Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

19 травня 2023 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника - адвоката Кукурудза Романа Орестовича до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №4519 від 14.09.2001, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кіяницею О.В. Реєстрація права власності підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим ОП ЗМБТІ 17.09.2001 року, про що внесено запис за реєстровим №37080, в реєстрову книгу №252. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,86 кв.м., в т.ч. житловою площею 26,52 кв.м. Спадкоємцями за законом І черги після смерті [PERSON] є діти померлої: [PERSON] - позивач та [PERSON] , [PERSON] - відповідачі. Факт родинних відносин з померлою матір`ю підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб. 28.02.2017 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. та зареєстрований в реєстрі за №316, відповідно до якого спадкоємцем всього свого майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, призначила [PERSON] , [INFO] . 01.07.2022 року позивач склав заяву про прийняття спадщини, на якій того ж дня його підпис було посвідчено Генеральним консульством України в Сан-Франциско, США, за р. №570/4-446, котра 27.07.2022 року була подана приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. через повірену особу - [PERSON] , що діяла на підставі довіреності, посвідченої 01.07.2022 року Генеральним консульством України в Сан-Франциско, США, за р. №570/4-447 (заява про прийняття спадщини зареєстрована нотаріусом за №191). На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу №100/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі: 69516575). 22.03.2023 позивач в особі повіреної [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте у відповідь нотаріус того ж дня видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2023 р. №167/02-31, в якій зазначила, що з правоустановчого документа на спадкову квартиру та за даними реєстру актів цивільного стану вбачається, що 14.09.2001 р. вказана квартира була придбана [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (батьком сторін), а тому за правовим режимом квартира перебуває не в особистій приватній власності спадкодавиці [PERSON] , а у спільній сумісній власності подружжя батьків сторін. Батько [PERSON] помер [INFO] , спадкова справа після нього не заводилась. На день відкриття спадщини він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані його діти, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] , а також його дружина, їхня мати [PERSON] , що підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.08.2022 р. №04-07/3/6706. За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] не здійснювалося. Оскільки документ, що посвідчує право власності на квартиру, виданий на ім`я [PERSON] , та частка зі спільного майна подружжя на спадкодавця [PERSON] не виділена, нотаріус дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим. Враховуючи, що після смерті [PERSON] , який був співвласником квартири [ADDRESS] , спадкова справа не заводилась, а отже спадщина після не нього не оформлювалась, постає питання про структуру власності на зазначену квартиру на час відкриття спадщини після спадкодавиці [PERSON] . Отже, на час смерті [PERSON] квартира належала на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , що означає рівність умовних ідеальних часток співвласників (по 1/2 у кожного). Подальша юридична доля квартири визначається змістом спадкових відносин, обумовлених смертю [PERSON] як співвласника квартири. Для цього потрібно встановити коло спадкоємців, що прийняли спадщину після його смерті. В період з 04.10.2001 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69653542 від 04.08.2022. За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] не здійснювалося. Позивач та відповідачі не прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їхнього батька [PERSON] . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після [PERSON] була його дружина [PERSON] , оскільки тільки вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК). З урахуванням викладеного, представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 23.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни копію спадкової справи №100/2022, що заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , як доказ у справі. Ухвалою від 21.06.2023 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 08.06.2023 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни надійшла копія спадкової справи №100/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 12.06.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнав заявлену позовну вимогу в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. У відзиві зазначив, що викладені в позовній заяві обставини відповідають дійсності: хоча на день смерті батька [PERSON] вони були прописані за однією адресою, фактично [PERSON] за тією адресою ніколи не проживав. Спадщину ні після батька, ні після матері він не прийняв і претендувати на неї не збирався, тому проти задоволення позову не заперечує. 13.07.2023 року від представника позивача [PERSON] адвоката Кукурудза Р.О. надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі; на фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягає. 13.07.2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов визнала, просила розглянути справу без її присутності в судовому засіданні. У відзиві вказала, що зміст позовної заяви є правдивим: після укладення шлюбу в 1989 році вона з батьками більше не проживала. Квартиру по вул. Рекордній батьки придбали у 2001 році, тому ні вона, ні позивач [PERSON] , ні відповідач [PERSON] в ній ніколи не жили. Спадщину як після батька, так і після матері вона не приймала та на неї не претендує, право на обов`язкову частку у спадщині їй не належить. Проти задоволення позову заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки обидва відповідачі у поданих ними відзивах на позовну заяву визнали позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.\~30\~ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Згідно зі ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимогст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.ст.81-83\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Положеннями ст.89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 12.08.1967 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 507, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. При реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного проживання у подружжя народилися діти: сини - [PERSON] та [PERSON] , та дочка [PERSON] . 02.09.1989 року [PERSON] зареєстрували шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». 14.09.2001 року [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , уклала договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. за реєстраційним номером 4519, відповідно до якого придбала квартиру [ADDRESS] .Згідно з реєстраційним посвідченням право власності на квартиру зареєстровано Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, про що внесено запис в реєстрову книгу №252 за реєстровим №37080 17.09.2001 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. В період з 04.10.2001 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69653542 від 04.08.2022. 28.02.2017 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. та зареєстрований в реєстрі за №316, відповідно до якого спадкоємцем всього свого майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, призначила [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. В період з 04.10.2001 року по день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . 01.07.2022 року позивач [PERSON] склав заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , за законом та за заповітом. Його підпис на заяві був посвідчений Генеральним консульством України в Сан-Франциско, США, за №570/4-446. 27.07.2022 року заява про прийняття спадщини була подана приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. представницею [PERSON] - [PERSON] . На підставі поданої заяви нотаріусом Кукурудз Т.Ю. було заведено спадкову справу №100/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі: 69516575). Станом на час розгляду справи інші особи, окрім позивача [PERSON] , не звертались до нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину після спадкодавці [PERSON] 22.03.2023 року позивач [PERSON] в особі представниці [PERSON] звернувся до нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 22.03.2022 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №167/02-31, в якій зазначила, що з поданого документа (договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кияницею О.В. 14.09.2001 року за №4516) та в результаті перевірки наявності зареєстрованого шлюбу в реєстрі реєстрації актів цивільного стану, вбачається, що 14.09.2001 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [PERSON] купила та зареєструвала за собою право власності на вище прописану квартиру та набула її у спільну сумісну власність подружжя. Факт шлюбних відносин підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00036376064 від 04.08.2022 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00036376150 від 04.08.2022 року. Квартира [ADDRESS] є майном, нажитим подружжям за час шлюбу, і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69653542 від 04.08.2022 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. З листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.08.2022 року за вих. 04-07/3/6706, вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (син) та [PERSON] (дружина). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Оскільки спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, і ніхто не подавав заяв про прийняття або про відмову від спадщини, спадкоємцями померлого [PERSON] вважаються ті спадкоємці першої черги відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, які проживали з ним разом на момент відкриття спадщини. За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] не здійснювалося. Оскільки з поданих документів вбачається, що документ, який посвідчує право власності на квартиру [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] , та частка із майна, що є у спільній сумісній власності, на спадкодавця [PERSON] не виділена, видати свідоцтва про право на спадщину не вбачається можливим. На підставі вищенаведеного нотаріус постановив відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії. За правилами статей 1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно зі\~статтею 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно із\~статтею 1221\~ЦК України (станом на час відкриття спадщини після [PERSON] та [PERSON] ) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Стаття 1272\~ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29\~Цивільного кодексу України. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо) (п. п. 1.12-1.13 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу II). Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п. п. 3.21, 3.22 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу II). Між тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.04.2021 року у справі №204/2707/19 (провадження №61-15380св20) зробив висновок, що державна реєстрація особи в будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за цією адресою реєстрації, оскільки може бути спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 р. у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що хоча він і був зареєстрований разом з батьком [PERSON] на час його смерті за адресою: [ADDRESS] , проте фактично ніколи в указаній квартирі не проживав. Враховуючи, що він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері, то не може вважатися таким, що прийняв спадщину будь-яким зі способів, передбачених законом, та не претендує на неї. Відповідачка [PERSON] позов визнала, про що надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона ніколи не була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини після смерті батьків не подавала та не є суб`єктом права на обов`язкову частку у спадщині після матері, тобто не приймала спадщину будь-яким способом після жодного з батьків. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідачі не прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їхнього батька [PERSON] . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після [PERSON] була його дружина [PERSON] , оскільки тільки вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК). З приводу вказаної у постанові нотаріуса причини відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину суд зазначає таке. Згідно зі статтею 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суду не подано доказів укладення подружжям [PERSON] та [PERSON] будь-яких договорів, спрямованих на відступлення від принципу рівності часток у праві спільної власності подружжя. Відповідно до п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368\~ЦК\~спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357\~ЦК\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено таким чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2».Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3\~ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 року у справі №570/997/19 (провадження №61-16257св20) звернув увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється\~або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки в такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у відповідних постановах,що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Також суд наголошує, що визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, не може вважатися ефективним способом захисту в розумінні положень статті 16 ЦК України та не може привести до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звертається до суду. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину після [PERSON] , та після його смерті стала одноосібною власницею належної подружжю квартири, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] успадкував зазначену квартиру після [PERSON] в цілому за заповітом. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] .

Outcome: approved