Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача 1.1. [PERSON] звернувся 13.06.2023 до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 1.2. Позивач зазначає, що він з 17.05.2008 по 13.07.2022 працював гірником підземним 3-го розряду та гірником з ремонту гірничих виробок 4-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», в подальшому згадане підприємство було реорганізоване в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» (з 01.05.2021). [PERSON] звільнений з роботи 13.07.2022 на підставі п.2 ст. 40 Кодексу Законів про працю (КЗпП) України (у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню такої роботи) із виплатою вихідної допомоги в розмірі одномісячного середнього заробітку. 1.3. Відповідач не виконав покладеного на нього законом обов`язку щодо виплати найманому працівнику заробітної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. Розмір такої заборгованості станом на день звільнення [PERSON] (на 13.07.2022) становив 17894,81 грн., дотепер заборгованість не була сплачена відповідачем навіть частково. 1.4. [PERSON] звертався до Іваничівського районного суду Волинської області із заявою щодо видачі судового наказу про стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь заборгованості по заробітній платі, заохочувальних та компенсаційних виплат, вихідної допомоги при звільненні з роботи (на суму 20371,09 грн.), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати(на суму 6267,52 грн.); такий наказ було видано судом 07.12.2022 (справа N 156/781/22). 1.5. Крім того, [PERSON] звертався до Іваничівського районного суду Волинської області із заявою щодо видачі судового наказу про стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2022 по 21.11.2022 на суму 64627,29 грн.; такий наказ було видано судом 28.12.2022 (справа N 156/782/22). За заявою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» у зв`язку з незгодою боржника з розміром стягнутої заборгованості, наявністю спору про право між сторонами, вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2023; [PERSON] роз`яснено його право звернутись до суду із позовом в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами про стягнення заборгованості. 1.6. Позивач вважає, що його право є порушеним, посилається на норми ст. 117 КЗпП України, зазначає, що відповідачем до цього часу не було здійснено повного розрахунку з ним, просить стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2022 по 13.01.2023(6 місяців, 129 робочих днів) в межах суми 94194,51 грн.. Позивач просить також стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та отриманням професійної правової допомоги. 2. Стислий виклад позиції відповідача 2.1. Представник відповідача Юрків В.П. (діє в порядку самопредставництва юридичної особи; а.с.24 ) надав до суду відзив на позовну заяву, де висловив заперечення проти задоволення вимог [PERSON] . Представник відповідача зазначив, що у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» є зобов`язання щодо виплати поточної заробітної плати іншим найманим працівникам (шахтарям), підприємство має нестабільний фінансовий стан, просила суд при вирішенні спору виходити з засад справедливості, добросовісності та розумності, притаманних цивільному судочинству в Україні, та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені працівника. На думку представника відповідача, таким чином буде дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця, оскільки обчислена позивачем сума (94194,51 грн.) значно перевищує розмір фактично невиплаченої [PERSON] розрахункової суми при звільненні. 2.2. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову. 3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі 3.1. Ухвалою судді від 28.06.2023 прийнято до розгляду позов [PERSON] до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відкрито провадження у справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 24.07.2023 на 11 год. 00 хв., про що сповіщено сторони. 3.2. Позивача [PERSON] було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом; позивач для участі в судовому засіданні не прибув, надав до суду заяву від 10.07.2023, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їхньому задоволенні (а. с. 15). 3.3. Відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; відповідач не направив уповноваженого представника для участі в судовому розгляді цивільної справи; до відзиву на позов долучене клопотання представника відповідача щодо здійснення розгляду справи без його участі (а.с.23). 3.4. За таких обставин суд здійснює розгляд справи без участі позивача, уповноваженого представника відповідача та без застосування технічних засобів фіксування судового засідання згідно з положеннями ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). 4.4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст. 82 ЦПК України). 4.5. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.6. Позивач [PERSON] є громадянином України, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, народився [INFO] у с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області, має зареєстроване місце проживання у с. Морозовичі Волинської області (а. с. 16-18). \~ \~ 4.7. Відповідач Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» є юридичною особою, має зареєстроване місцезнаходження за адресою: вул. Шахтарська,37, с. Литовеж, Володимирський район (колишня територія Іваничівського району) Волинської області, основним видом діяльності відповідача є добування кам`яного вугілля (а.с.24). 4.8. Згідно з записами в трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 16.05.2008 на ім`я [PERSON] , позивач з 17.05.2008 працював гірником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 26.12.2020 позивач переведений на роботу гірником з ремонту гірничих виробок 4-го розряду; з 01.05.2021 згадане підприємство було реорганізоване в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська»; позивач звільнений з роботи 13.07.2022 на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу Законів про працю (КЗпП) України (а. с. 4-5). 4.9. Відповідач не виконав покладеного на нього законом обов`язку щодо виплати найманому працівнику заробітної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем на суму 17894,81 грн.. Ця обставина визнається і позивачем, і відповідачем. 4.10. Зі змісту ухвали судді Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2023 у справі № 156/782/22 вбачається, що 28.12.2022 суддею видано судовий наказ про стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 14.07.2022 по 21.11.2022). За заявою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» у зв`язку з незгодою боржника з розміром стягнутої заборгованості, наявністю спору про право між сторонами, вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою судді, [PERSON] роз`яснено його право звернутись до суду із позовом в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами про стягнення заборгованих коштів. 4.11. Згідно з довідкою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 08.06.2023 № 103 вказане підприємство має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 08.06.2023 розмір такої заборгованості становить 17894,81 грн. (а. с. 6). 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи заявлені позивачем [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. \~ 5.2.\~Як зазначено\~у ст.\~43\~Конституції України,\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Кожен має\~право на\~належні,\~безпечні і\~здорові умови\~праці,\~на заробітну\~плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 5.3. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. 5.4. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 5.5. Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає юридична відповідальність. 5.6. Згідно з правовими позиціями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок з найманим працівником. 5.7. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,1950), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В практиці Європейського суду з прав людини «мирне володіння майном» тлумачиться не лише як «класичне» право власності, що визнається національним законодавством України, але й, зокрема, включає виплати за трудовим договором та інші виплати найманому працівнику (наприклад, рішення Суду в справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04). 5.8. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може бути поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати визнається порушенням «права на мирне володіння своїм майном». 5.9. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». З 01.05.2021 згадане підприємство було реорганізоване в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Вказані обставини підтверджені записами в трудовій книжці позивача і не були спростовані відповідачем (доклад.\~див.\~п.\~4.8.\~цього рішення\~суду). 5.10. Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу (ЦК) України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відтак, саме до відповідача внаслідок реорганізації перейшли обов`язки щодо сплати [PERSON] заборгованої заробітної плати. 5.11. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 5.12. Позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі, котра підлягає виплату [PERSON] , в розмірі17894,81 грн.. Те саме підтверджено довідкою відповідача від 08.06.2023 № 103 (а. с. 6), у змісті згаданої довідки зазначено, що з моменту звільнення найманого працівника і по дату видачі довідки виплата заборгованої заробітної плати не здійснювалась. Отже, відповідні фактичні обставини визнані обома сторонами спору й доказуванню не підлягають. 5.13. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні працівника за період в межах 6 місяців (з 14.07.2022 по 13.01.2023), відтак, ця вимога [PERSON] відповідає положенням закону (ст. 117 КЗпП України). 5.14. Надаючи суду в позовній заяві розрахунок сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, [PERSON] виходить з того, що його середньоденний заробіток на день звільнення (на 13.07.2022) становив 730,19 грн., період часу з 14.07.2022 по 13.01.2023, за який позивач просить стягнути кошти, охоплює собою 129 робочих днів. Ці обставини також фактично визнані та не оспорюються представником відповідача у відзив на позов (а. с. 20-22). 5.15. Отже, позивачем доведені порушення майнового права з боку відповідача та наявність правових підстав вимагати від відповідача сплати сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника в межах періоду часу з 14.07.2022 по 13.01.2023. 5.16. Водночас у відзиві на позовну заяву представник відповідача наголошує на необхідності визначення справедливого та розумного розміру сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, котрі підлягають стягненню на користь [PERSON] .. 5.17. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 5.18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) висловлена правова позиція, згідно з якою, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Також Суд зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 5.19. Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18 (провадження № К/9901/2118/19) визнав правильною та такою, що відповідає критеріям співмірності, позицію апеляційного суду щодо застосування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку. Зокрема, коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку обчислюється (у відсотках) таким чином: Кі = [частка недоплачених коштів]: [середній заробіток за час затримки розрахунку] х 100. Сума, котра підлягатиме виплаті працівнику з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, обчислюється таким чином: [сума виплат] = [середньоденний розмір грошового забезпечення] х Кі х [кількість робочих днів затримки розрахунку]. 5.20. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права 5.21. Суд вважає за можливе застосувати наведені правові позиції Верховного Суду в розглядуваній справі оскільки заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (94194,51 грн.) значно перевищує розмір невиплачених роботодавцем працівникові сум (17894,81 грн.). 5.22. Таким чином, в розглядуваній справі коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку дорівнює: Кі = 17894,81 грн. : 94194,51 грн. х 100% = 18,99% 5.23. Тоді сума, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, з урахуванням істотності частки 18,99 % становитиме: 730,19 грн. х 18,99 % : 100% х 129 роб. днів = 17887,54 грн.. Отже, саме таку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника (за період з 14.07.2022 по 13.01.2023) суд стягує з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь [PERSON] .. Тому розглядуваний судом позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. \~ \~6. Розподіл судових витрат між сторонами 6.1.Позивач заявив про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору 1073,60 грн. (248,00 грн. [PERSON] сплатив при зверненні до суду в порядку наказного провадження, що підтверджено судовим наказом від 28.12.2022 у справі № 156/782/22, та 805,20 грн. він сплатив під час звернення до суду в порядку позовного провадження після скасування згаданого судового наказу; (а.с.1)). Також позивач заявив про наявність понесених ним судових витрат на професійну правову допомогу 2700,00 грн. (700,00 грн. [PERSON] сплатив при зверненні до суду в порядку наказного провадження, що підтверджено судовим наказом від 28.12.2022 у справі № 156/782/22, та 805,20 грн. він сплатив під час звернення до суду в порядку позовного провадження після скасування згаданого судового наказу; (а. с. 6-8)). 6.2. Сторона відповідача не заявляла про наявність понесених судових витрат в цьому процесі. 6.3. Стороною відповідача не було заявлено клопотання щодо зменшення з мотивів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем. 6.4. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 6.5. Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~6.6.\~Оскільки рішенням\~суду від\~24.07.2023\~у справі\~№ 156/645/23\~вимоги майнового\~характеру [PERSON] до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», заявлені на суму 94194,51 грн., були задоволені частково, в межах стягнення з відповідача суми 17887,54 грн., то з урахуванням вимог пропорційності суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати щодо сплати судового збору в розмірі 203,78 грн. та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 512,73 грн.. \~\~\~\~

Outcome: partial