Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

12 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007 року, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2010 року розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, син постійно проживає разом з матір`ю та братом у гуртожитку, де мають у користуванні лише одну кімнату і умови їх проживання не відповідають потребам дитини. Вказав, що він проживає у власному будинку та має належні умови для проживання сина, також син зареєстрований у його будинку. Добровільної згоди із відповідачем щодо місця проживання сина ними не досягнуто. Посилаючись на те, що він забезпечує нормальні умови проживання та відпочинок сина, останній виявляє бажання проживати разом з ним, позивач просив суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. У судовому засіданні позивач підтримав наданий позов та прохав його задовольнити. У судовому засіданні відповідач вказала, що вона не погоджується з тим, щоб син переїхав жити до батька, однак при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, заслухавши думку дитини та дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Позивач та відповідач з 28 квітня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2010 року розірвано (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Глобинської міської ради Полтавської області №3036/14-13 від 22.09.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2021 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 04.04.2023 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досяг 15 років, отже він досяг віку, з якого вправі вільно обирати собі місце проживання. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Глобинської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Глобинської міської ради від 30.05.2023 року № 165, комісія з питань захисту дитини при виконкомі Глобинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . При визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, судом встановлено, що після розірвання шлюбу син фактично проживав з матір`ю та періодично ночував у батька за місцем проживання батька, де створені усі умови для проживання й розвитку дитини, батько дитини має можливість забезпечувати дитину для її гармонійного розвитку, разом з цим неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що бажає проживати разом з батьком. За встановлених обставин, з урахуванням принципу як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що проживання з батьком на даний час найбільше відповідає інтересам дитини, тому дійшов висновку про необхідність визначення її місця проживання з батьком, тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved