Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» (далі - ТОВ СГП «Агрос-Віста») про розірвання договору оренди землі. Позовна заява мотивована тим, що його батько [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2,2697 Га, розташованої на території Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької област (раніше Щуровецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області). 04 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ СГП «Агрос-Віста» укладено договір оренди землі, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 11 вересня 2017 року, батько передав в оренду товариству вищевказану земельну ділянку строком на 20 років зі сплатою 7 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.\~\~ [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2023 року позивач прийняв спадщину після смерті батька на вищевказану земельну ділянку, передану відповідачу в оренду. Згідно з пунктом 39 спірного договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або його розірвання. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить суд розірвати договір оренди землі від 04 квітня 2014 року, укладений між померлим [INFO] [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Агрос-Віста» щодо вищевказаної земельної ділянки.\~\~ Ухвалою судді від 27 червня 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Кучерук Т. М. у підготовче судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмове клопотання про слухання справи за відсутності позивача та його представника, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, у якому вказав про повне визнання пред`явленого позову, просив слухати справу без участі представника відповідача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши позиції сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Судом об`єктивно встановлено, що 04 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ СГП «Агрос-Віста» був укладений договір оренди землі, згідно умов якого відповідачу передана в оренду земельна ділянка загальною площею 2,2697 Га, розташована на території Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької област (раніше Щуровецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області). Строк оренди складав 10 років. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 25689958 від 18 серпня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області Шуляком Д. В. 18 серпня 2014 року зареєстроване право оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ СГП «Агрос-Віста» (номер запису про інше речове право - 6705423). 11 вересня 2017 року між [PERSON] та ТОВ СГП «Агрос-Віста» була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору оренди землі від 04 квітня 2014 року, відповідно до умов якої строк дії договору становить 20 років. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 квітня 2023 року, спадкоємцем є його син [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки загальною площею 2,2697 Га, що розташована на території Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької област (раніше Щуровецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області). 19 квітня 2023 року приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельським Ю. П. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,2697 Га з кадастровим номером 6822189200:05:008:0137, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 329560905 від 19 квітня 2023 року. У ч. 4 ст.\~32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У п. 39 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або його розірвання. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що при укладенні спірного договору оренди землі сторони погодили у п. 39 таку підставу його розірвання, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, тому цей договір слід розірвати, так як до позивача, як спадкоємця орендодавця, перейшло право власності на орендовану відповідачем земельну ділянку. Зазначене узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору і сторони добровільно узгодили умови договору. Відтак, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову йому зрозумілі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом п. 9 ч. 1 ст.\~1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі\~- Закон\~№ 5076-VI) представництво\~- вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. У силу п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI\~інші види правової допомоги\~- види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Видами адвокатської діяльності, зокрема, є:\~\~надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;\~\~представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами\~(ст. 19 Закону № 5076-VI). Як передбачено ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.\~Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Статтею 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Із положень\~ст. 137 ЦПК України\~слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У силу ст.\~141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~у разі задоволення позову\~на відповідача;\~\~у разі відмови в позові\~на позивача;\~у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;\~\~поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;\~\~дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У разі часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Зібрані докази вказують на те, що на підставі договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кучеруком Т. М., останній надавав позивачу професійну правничу допомогу у справі. Із підписаного сторонами розрахунку суми гонорару слідує, що адвокат Кучерук Т. М. надав [PERSON] юридичні послуги у виді: зустрічі з клієнтом, вивчення наданих клієнтом матеріалів, надання консультації щодо суті спору, необхідних документів для підготовки позову (1 година вартістю 500 грн); пошуку та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах (1 година вартістю 1000 грн); зустрічі з клієнтом, прийняття додаткових документів для складання позову, обговорення способу захисту порушених прав клієнта (1 година вартістю 500 грн); збору необхідних документів для позовної заяви (4 години вартістю 2000 грн); складання позовної заяви (4 години вартістю 2000 грн); оформлення додатків до позовної заяви (2 години вартістю 1000 грн). Згідно прибуткового касового ордеру № 13 від 24 квітня 2023 року [PERSON] сплатив адвокату Кучеруку Т. М. гонорар у розмірі 7000 грн. Відповідач ТОВ СГП «Агрос-Віста» звернулося до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що цей розмір не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Позов [PERSON] задоволено повністю. Однак, суд присуджує з ТОВ СГП «Агрос-Віста» на користь [PERSON] 3500 грн відшкодування витрат на правничу допомогу, що, на думку суду, є співмірним із витраченим часом, зусиллями та складністю цієї справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved