Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить: стягнути з відповідача на її користь суму коштів сплачених за договором від 01.02.2022 р. №1193331 у розмірі 20594,77 грн., моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн., пеню у розмірі 292587,28 грн., інфляційні втрати у розмірі 3943,92 грн., 3% річних у розмірі 802,00 грн., судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.01.2022 р. позивач звернулася до відповідача з метою придбання туристичних послуг - з організації проведення відпочинку до Аланьі (Туреччина ) в п`ятизірковому готелі, який повинен був відбутися в період з 01.09.2022 р. по 11.09.2022 р., загальний термін подорожі з 01.09.2022 по 12.09.2022 р. 11.01.2022 р. [PERSON] передала відповідачу грошові кошти у якості передплати у розмірі 14000,00 грн. для бронювання зазначеного туру, а відповідач надав позивачу копію договору про надання туристичних послуг (в підтвердження відповідачем надано квитанції). 01.02.2022 р. було укладено новий договір №1193331, у зв`язку з тим, що ціна заброньованого готелю зменшилась, ціна за туристичні послуги стала складати 39000,00 грн., позивачем 01.02.2022 р. було повністю сплачено вартість туристичних послуг (перший платіж 11.01.2022 р. у розмірі 14000,00 грн., другий платіж 01.02.2022 р. у розмірі 25000,00 грн. В квітні 2022 р. позивачу було повідомлено, що неможливо вилетіти з Харкова через введення воєнного стану, запропоновано вилетіти з Кишинева , а звідти дістатися Анталії . 02.05.2022 р. позивач сплатив відповідачу 6694,77 грн. за квитки з Кишинева до Анталії . 18.07.2022 р. позивач сплатив відповідачу 4500,00 грн. та 2400 грн. за трансфер з м.Одеси до м. Кишинева. У серпні 2022 р. відповідач повідомив, що скасував тур. 13.12.2022 р. відповідачем повернуто позивачу кошти у розмірі 20050,00 грн. 19.04.2023 р. позивачу повернуто аванс від ПрАТ «ТК`Айті-тур» за тур пакет №1193330 від 12.01.2022 р. у зв`язку з ануляцією, без ПДВ у розмірі 12000 грн. ФОП [PERSON] не повернув грошові кошти у розмірі 20544,77 грн. [PERSON] зазначає, що через дії відповідача вона зазнала занепокоєння, стресу, несправедливість з боку відповідача, позивач є людиною похилого віку, має відповідні вікові захворювання, які на фоні стресу загострились, має другу групу інвалідності, у позивача порушився сон, частий головний біль, а тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. [PERSON] вказує, що за невиконання договору має право на отримання пені у розмірі 292587, 28 грн. відповідно до розрахунків. Також позивач у зв`язку з невиконанням зобов`язання відповідача має право на отримання інфляційних втрат за період з 01.09.2022 р. по 03.05.2023 р. та трьох відсотків річних 802,00 грн. відповідно до наданих розрахунків. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 11.01.2022 р. позивач звернулася до відповідача з метою придбання туристичних послуг - з організації проведення відпочинку до Аланьі (Туреччина ) в п`ятизірковому готелі, який повинен був відбутися в період з 01.09.2022 р. по 11.09.2022 р., загальний термін подорожі з 01.09.2022 по 12.09.2022 р. 11.01.2022 р. [PERSON] передала відповідачу грошові кошти у якості передплати у розмірі 14000,00 грн. для бронювання зазначеного туру, а відповідач надав позивачу копію договору про надання туристичних послуг (в підтвердження відповідачем надано квитанції). 01.02.2022 р. було укладено новий договір №1193331, у зв`язку з тим, що ціна заброньованого готелю зменшилась, ціна за туристичні послуги стала складати 39000,00 грн., позивачем 01.02.2022 р. було повністю сплачено вартість туристичних послуг (перший платіж 11.01.2022 р. у розмірі 14000,00 грн., другий платіж 01.02.2022 р. у розмірі 25000,00 грн. В квітні 2022 р. позивачу було повідомлено, що неможливо вилетіти з Харкова через введення воєнного стану, запропоновано вилетіти з Кишинева , а звідти дістатися Анталії . 02.05.2022 р. позивач сплатив відповідачу 6694,77 грн. за квитки з Кишинева до Анталії . 18.07.2022 р. позивач сплатив відповідачу 4500,00 грн. та 2400 грн. за трансфер з м.Одеси до м. Кишинева. У серпні 2022 р. відповідач скасував тур. 13.12.2022 р. відповідачем повернуто позивачу кошти у розмірі 20050,00 грн. 19.04.2023 р. позивачу повернуто аванс від ПрАТ «ТК`Айті-тур» за тур пакет №1193330 від 12.01.2022 р. у зв`язку з ануляцією, без ПДВ у розмірі 12000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до п.п.2, 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, з його вини завдано збитки позивачу через не отримання послуги, а тому суд прийшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені кошти у розмірі 20594,77 грн, а позов в цій частині задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведенного, позивачем не надано належні та допустимі докази того, що дійсно позивач зазнала фізичних та душевних страждань, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на момент прийняття рішення по справі воєнний стан продовжується. Відповідно до п.9 договору №1193330, сторони звільняються від майнової відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених договором, при виникненні форс-мажорних обставин, зокрема оголошена чи неоголошена війна. Враховуючи дію воєнного стану, суд відмовляє у стягненні пені. Вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій ґрунтуються на положеннях частини 2 статті 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже ураховуючи, що дана норма визнає умови відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов`язання, у справах про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести момент виникнення у відповідача грошового зобов`язання. Разом з тим обґрунтованих розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем не наведено. За таких обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних суд вважає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial