Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на автомобіль марки Ford Fiesta, 2012 року випуску, білого кольору, VIN: [NUMBER] , який належить батьку на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 17.04.2013 року. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно: Автомобіль марки Ford Fiesta, 2012 року випуску, білого кольору, VIN: [NUMBER] , який належить батьку на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 17.04.2013 року. ЇЇ батько [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з батьком окрім неї проживала її мати [PERSON] , [INFO] , яка не заперечує проти визнання за нею права довічного успадковуваного володіння на вказаний автомобіль. Позивач [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України позивач не відмовлявся від спадщини. Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги майна [PERSON] , який помер [INFO] , та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. ЇЇ мати [PERSON] не заперечує проти визнання за нею права довічного успадковуваного володіння на вказаний автомобіль. Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку визнати за нею право власності на вище вказане майно. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивачка, не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідачка, не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно: Автомобіль марки Ford Fiesta, 2012 року випуску, білого кольору, VIN: [NUMBER] , який належить батьку на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 17.04.2013 року. Батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з батьком окрім позивача проживала її мати [PERSON] , [INFO] . У п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Позивач фактично прийняв спадщину після померлого батька, користується спадковим майном, здійснює всі необхідні платежі. Спадкоємцем крім позивача [PERSON] є відповідачка [PERSON] , яка відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь позивача. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем цілком обґрунтовано заявлені вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно, оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved