Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

08.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [PERSON] , трикімнатну квартиру на 9 поверсі 9 поверхового будинку, загальною площею - 57, 9 кв. м., житлова площа 38, 7 кв. м., місцезнаходження квартири: [ADDRESS] ; визнати, що частки у спільній сумісній власності подружжя квартирі [ADDRESS] є рівними 1/2 частка належить [PERSON] , 1/2 частка належить [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі протоколу від 08.07.2021 року матеріали позовної заяви передано в провадження судді Євтушенку О.І. (а.с. 18). Ухвалою суду від 02.08.2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України (а.с. 21, 21-зворот). 22.09.2021 року від позивача надійшла позовна заява із змінами (а.с. 25-28). Ухвалою суду від 27.09.2021 року позовну заяву повторно залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України (а.с. 36, 36-зворот). Ухвалою суду від 12.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 40, 40-зворот). 06.12.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про визнання майна особистою приватною власністю (а.с. 44-46). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що в період існування шлюбу, у 2010 році, нею була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Квартира була набута позивачем за особисті кошти і оформлена на її ім`я. Спірна квартира була придбана за рахунок коштів, набутих позивачем за продаж квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві особистої приватної власності, оскільки буд набута у 1995 році, до укладання шлюбу, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна». Продаж квартири по [ADDRESS] відбувся у той самий день, що і придбання квартири по [ADDRESS] . Крім того, до придбання квартири позивач отримала бонуси за програмою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок вивільнення працівників, які були покладені на депозит до ПАТ «Дельта Банк», які також були особистими збереженнями позивача. Відповідач заперечує проти добровільного визнання квартири особистою приватною власністю позивача по справі, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з зустрічною позовною заявою про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. У зв`язку з увільненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до наказу №52-к від 06 квітня 2022 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду №1068 від 29 вересня 2022 року та протоколу за результатами повторного автоматизованого розподілу матеріали позовної заяви передано в провадження судді Ковтун Н.В. 29 вересня 2022 року (а.с.64-65). Ухвалою суду від 03.03.2023 року суддею Ковтун Н.Г. заявлено самовідвід.(а.с. 73-74). За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі протоколу від 06.03.2023 року матеріали позовної заяви передано в провадження судді Черновій Н.Г. (а.с. 75). 30.05.2023 року до початку\~розгляду справи по суті позивач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про відмову від пред`явлених ним позовних вимог до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності. Просив зустрічний позов [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити. Ухвалою суду від 19.06.2023 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] \~ до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності (а.с. 87-89). Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його заява про задоволення зустрічного позову [PERSON] до нього. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін по справі, дійшов до такого висновку. Відповідно дост.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 18.07.2003 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с. 9). У період шлюбу, 20.12.2010 року, позивачем була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.12.2010 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., зареєстровано в реєстрі за №2806 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2010 року (а.с.59-60, 12). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 06.06.2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10-11). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка е: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У статті 70 Сімейного кодексу України зазначено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин п 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих. які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю супом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті і кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв?язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а с особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не с безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17; ц; з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-801цс16.Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто ( п.3 ч.1ст.57 СК України). Судом встановлено, що спірна квартира набута позивачем у період шлюбу, проте за її власний кошт, що не спростовано відповідачем. Спірна квартира була придбана за рахунок коштів, набутих позивачем за продаж квартири [ADDRESS] , яка належала ій на праві особистої приватної власності, оскільки була набута у 1995 році, до укладання шлюбу, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна», що підтверджується довідкою №189869 від 19 липня 2021 року з архіву КП ДОР «КБТІ». (а.с.50). Крім того, до придбання квартири позивач отримала бонуси за програмою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок вивільнення працівників, які були покладені на депозит до ПАТ «Дельта Банк», які також були особистими збереженнями [PERSON] , що підтверджується довідкою про внутрішньобанківські операції за картковим рахунком(а.с. 51-52). Тобто, джерелом набуття спірної квартири були виключно кошти, які належали особисто позивачу. Будь-яких коштів та іншої участі у придбанні зазначеної квартири відповідач по справі не приймав. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до\~ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням вищевикладеного, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог до відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1861 грн. 14 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.43), стягнути з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved