Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

23.06.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку і до повноліття сина. В обґрунтування позову зазначає, що їх шлюб остаточно припинив існування та сім`я розпалася, проживають окремо, поновлення подружніх відносин неможливе, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. Чоловік утворив нову сім`ю. Неповнолітній син проживає з нею та перебуває на її вихованні та утриманні. Після фактичного припинення шлюбних відносин матеріальної допомоги дитині відповідач не надає. Натомість відповідач може надавати кошти синові та сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від свого заробітку(доходу) щомісячно. Він є здоровим та працездатним, інших утриманців немає. Саме такий розмір аліментів відповідатиме засадам справедливості, розумності та необхідним для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тому змушена звернутися до суду. 27.06.2023 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. 02.08.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2019 року, який зареєстровано Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №59 /а.с.8/. Згідно до копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та встановлених в судовому засіданні, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Згідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] суд визначає з матір`ю, позивачем у справі, щодо чого заперечень не надійшло . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Отже, позивач посилається у позові на те, що неповнолітній син потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише нею. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своєму синові судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого сина, зокрема, є фізично здоровою, працездатною особою, інших утриманців немає, та не приймає участі в утриманні свого сина, на спростування чого останнім не було подано заперечень ( відзиву на позову). Натомість дитина проживає з матір`ю/а.с.10/. Тому суд, враховуючи також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача розмір судового збору, який було сплачено останньою при подачі позову до суду в сумі 1073,60 грн, а також в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., оскільки за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved