Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка складається з 3% річних від простроченої суми, а саме 6327,40 дол. США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.09.2022 року складає 231329,74 грн. станом на 13.09.2022 р. за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNG0GK0000000074, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 38923,00 доларів США, на термін до 27 травня 2028 року, а [PERSON] зобов`язався надавати щомісячні платежі для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено. Винесення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року, тобто за період з 27.05.2008 року по 13.03.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 25.03.2015 року, з 29.03.2015 по 13.09.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 6327,40 доларів США, що складається з 3% річних від простроченої суми. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до розгляду. 22.03.2023 року [PERSON] подав відзив та заяву про застосування позовної давності, згідно відзиву вважає позов необґрунтованим, безпідставним та повністю заперечує щодо його задоволення. Крім того [PERSON] зазначає, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, тобто позовну давність; на його думку позивачем пропущено строк позовної давності, тому є підстави для відмови у позові. Таким чином, просить в задоволенні позову відмовити. 14.04.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що винесення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, тому нарахування 3% річних від простроченої суми є цілком правомірним. Вказує, що на даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином не виконав, тому просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача «ПриватБанк» в судове засіданні не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] 18.05.2023, 04.07.2023, 01.08.2023 за викликом суду не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; матеріали справи містять від представника позивача - Ільїна О.М. клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його неможливістю прийняти участь в судовому засіданні. Зважаючи на те, що [PERSON] та його представник доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки за викликами на 18.05.2023, 04.07.2023, 01.08.2023 року суду не надали, суд вважає, що неявкасторони позивача відбулась за неповажних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом № DNG0GK0000000074 від 27.05.2008 року в розмірі 38612,90 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 834424,77 грн. (а.с. 6-7) Відповідач [PERSON] не виконав вказане рішення суду вчасно, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання, що не заперечувалось стороною у наданому відзиві. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. На цій підставі, AT КБ «Приватбанк» здійснено нарахування 3 % річних. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного AT КБ «Приватбанк» за період з 29.03.2015 р. по 13.09.2022 р. складає 6327,40 доларів США. Наданий розрахунок позивачем суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В зв`язку з цим до заявлених позовних вимог повинна бути застосована позовна давність. Судом встановлено, що позов поданий до суду 09.11.2022 року (відповідно штемпелю на конверті), то розрахунок сум для нарахування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, має бути зроблений щодо заборгованості з 09.11.2019 року. Як встановлено у пункті 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте суд не може виходити за межі позовних вимог, розрахунок зроблений за період з 29.03.2015 по 13.09.2022, позивач звернувся до суду з позовом 09.11.2022, а отже розмір заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми, за період з 09.11.2019 року по 23.02.2022 року, складає 2001,00 доларів США, що складає 73156,56 грн. за курсом 36,56 доларів США за одну гривню станом на дату подачі позовної заяви до суду. Отже на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial