Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду, з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Померлий перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Донецька. У зв`язку з окупацією м. Донецька батько позивача влітку 2014 року виїхав до м. Дніпро, де зареєструвався як внутрішньо-переміщена особа та продовжував отримувати страхові виплати. З кінця літа 2014 року по день смерті його батько мешкав у Бельгії в м. Брюгге. Після смерті батька позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про виплату недоотриманих за життя його батьком страхових виплат та отримав відповідь, що для отримання страхових виплат батько позивача повинен був отримати довідку внутрішньо переміщеної особи встановленого зразка та звернутися до робочих органів виконавчої дирекції Фонду із заявою про призначення (продовження) страхових виплат. Оскільки у робочих органів ВДФСС відсутні оригінали документів, що підтверджують право [PERSON] на страхові виплати, то підстави для автоматичного нарахування та виплати страхових виплат відсутні а тому, заборгованості з виплати зазначених сум у фонду не має. Також зазначив, що у 2015 році його батько спрямовував звернення до міністерства соціальної політики, яке було переадресоване ФСС від нещасних випадків на виробництві та останнім було роз`яснено порядок отримання статусу внутрішньо-переміщеної особи, також роз`яснено, оскільки [PERSON] не перебуває на території України то не може мати статусу внутрішньо-переміщеної особи. Між Україною та Королівством Бельгія не укладено угоди про забезпечення громадян у сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та, згідно п.1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати припиняються на весь час проживання потерпілого за кордоном. Також, у відповідь на звернення відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було повідомлено, що [PERSON] на обліку в Управлінні не перебував. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх обов`язків. Позивач вказує, що має право на отримання невиплачених його батьку страхових виплат за період з 01.10.2014 року по 12.10.2020 року у зв`язку з чим просить визнати своїм спадковим майном недоотримані за життя його батька [PERSON] суми страхових виплат за вказаний період та стягнути їх в солідарному порядку з відповідачів з урахуванням індексації та інфляції у розмірі 223\~430,00 грн, також просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на сплату судового збору. Ухвалою суду від 20.02.2023 року у праві було замінено відповідачів - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровський області на\~Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступників відповідачів у зв`язку з реорганізацією фондів шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також повідомив суд про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів. В відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки [PERSON] перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ленінському районі м. Донецька. Місто Донецьк визнано тимчасово окупованою територією. [PERSON] , як внутрішньо переміщення особа, на обліку відділеннях Фонду соціального страхування України не перебував, із заявою про продовження страхових виплат до будь-якого відділення Фонду соціального страхування, яке перемістилось на територію підконтрольній українській владі, не звертався, тому не мав права на нарахування та отримання страхових виплат. Щомісячні страхові виплати [PERSON] за період з 01.10.2014 року по день його смерті [INFO] не нараховувалися та не сплачувалися. [PERSON] помер [INFO] , тобто понад шість років від початку припинення виплати допомоги, а отже, позивач, як спадкоємець, не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховане. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця [PERSON] є безпідставними, оскільки він не набув такого права. Крім того, батько позивача з кінця літа 2014 року по день смерті мешкав в Бельгії (м. Брюгге). Між Україною та Королівством Бельгія не укладено угоди про забезпечення громадян в сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, у зв`язку з із чим Фонд соціального страхування України не мав правових підстав для проведення страхових виплат [PERSON] . Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення на офіційну електронну адресу, до судового засідання не з`явився, відомості про причини неявки суду не повідомив. Згідно\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12.02.1985 року Калінінським ЗАГСом м. Донецька, вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] [PERSON] помер [INFO] у м. Брюгге Королівства Бельгія, що підтверджується відповідним витягом з актів цивільного стану м.Брюгге, який було апостильовано Міністерством закордонних справ Бельгії 28.01.2021 року та перекладено з нідерландської мови на українську належним перекладачем, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.02.2021 року. 24.07.2014 року координаційним центром «Допомога Дніпра» [PERSON] була видана довідка № 4906 про первинну реєстрацію особи переселенця, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 26.10.2015 року листом № 596/18/153-15 Міністерство соціальної політики України пере направило звернення [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для надання відповіді. 26.11.2015 року за № 1357-М-08 Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України надало [PERSON] відповідь, згідно якої роз`яснено порядок набуття статусу внутрішньо-переміщеної особи та повідомлено, що оскільки [PERSON] виїхав на постійне місце мешкання до Королівства Бельгія та не мешкав на території України, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати і надання соціальних послуг припиняється на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України. Між Україною та Королівством Бельгія не укладено угоди про забезпечення громадян в сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. [PERSON] звертався до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 10.12.2020 року з заявою про виплату належних його батьку [PERSON] страхових виплат та отримав відповідь № М-01-04/19-446 від 31.12.2020, якою було роз`яснено, що [PERSON] перебував на постійному обліку у відділенні ВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ленінському районі м. Донецька. Для продовження отримання виплат, у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецька, батько позивача мав звернутися до робочих органів Фонду соціального страхування за фактичним місцем проживання (перебування). Оскільки у робочих органів виконавчої дирекції Фонду, які провадять свою діяльність на території підконтрольній державним органам України, відсутні оригінали документів, що підтверджують право [PERSON] на страхові виплати, тобто підстави для автоматичного нарахування та виплати страхових виплат відсутні. Тому і суми, що йому належали за життя та не виплачені Фондом до дня смерті [INFO] відсутні. Крім того, вказано, що відповідно до ст. 1227 ЦПК України, оскільки суми страхових виплат, які належали потерпілому за життя відсутні, то відсутня заборгованість, яка входить до складу спадщини. 09.03.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області надало відповідь № 03-09/1582 на запит [PERSON] від 23.02.2021 року, що [PERSON] на обліку в Управлінні не перебував та виплат не отримував, рекомендовано звернутися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області. 29.03.2021 року за № 01-04/15-658 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області у відповідь на запит адвоката Доманової І.Ф. повідомило, що 26.03.2021 року на адресу управління надійшов запит нотаріуса. Потерпілий на виробництві з 01.06.2014 року не звертався із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-якого відділення Фонду в Донецькій області. Тобто, за життя не скористався своїм правом на отримання страхових виплат, у зв`язку з чим нарахування щомісячних страхових виплат не проводилось, тому заборгованість відсутня. Копії постанов про призначення та нарахування щомісячних страхових виплат залишились на непідконтрольній українській владі території. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та у передбачений строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. 24.03.2021 року державний нотаріус Шостої дніпровської нотаріальної контори зареєстрував у Спадковому реєстрі спадкову справу за № 209/2021, що підтверджується листом завідувача Шостої ДНК від 14.11.2022 року № ЕП-2871/01-16. Заяв від інших осіб про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори не надходило. Вирішуючи позовні вимоги в частині їх пред`явлення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області , суд зазначає наступне. Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем ГУ ПФУ в Донецькій області, батько позивача [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Донецька та отримував страхові виплати. В силу положень п. 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови правління Фонду соціального страхування України від 24 травня 2017 року № 34 «Деякі питання реорганізації фондів соціального страхування» Управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~в Донецькій\~області є правонаступником Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Донецька. 01.01.2023 року набули чинності зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1105-XIV від 3 вересня 1999 року та вказаний Закон було викладено в новій редакції. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону передбачено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України. Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України, а тому 01.01.2023 відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області. Таким чином належним відповідачем у вказаній справі є Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області. Як було встановлено судом, батько позивача з заявою про призначення або продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не звертався, на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа не перебував, будь-яких страхових виплат управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не призначало та не здійснювало. Таким чином, суд приходить до висновку, що ГУ ФПУ в Дніпропетровській області, яке є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, будь-яких прав позивача або його батька не порушував, а відтак, є неналежним відповідачем. За таких обставин суд вважає позовні вимоги, що заявлені до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На виконання ухвали суду від 21.03.2023 року про витребування доказів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що надати інформацію про обліковані суми страхових виплат [PERSON] не представляється можливим через відсутність в програмному забезпеченні ІКІС ПФУ Підсистема "Призначення та виплата деяких соціальних виплат" необхідної інформації. Також вказано, що станом на 08.05.2023 року триває реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, передавальний акт не підписано, бази даних, програмне забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат, яке проводилось управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не передані. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України дає підстави зробити висновок, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до\~Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII\~та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі\~статтею 28 Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) зазначено, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому, припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20). Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, право на такі страхові виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до\~статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець [PERSON] відповідно має право на отримання страхових виплат у порядку\~спадкування за законом. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(з 01 січня 2015 року в редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року в справі № 243/9109/19, постанові від 19 травня 2019 року в справі № 243/8684/19-ц. Враховуючи зазначені вище положення законів суд вважає, що, оскільки, потерпілому [PERSON] страхові виплати були призначені все життєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. [PERSON] за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому, позивач як спадкоємець, відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України,\~має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить стягнути з відповідачів спірні суми з урахуванням індексації та інфляції у розмірі 223 430,00 грн. Розрахунок розміру суми заборгованості, індексу інфляції, індексації представником позивача виконано на власний розсуд, посилаючись на відсутність відомостей про розмір сум щомісячних страхових виплат. За клопотанням позивача судом неодноразово витребовувалися відомості про обліковані суми, які б підлягали виплаті спадкодавцю за період з 01.10.2014 року по 12.11.2020 року, проте, ухвала суду виконана не була. Відповідно до положення частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних доказів на підтвердження розміру щомісячних страхових виплат, що отримував його батько [PERSON] , не подав суду клопотань щодо витребування будь-яких інших доказів на підтвердження вищевказаних сум, а отже, у суду відсутня можливість встановити розмір виплат та, відповідно, перевірити правильність розрахунків на підтвердження розміру заборгованості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме лише посилання позивача на вказаний розмір суми щомісячних страхових виплат не доведений належними та допустимим доказами, відтак, є припущенням, що, відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, не може бути покладено в основу доказування конкретних сум. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як спадкоємець відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України\~має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом, тому, вимоги позивача про визнання спадковим майном недоотриманих за життя [PERSON] суми страхових виплат за період з 01.10.2014 по день смерті останнього [INFO] - підлягають задоволенню. Не надання відповідачем відомостей про розмір страхових сум не має бути перешкодою для належного захисту порушеного права позивача (такий підхід було застосовано ВС у постанові № 638/19167/19 від 30.11.2022). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо заявленого періоду, але з урахуванням неможливості обчислення її розміру і як наслідок неможливості її стягнення за рішенням суду, ефективним засобом захисту порушеного права в такому випадку суд вважає визнання за позивачем права на спірні суми та зобов`язання відповідача здійснити їх виплату позивачеві. Як передбачено частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial