Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів, посилаючись на те, що відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 18.11.2013 року він сплачує [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі частини усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Крім того відповідно до судового наказу Балтського районного суду Одеської області від 24.02.2023 року він сплачує [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх: сина [PERSON] [INFO] , доньки [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] у розмірі частини усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2023 року до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] . За станом здоров`я він покинув службу в лавах Збройних Сил України, постійно хворіє, не може влаштуватися на роботу, у нього є непрацездатні батьки, які постійно хворіють, що породило заборгованість зі сплати аліментів за двома судовими рішеннями. Просив суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, шляхом визначення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно до віку до досягнення ними повноліття. Відповідачка [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом мише одержувача аліментів. Посилання позивача на положення ст. 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених вимог, вважає безпідставними, так як позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення, тобто зменшення стягнутої судом частки від його заробітку (доходу), а не зміну стягнутої судом частки від доходу на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] про час місце та розгляд справи були повідомлені належним чином, але до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що державним виконавцем Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01.03.2023 року було відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу виданого Балтським районним судом Одеської області № 493/180/23 від 24.02.2013 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх: сина [PERSON] [INFO] , доньки [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] у розмірі частини усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2023 року до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] . Крім того в матеріалах справи знаходиться копія виконавчого листа виданого Балтським районним судом Одеської області 05.11.2013 року провадження 2/493/958/13 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі частини усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] з відміткою про закінчення виконавчих дій на підставі п.1ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з подачею стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа. Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилався, на те, що він сплачує аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON] , що не відповідає дійсності, оскільки виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду останньою був відкликаний. Посилання [PERSON] на те, що у нього відсутня робота не може слугувати підставою задоволення позову, а дані про те, що у нього поганий стан здоров`я та він утримує непрацездатних батьків не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином суд дійшов висновку, що [PERSON] не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed