Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

До суду 25.08.2022 року надійшов позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме заборгованість у розмірі 853 217,51 грн. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали Договір кредиту № 2008/36-19/63. Відповідно до умов договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 160 000,00 доларів США. Відповідно до договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком№ 1 до нього-графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2011 року по справі № 2-832/11 стягнуто - 1 760 444,81 грн. В свою чергу відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 13.07.2022 року має заборгованість 853 217,51 грн., а саме: - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитку заборгованість - 158 440,03 грн.; - сума заборгованості за інфляційними витратами - 694 777,47 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Матеріали позову суддя отримала 26.08.2022 року. До суду 02.09.2022 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.09.1989 року за адресою: [ADDRESS] Зазначену відповідь суддя отримала 05.09.2022 року. Ухвалою суду від 06.09.2022 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 10.10.2022 року. 10.10.2022 року у м. Одесі та Одеській області було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим, розгляд даної справи відкладено на 14.11.2022 року. У підготовче засідання призначене на 14.11.2022 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Гайдай О.В., зазначив, що відповідачка позов з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження не отримувала, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позов. Представник АТ «Альфа-Банк» у підготовче засідання не з`явився, 11.11.2022 року на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справи просив розглядати за відсутністю представника Банку. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідачки, надано час для ознайомлення з матеріалами справи, розгляд справи відкладено на 28.11.2022 року з метою надання відзиву на позов. 21.11.2022 року представник [PERSON] - адвокат Гайдай О.В. через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк для надання відзиву та у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» - відмовити. В обґрунтування представник зазначив, що позивачем суттєво порушений припис п. п. 3, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, оскільки при надані доказів позовної заяви позивачем не надано до суду належним та допустимих доказів існування заборгованості саме у розмірі 1 760 444,81 грн, а лише копі договору № 2008/36-19/63 від 23.05.2008 року з кінцевим терміном повернення кредиту 22.05.2018 року; розрахунок вимог банку за період з 14.07.2018 року по 13.07.2022 року, де наведений розрахунок 3% річних та інфляційні витрати; роздруківка рішення від 10.02.2011 року з ЄДРСР по справі № 2-283/11, де заборгованість у розмірі 160 000 доларів США було перераховано судом за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2009 року- 1 760 444,81 грн. Але відповідач зазначає, що вищевказане заочне рішення суду було скасовано та згідно інформації з сайту «Судова влада України» у судді Суворової О.В. Приморського районного суду м. Одеси перебувала інша справа, а саме № 2/1522/12809/11 за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, де в «Стадія розгляду» міститься «1.05.2017» та «Виконання рішення -24.02.2015», а тому на підставі скасованого рішення суду у позивача, як зазначає відповідач, не виникає законних підстав для подання позовної заяви до відповідачки, що свідчить про те, що позивач грубо знехтує приписом ст. 18 ЦПК України. Також представником відповідачки зазначено, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог згідно припису ч. ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України взагалі не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б вказані обставини, а саме: рішення суду, яке набрало законної сили щодо стягнення заборгованості У підготовче засідання призначене на 28.11.2022 року сторони не з`явилися, 24.11.2022 року представник АТ «Альфа-Банк» на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справи просив розглядати за відсутністю представника Банку. Розгляд справи відкладено на 12.12.2022 року. У підготовче засідання призначене на 12.12.2022 року представник АТ «Альфа-Банк» не з`явився, 09.12.2022 року представник АТ «Сенс Банк» на електронну адресу суду надав заяву про заміну сторони правонаступником, в якій зазначив, що 01.12.2022 року Національний банк України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу ІУ Положення про ліцензування вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа-Банк») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»). Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту Акціонерного товариства «Сенс Банк», у зв`язку зі зміною найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» та приведення деяких положень статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України. Також надано витяг із Державного реєстру банків стосовно Акціонерного банку «Сенс Банк», в якому зазначено, що підставою внесення є зміна найменування. Також просив відкласти розгляд справи. У підготовче засідання [PERSON] не з`явилася, представник відповідачки - адвокат Гайдай О.В. надав суду заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Також просив справу розглядати за відсутністю сторони відповідача. Ухвалою суду від 19.12.2022 року заяву представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено. Здійснено заміну сторони позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків у цій цивільній справі на залучену особу - Акціонерне товариство «Сенс Банк». Підготовче засідання по цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2023 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси судове засідання, призначене 07.02.2023 року, відкладено на 15.03.2023 року. У судове засідання призначене на 15.03.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25.04.2023 року. У судове засідання призначене на 25.04.2023 року з`явився представник позивача, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою заяву представника відповідача задоволено та відкладено розгляд справи на 13.06.2023 року. У судове засідання призначене на 13.06.2023 року сторони не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 18.07.2023 року. До суду 17.07.2023 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в обґрунтування якої зазначено, що в ході розгляду даної справи позивачеві стало відомо, що рішення суду по даній справі було переглянуто судом та винесено рішення, згідно якого сума стягнутої заборгованості змінена у більший бік. У судове засідання призначене на 18.07.2023 року з`явився представника позивачки [PERSON] , від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, просив прийняти заяву про зміну предмету позову. Представник відповідачки зазначив, що не отримав заяву про зміну предмету, але після ознайомлення з нею у судовому засідання заперечував проти прийняття, оскільки, на його думку, це заява про збільшення позовних вимог та згідно ст. 49 ЦПК України пропущені строки, бо підготовче засідання по справі вже давно закрито. Протокольною ухвалою суду згідно ст. 44, 49, 222 ЦПК України, ухвали суду від 19.12.2022 року про закриття по справі підготовчого засідання та враховуючи, що в первісному позові позивач просив стягнути заборгованість за ст. 625 ЦПК України, а саме інфляційні витрати та 3% річних, у загальному розмірі 853 217,51 грн з підстав наявності основного боргу за рішенням суду від 10.02.2011 року у розмірі 1 760 444,81 грн., а в заяві під назвою «зміна предмету позову» позивач вже просить стягнути заборгованість тільки у розмірі 3% річних, а саме 977 511,41 грн з підстав наявності заборгованості за рішенням суду від 12.10.2015 року у сумі 6 574 381,12 грн., то суд відмовляє у прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки в даному випадку відбулись зміни і предмету, і підстав позову, що суперечить ч. 3 ст. 49 ЦПК. Представник відповідачки просив долучити витяги з Єдиного реєстру боржників та реєстру виконавчих проваджень. Протокольною ухвалою суд відмовим у задоволені клопотання представника відповідачки через пропуск строку. Представник відповідачки позов не визнає та на питання суду відповів, що відповідачка добровільно не погашала заборгованість, але й позивач в примусовому порядку не звернувся щодо стягнення заборгованості. Банк обрав неправильний спосіб захисту, бо просить стягнення у гривні, а кредит був наданий відповідачці у доларах США. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 27.07.2023 року. Суд, розглянувши матеріали справи та додані до неї документи, вислухавши пояснення учасників справи, прийшов до наступного висновку. Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості з відповідачки у розмірі 853 217,51 грн., а саме: - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитку заборгованість - 158 440,03 грн.; - сума заборгованості за інфляційними витратами - 694 777,47 грн. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за ст..625 ЦК України у розмірі 853 217,51 грн. з підстав наявності заборгованості у відповідачки за рішенням суду від 10.02.2011р. у розмірі 1 760 444,81 грн. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 26.04.2018 року Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування Банку з Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» Рішенням №5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», які зазначені у Передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. 01.12.2022 року Національний банк України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу ІУ Положення про ліцензування вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа-Банк») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк». Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту Акціонерного товариства «Сенс Банк», у зв`язку зі зміною найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» та приведення деяких положень статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України. Згідно витягу із Державного реєстру банків стосовно Акціонерного банку «Сенс Банк», змінено найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 10.02.2011 року (справа № 2-832/11) позову заяву ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,-виробниче підприємство «Спецбуд», про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно на користь позивача з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 760 444,81 грн. та стягнуто на користь позивача з відповідачів в рівних частках судові витрати у розмір 1 820 грн, з яких 1 700 грн. сума державного мита та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вищевказана заборгованість на момент розгляду даної справи не погашена відповідачкою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 року (справа № 2п-285/11) було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2011 року та призначено справу до судового розгляду. (архів том, ст. 166-167) Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2015 року (справа № 2/1522/12809/11) позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно на користь позивача з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 574 381,12 грн за курсом НБУ станом на 12.02.2015 року. Стягнуто на користь позивача з відповідачів в рівних частках судовий збір у розмірі 1 820 грн. (архів том а.с. 335-339). Тобто суд вбачає, що рішення суду від 10.02.2011 року, на яке посилається позивач у своєму позові, було скасовано та по даній позовній заяві було прийнято інше рішення суду від 12.02.2015 року. Таким чином підстави вказані в позові, а саме наявність заборгованості у розмірі 1 760 444,81 грн. за рішенням суду від 10.02.2011 року не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Разом з тим, звертаючись із позовною заявою АТ «Сенс Банк» обґрунтував заявлені вимоги також відповідно до ст. 625 та ст. 1049 ЦК України, а саме що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та проценти на рівні облікової ставки НБУ. У зв`язку з тим, що зобов`язання за займом не виконувались відповідачем належним чином, позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 року № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 року за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 року № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 року за № 152/5343) та іншими документами. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як відзначає ВСУ (аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві), зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні - гривні. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18. Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Таким чином позивач, просивши стягнути заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України, не зауважив, що кредитні кошти відповідачкою бралися саме у іноземній валюті- 160 000,00 доларів США, а тому згідно вищевказаних висновків ВСУ суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачки, визначеної ст. 625 ЦК України у національній валюті. Також наданий позивачем розрахунок боргу згідно ст. ст. 625 та 1049 ЦК України виходячи з суми боргу 1 760 444,81 грн. не відповідає дійсності та є необґрунтованим. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом. Враховуючи обґрунтування позовної заяви та підстави вимог суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed