Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

12.01.2023 представник позивача - адвокат Борика О.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом. 23.01.2023 ухвалою суду вказана позовна заява була залишена без руху. 10.02.2023 представник позивача - адвокат Борика О.О. направив до суду позовну заяву в новій редакції. Свої вимоги мотивує тим, що 07.01.2020 о 03 год. 25 хв. позивач рухався по вул. Армійській в м. Охтирка на власному автомобілі марки «Фольцваген Т4», державний номерний знак [NUMBER] . Коли [PERSON] наближався до вул. Кобзаря, неподалік магазину «Шашличок» він побачив групу людей в кількості 7-8 осіб, поведінка яких походила на сварку. Раптом один з чоловіків впав і , побачивши це, позивач зупинив автомобіль на правому боці дороги, вимкнув двигун, але ключі залишив у замку запалення, вийшов з автомобіля та намагався всіх заспокоїти. Чоловік, який впав, як потім з`ясувалося це вбув відповідач - [PERSON] , в той час вже підвівся та один з присутніх помітив, що в нього кров. Відповідач був в стані алкогольного сп`яніння. Позивач хотів допомогти [PERSON] і погодився відвезти його до лікарні. Відповідач погодився на пропозицію, сів в салоні автомобіля на другий ряд сидінь, а позивач зачинив за ним двері. Коли [PERSON] йшов до водійської місця, то побачив, що відповідач раптово піднявся в салоні авто і зачинив спочатку ліві дверцята автомобіля, а потім праві водійські, швидко сів на водійське місце, завів двигун і почав рух назад в напрямку магазину «Сад» по вул. Армійській. Позивач кричав, щоб [PERSON] зупинився, стукнув кулаком по авто, але відповідач не реагував. Проїхавши близько 15 метрів, автомобіль зупинився. В цей час один з присутніх хлопців побіг до авто і відчинив праві здвижні дверцята і застрибнув у салон. В цей час відповідач раптово почав рух вперед, потім наліво у проїзд між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] і на великій швидкості вдарився в дерево, яке зламалося. Від удару автомобіль призупинився, але водій знову поїхав вперед, збив одне дерево і авто застрягло на ньому. Внаслідок даної події, автомобілю були заподіяні механічні пошкодження: пошкодження передньої частини даху автомобіля, руйнування переднього вітрового скла, бамперу та інших частин в передній боковій частині, а також пошкодження підвіски, піддону двигуна, деформація кузову. Вартість матеріальних збитків, завданих володільцю автомобіля, згідно з висновком експертного дослідження №19/119/11/2-14е, проведеного 17.02.2020, склала 38171 грн. Крім цього, вказаний автомобіль з 07.01.2020 по 2022 рік перебував на штрафному майданчику Охтирського відділу поліції через незалежні від позивача причини і тому він був позбавлений змоги користуватися своїм майном для отримання заробітку. Розмір матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції за попередні роки, відповідно складає: 38171 грн *105% ( 2020 рік), *110% (2021 рік), * 126, 6% (2022 рік) = 55814,78 грн. Крім того, після вказаних подій, позивач вимушений був звертатися до лікарів через погіршення стану здоров`я. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України за обвинуваченням [PERSON] , де [PERSON] був визнаний потерпілим. Однак, дане провадження було закрито, як вважає позивач, через помилки, допущені органами досудового слідства. Просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 55814,78 грн та судові витрати. 13.02.2023 провадження в даній справи було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.03.2023 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог і просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 03.04.2023 представник відповідача - адвокат Собина П.М. надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач не погоджується з заявленими вимогами та вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Представник відповідача у відзиві зазначає, що позивач був потерпілим в кримінальному провадженні № 12020200060000017 від 07.01.2020. Охтирським міськрайонний судом Сумської області від 29.10.2020 було задоволено клопотання захисника [PERSON] - адвоката Собини П.М. та закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13.10.2021 ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.10.2020 залишено без змін. Дана ухвала Сумського апеляційного суду від 13.10.2021 постановою Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №583/1283/20 залишено без змін. Крім того, в обґрунтування своєї позиції, вказує наступне. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правилдорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення. Між тим, представник відповідача зазначає, що матеріали кримінального провадження №12020200060000017 не були дослідженні в судовому порядку, не було досліджено правомірність висунутого обвинувачення [PERSON] та правомірність визначення [PERSON] потерпілим в кримінальному провадженні, адже довіреність, яка була надана власником автомобіля [PERSON] надала право [PERSON] користуватися автомобілем та право проходити технічний огляд, сплачувати платежі та збори від імені власника [PERSON] . Довіреність не містить інформацію, щодо права [PERSON] вирішувати спірні питання, що стосуються використання автомобіля в суді чи в прокуратурі. Вважає, що на момент звернення з позовом до суду, позивач не надав підтвердження, що має право подати позов про відшкодування шкоди, не вказав інформацію в кого перебуває автомобіль на момент звернення до суду та не додав до позову копію технічного паспорту на автомобіль. Також представник відповідача зазначає те, що до позову додано копію довіреності власника автомобіля [PERSON] на користь [PERSON] , дія якої завершена 07.07.2021року. Крім того, представник відповідача не погоджується з сумою матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля, яку вказує представник позивача, а саме 38171 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження, проведеного 17.02.2020 за №19/119/11/2-14е та між іншим до позовної заяви не надав копію експертного висновку. Відповідач не погоджується з розрахунком позивача щодо матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції з посиланням на розмір матеріальної шкоди визначений висновком експертного дослідження, адже відповідач не був учасником огляду автомобіля перед проведенням експертного дослідження. Представник відповідача зазначає, що позивач скористався безоплатною вторинною правовою допомогою, але до позову не надав докази, що він має право на отримання безоплатної правової допомоги. Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги не містить інформацію на підставі якого пункту ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» позивачу надається безоплатна правова допомога, тобто, наявність у позивача пенсійного віку не надає право на отримання безоплатної правничої допомоги, позивач повинен надати докази розміру отриманої ним пенсії чи іншого доходу. 09.03.2023 відповідач отримав рекомендований лист, яким представник позивача - адвокат Борика О.О. надіслав заяву про збільшення позовних вимог. Вказана заява, на думку представника відповідача, не містить обґрунтувань вимоги, щодо заявленої ще однієї позовної вимоги, а саме про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Вказує, що до заяви про збільшення позовних вимог не додано квитанцію про сплату судового збору, тому відповідач не вважає за необхідне надавати свої заперечення та пояснення, щодо заявленої позовної вимоги. Крім того, у відзиві вказує, що ним було подано адвокатський запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру №5943 (ТСЦ МВС №5943) Головного сервісного центру МВС для надання інформації за ким обліковується автомобіль «Фольцваген Транспортер», 1994 року випуску та отримав на адвокатський запит відповідь, що з 20.12.2016 автомобіль «Фольцваген Транспортер», 1994 року випуску, був зареєстрований за [PERSON] . Відомості щодо зміни власника автомобіля відсутні. В матеріалах кримінального провадження №12020200060000017 наявна Довіреність від 07.07.2018 видана [PERSON] на користь [PERSON] , але не можливо посилатися на правомірність користування автомобілем позивачем [PERSON] в 2020 році, так як в 2019 році [PERSON] уклав договір купівлі-продажу автомобіля на користь [PERSON] , тому вважає, що вказаний договір купівлі-продажу припинив дію довіреності виданої в 2018 році. Однак зазначає, що договір купівлі-продажу від 27.12.2019 року не був зареєстрований в десятиденний строк у відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про дорожній рух», а отже, договір купівлі-продажу, укладений 27.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] про відчуження автомобіля «Фольцваген Транспортер», 1994 року випуску є недійсним та являвся недійсним станом на 2020 рік. Отже, на думку представника відповідача, у позивача відсутні докази правомірності звернення до суду з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування шкоди. Посилання на визнання позивача потерпілим у кримінальному провадженні не є достатнім аргументом, так як кримінальне провадження було закрито та не являлося предметом судового розгляду, судом не були перевірні обставини та докази, зазначені на стадії досудового розслідування, а отже не можуть братися до уваги при розгляді цивільної справи як беззаперечні. Вважає, що суд відкрив провадження у цивільній справі без наявності доказів правових підстав перебування автомобіля у позивача та обсяг прав позивача вимагати відшкодування шкоди. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи. 24.05.2023 представник позивача - адвокат Борика О.О. подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що сторона відповідача надала відзив стороні позивача лише 18.05.202, до суду відзив надійшов 03.04.2023, хоча в ухвалі суду був встановлений термін до 14.03.2023. Вважає, що адвокатський запит, який був зроблений представником відповідача, не є поважною причиною для порушення терміну подання відзиву, а тому оскільки сторона позивача грубо порушила процесуальний закон, просив не приймати даний відзив до уваги. Крім того, у відповіді на відзив вказує, що постанова Верховного суду від 12.05.2022, додана до відзиву і на яку посилається відповідач, не містить конкретних осіб кого саме вона стосується, а взята з Єдиного державного реєстру судових рішень, тому не може вважатися належною копією судового рішення. Також вказує, що матеріали кримінального провадження №12020200060000017 містять дані про винні дії [PERSON] по заподіянню матеріальної шкоди позивачу, про що саме і було вказано в позові. Вважає, що в справах про відшкодування шкоди не має значення питання притягнення осіб до кримінальної відповідальності, правомірність висунутого обвинувачення. Зазначає, що надана до суду довіреність від [PERSON] підтверджує правомірність користування і володіння позивачем на дату завдання шкоди з боку відповідача. Укладення договору купівлі - продажу автомобіля без проведення державної реєстрації ніяким чином не припиняє дію довіреності на автомобіль, виданої 2018 році. Вказує, що обґрунтованість завданого матеріального збитку вказана у наданому експертному дослідженні, яке було проведено в межах кримінального провадження, де відповідач мав статус підозрюваного, а тому його присутність при проведенні огляду не була обов`язковою. Одночасно вказує, що в силу вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, представник позивача при подачі позову додає довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача, а тому позивач не повинен надавати до суду документи на підтвердження права на безоплатну вторинну правову допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні свої вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач пояснив суду, що 07.01.2020 десь у 03.15 год. він таксував на своєму бусі Т4. Коли він проїжджав по вул.. Червоноармійській, біля магазину Шашличок побачив бійку. На очах у позивача один чоловік упав. Позивач зупинив машину, підскочив до цих хлопців, підняв хлопця, який упав та відвів його в сторону. Він був п"янющий чи під впливом якихось засобів. Цей хлопець почав ображати хлопців нецензурною лайкою. Один з тих хлопців підійшов і запитав, чи може позивач відвезти цого хлопня на санпропускник, бо в нього порізана рука. Позивач погодився, посадив його на другий ряд сидінь, а сам пішов обходити автомобіль, щоб сісти за кермо. Відповідач зсередини позакривав вікна, пересів за руль, на великій швидкості почав здавати назад. Позивач стукав у вікно, кричав, щоб він зупинився. Коли [PERSON] зупинився, один з хлопців встиг відкрити двері і заскочив у авто. Тоді [PERSON] поїхав прямо у глуху стіну пятиповерхівки. Він не врізався, а звернув управо і врізався в дерево. Позивач вже майже добіг до автомобіля, а [PERSON] знову завів авто, поїхав далі і врізався в інше дерево. Позивач викликав страхову, поліцію, швидку. Вранці подзвонив йому [PERSON] , вибачався, зазначав, що побив машину позивача. Позивач запропонував віддати йому цей автомобіль, щоб [PERSON] купив замість нього інший такий же. [PERSON] повідомив, що буса нема, тоді позивач зазначив, що купив його за 6 тисяч доларів та запропонував віддати таку суму. [PERSON] попросив час до 10 ранку, щоб зібрати гроші, але грошей так і не привіз. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 289 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження [PERSON] був визнаний потерпілим, виготовлено висновок експерта від 17.02.2020, в якому визначена сума матеріальних збитків в розмірі 38171 грн. Кримінальна справа була закрита судом у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, після повідомлення особі про підозру. В зв`язку з цим, матеріальна шкода позивачу не була відшкодована, тому він був вимушений звернутися до суду. Щодо моральної шкоди, то позивач обґрунтував свої вимоги тим, що переніс стрес від пережитого, йому прийшлося звертатися до лікарів, оскільки в нього були проблеми зі здоров`ям: підвищувався тиск, боліло серце. В зв`язку з відсутністю автомобіля був позбавлений засобів для існування. Тому просить стягнути моральну шкоду, завдану йому діями відповідача, в розмірі 50000 грн. Представник позивача адвокат - Борика О.О. просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Собина П.М. в суді проти позову заперечував, вказавши, що всі підстави для відмови в задоволенні позову виклав у відзиві на позовну заяву. Вважає, що [PERSON] не обґрунтував навіть своє право звернення до суду з вказаним позовом, оскільки особистому майну позивача шкоди завдано не було. Встановлені у кримінальному провадженні обставини не підтверджують винуватість [PERSON] , оскільки кримінальне провадження закрито. Експертиза в рамках цивільної справи не проводилася. Довіреність, на підставі якої позивач керував транспортним засобом втратила чинність і вона не надавала права позивачу звертатися з позовом про відшкодування шкоди. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] зазначила, що вона продавець магазину [PERSON] . В ту ніч вона працювала, відбулося ДТП. Самого моменту ДТП вона не бачила. Людей було багато. Хто був за кермом вона не бачила. Суд, заслухавши учасників, свідка, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.07.2018 була складена довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в органах Державтоінспекції або в будь - яких територіальних центрах МВС України, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією ( використанням) транспортного засобу «VOLKSWGEN TRANSPORTER», 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Даною довіреністю надано право уповноваженій особі проходити технічний огляд, сплачувати платежі та збори, а також на період дії довіреності керувати вказаним транспортним засобом на території України та за її межами. Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 07.07.2021 ( а.с. 13). Судом встановлено, що по факту незаконного заволодіння транспортним засобом було відкрито кримінальне провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 відносно [PERSON] , в якому [PERSON] був потерпілим, як це зазначено в обвинувальному акті ( а.с. 4). В рамках кримінального провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 було проведено судову автотоварознавчу експертизу № 19/119/11/2-14е від 17.02.2020. Згідно з висновком експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «VOLKSWGEN TRANSPORTER», державний номерний знак [NUMBER] , 1994 року випуску в результаті пошкодження його під час вчинення кримінального правопорушення станом на 07.01.2020 може складати 38171 гривня ( а.с. 7-10). 29.10.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальне провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру ( а.с. 5-6). Зазначене рішення було переглянуто Сумським апеляційним судом 13.10.2021 та 02.05.2022 Верховним судом та залишене без змін. Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.01.2020, було оглянуто прибудинкову територію в [ADDRESS] . В ході огляду виявлено автомобіль «VOLKSWGEN TRANSPORTER», державний номерний знак [NUMBER] , 1994 року випуску з пошкодженнями. Також було зафіксовано пошкодження дерев. Згідно з довідкою, виданою КНП Охтирської міської ради « Охтирський міський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 11.03.2020, [PERSON] 28.01.2020 звертався до сімейного лікаря зі скаргами на біль в ділянці серця, набряки ніжних кінцівок. Встановлений попередній діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик 1, СН І ст. Призначена консультація лікаря - кардіолога. 28.01.2020 оглянутий лікарем кардіологом. Скарги на давлючий біль в ділянці серця, постійно ниючі. Діагноз: ІХС Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик 1, СН І ст. Рекомендовано до обстеження та призначено лікування. 28.01.2020 оглянутий лікарем - неврологом . Скарги на головний біль, біль в ділянці серця, дратівливість, поганий сон. Діагноз: ДЕ ІІ ( два) з церебро-астентичним синдромом на фоні ситуаційної реакції та призначено лікування ( а.с. 12). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач реалізував своє право на захист порушеного права, звернувшись до Охтирського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , призначено адвоката Борика О.О. ( а.с. 15) та видана відповідна довіреність ( а.с. 14). Посилання представника відповідача - адвоката Собини П.М. на те, що до позову позивач не надав докази, що він має право на отримання безоплатної правової допомоги, не заслуговують на увагу, оскільки ст. 177 ЦПК України не передбачений обов`язок надавати суду до позову саме ці докази. Позов підписаний представником позивача на законних підставах, як це передбачено п. 7 ст. 177 ЦПК України. Згідно з частиною першою та третьою статті 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Суд вважає, що позивач на законних підставах керував автомобілем «VOLKSWGEN TRANSPORTER», 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки діяв на підставі довіреності від 07.07.2018. Доводи представника відповідача про те, що вказана довіреність була скасована договором купівлі - продажу вищевказаного автомобіля, укладеним в 2019 році між [PERSON] та [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки суду не було надано копію такого договору і сам представник зазначає про те, що даний договір не був зареєстрований в десятиденний строк у відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про дорожній рух», а тому є недійсним. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Факт скоєння правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України, саме [PERSON] , зафіксовано в обвинувальному акті, затвердженому 07.04.2020 року прокурором Охтирської місцевої прокуратури. Заподіяння шкоди саме [PERSON] підтвердив також [PERSON] в судовому засіданні. Досліджений судом висновок автотоварознавчої експертизи № 19/119/11/2-14е від 17.02.2020, який був зроблений в рамках кримінального провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020, підтверджує завдання збитків позивачу, саме на суму 38171 грн. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про неможливість використання зазначеного висновку як доказу, оскільки така експертиза не проводилась в межах цивільної справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зазначений висновок містить обставини, що обґрунтовують вимоги позивача, зокрема в ньому зазначений розмір збитків, завданих, в результаті пошкодження автомобіля. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: * Втрати від інфляції= (сума боргу)х(Індекс інфляції) /100-(сума боргу) Таким чином розмір матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції за попередні роки, відповідно складає: 38171 грн *105% ( 2020 рік), *110% (2021 рік), * 126, 6% (2022 рік) = 55814,78 грн. Тому саме така сума підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Представник відповідача наполягав на тому, що оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 29.10.2020 було закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, винуватість [PERSON] є недоведеною. Однак з таким твердженням представника відповідача суд не погоджується, оскільки закриття кримінального провадження за п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою обставиною в розумінні ст. 284 КПК України. Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити таке. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р. передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, є понесення ним моральних (душевних) страждань є зокрема відчуття несправедливості, викликане неправомірними діями [PERSON] , уникнення ним відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді. Враховуючи те, що судом встановлено наявність спричиненої позивачу моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які полягали саме у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірними діями відповідача та пошкодження майна, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 10000,0 грн. Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073,60 грн. Загальна сума позовних вимог - 105814,78, задоволено всього 65814,78 (55814,78+10000) - тобто 62,19%. 1073,60*62,19%= 667,67 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial