан будинку в належному стані, продуктами харчування діти забезпечені, опалення пічне та газове; у дітей в наявності робочий стіл для навчання, спальні ліжка, розвиваючі іграшки, пристосування для навчання (а.с. 43); - відповіддю на звернення [PERSON] до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 01.03.2023 № 01-31/04/482 відповідно до якої [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, у зв`язку з чим поспілкуватися з ним не виявилося можливим; зі слів його брата, [PERSON] , відповідач проживає в Куликівському районі, іншої інформації стосовно місця перебування [PERSON] управління не володіє (а.с. 45). Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2016 у справі № 750/2056/16-к, який набрав законної сили 18.05.2016, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 187 Кримінального кодексу України, і призначено йому покарання у вигляді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Відповідно до статті 71 Кримінального кодексу України, до покарання призначеного [PERSON] за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2015 року і остаточно призначено йому покарання у вигляді п`яти років чотирьох місяців позбавлення волі (а.с. 24-27). Отже, вихованням та утриманням малолітніх дітей займається лише позивач, що підтверджується матеріалами справи. Служба у справах дітей Петропавлівської селищної ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради від 22.05.2023 № 514, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] та [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітніх дітей. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved