Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] із позовом до КП «Ірпіньводоканал» про визнання пункту договору недійсним. В позовній заяві зазначає, що 27.11.2017р. придбав квартиру [ADDRESS] . На час придбання квартири показники лічильника холодної води були - 515м.куб., про що повідомив на вимогу представника КП «Ірпіньводоканал» при укладенні 23.01.2018 року договору «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] ». Йому не відомо чи було спожито зазначений об`єм води до того як він придбав зазначену квартиру, чи з якихось причин було встановлено цей лічильник води, який вже був десь у користуванні та має зазначені показники. При укладенні договору представник КП «Ірпіньводоканал» зазначила, що вартість 515м.куб., начебто спожитої води, становить 9714,96 грн. і це є його боргом; його заперечення не були взятті до уваги. Крім того було зазначено, якщо зазначений розмір боргу не зазначити в договорі йому буде відмовлено в його укладанні, питання з боргом буде вирішено пізніше, після складення представниками КП «Ірпіньводоканал» акту за результатами огляду лічильника. 02.02.2018 року комісією КП «Ірпіньводоканал» за результатами огляду лічильника холодної води був складений акт опломбування, в якому зазначено первинні показники - 518м.куб. Також було повідомлено, що до нього договір про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення по цій квартирі не укладався, у зв`язку з чим лічильник не опломбовувався та на облік в КП «Ірпіньводоканал» не ставився. З наведеного стало зрозуміло, що представники КП «Ірпіньводоканал» розібралися в питанні відсутності наявного начебто боргу, претензії до нього відсутні. 21.11.2018 року від КП «Ірпіньводоканал» прийшло повідомлення про наявність заборгованості у розмірі 9131,43 грн. З листа №170 від 28.12.2018 року виходить, що сума боргу виникла на підставі його особистого зобов`язання погасити борг, про що зазначено в п. 31 договору «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] » від 23.01.2018 року укладено між ним та відповідачем. Також йому запропоновано погасити борг перед підприємством і у порядку регресу звернутися до продавців квартири на відшкодування заподіяної йому шкоди. Звертає суд увагу на той факт, що типовим договором в редакції Постанови КМ №933 від 03.09.2009 року - про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачено умови визнання боргу попереднього користувача. Відповідно до ч.4. ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п.7, 10 розділу II Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №270 представник оператора зовнішніх інженерних мереж виконує опломбування вузла комерційного обліку та складає акт про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік. Опломбування вузла комерційного обліку здійснюється пломбами оператора зовнішніх інженерних мереж. Дата опломбування та початкові показання приладів обліку вузла комерційного обліку зазначаються в акті про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік. З дати складання акта про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік такий вузол є прийнятим оператором зовнішніх інженерних мереж і виконавцем відповідної комунальної послуги на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї. Відповідно до п.9 Правил №630 - квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. З моменту опломбування лічильника розрахунки за спожиту воду та відповідний об`єм стоків здійснюються за показниками лічильника. З наведеного виходить, що показання лічильника холодної води можна брати до розрахунку суми заборгованості лише після того як цей лічильник буде опломбовано та поставлено на облік в КП «Ірпіньводоканал». У даному випадку відбулося навпаки, спочатку було нараховано неіснуючий борг, на підставі показань лічильника який не був опломбований та не перебував на обліку в КП «Ірпіньводоканал», а потім цей лічильник був опломбований та поставлений на облік із зазначенням первинні показники -518м.куб. Тобто, відповідач не мав права нараховувати заборгованість за 515м.куб., оскільки первинні показники -518м.куб. Крім того, в п.31 договору зазначено, що заборгованість виникла саме за - надані послуги. Враховуючи наведені норми виникає питання - яким чином надавались послуги без укладення договору. Вважає, що зазначені обставини свідчить про те, що - п. 31 договору «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] » від 23.01.2018 року, - щодо встановлення заборгованості споживача перед Водоканалом по оплаті начебто наданих послуг в сумі 9714,96 грн., 515м.куб. суперечить нормам Цивільного Кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постанові Кабінету Міністрів України №933 від 03.09.2009 року, Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 270, тому вважає, що його слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Просить суд визнати недійсним п. 31 договору «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] » від 23.01.2018 року: - «На час укладення (переукладення) цього договору споживач має перед Водоканалом заборгованість по оплаті наданих послуг в сумі 9714,96 грн., 515м.куб., яку визнає і зобов`язується оплатити.». Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов вважає некоректним та таким, що не підлягає задоволенню. Так, як мова іде про відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, необхідним є звернення до нормативно - правових актів, які більш детально регламентують дане питання. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Таким чином, даний Закон «відмежовує» договір від усіх інших підстав виникнення зобов`язань, згаданих у ст. 11 ЦК України, виключний характер Договору як єдиної підстави виникнення зобов`язань у сфері надання житлово-комунальних послуг. Договір укладається на підставі документа на право власності на житло і згідно заяви про відкриття особового рахунку щодо оплати за послуги. Копія такої заяви підписаної позивачем додається. В графі «нарахування проводити з» - написано - 00000м.куб. водолічильника. Тобто, позивач підписуючи цю заяву, визнав, що надавач послуг (КП «Ірпіньводоканал») мав нараховувати йому оплату з нульових показань водолічильника. Тому і в укладеному договорі на надання послуг водопостачання і водовідведення о/р 223586 в пункті 31 визначена сума боргу 9714, грн., яку користувач визнає і зобов`язується оплатити, бо підтверджує її своїм підписом. Ст. 527 ЦКУ висвітлює вимоги закону щодо виконання зобов`язань належними сторонами: «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». На підставі викладеного, вважають позов безпідставним і тому просять суд відмовити позивачу - [PERSON] в його задоволені. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що позиція відповідача, зазначена у відзиві, щодо визнання ним боргу, оскільки він підписав договір «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] », є необґрунтованою, такою, що ніяким чином не спростовує правову позицію позивача викладену у позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позов повністю. Крім того, зазначає, що не вносив до заяви від 23.01.2018р. запис в графі: -нарахування проводити з 00000 м. куб. водолічильника», стверджуючи протилежне відповідач намагається ввести в обману суд. Відповідачем через канцелярію суду подано заяву про доповнення відзиву на позовну заяву. Відповідно до інформації, наведеній у довідці № 1738 від 08.11.2019 року за підписом начальника відділу збуту КП «Ірпіньводоканал» Кирилюк В.І. вбачається, що будинок [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію у 2011 році. Квартира позивача № 6 у цьому будинку до моменту його звернення до відповідача із заявою про відкриття особового рахунку та укладення договору, як така, в якій споживаються послуги з водопостачання та водовідведення у відповідача не обліковувалася, водолічильники в даній квартирі не встановлювалися, не опломбовувалися, на облік не бралися, жодних заяв про відкриття особового рахунку та укладення договору від власників квартири за даною адресою до водоканалу не надходило. Ця фактична обставина свідчить про те, що позивач придбав квартиру щодо якої у попередніх власників не було сформовано договірних відносин із водоканалом і відповідно не зафіксовані грошові зобов`язання. Ця обставина може свідчити про те, що на момент придбання позивачем квартири фактичного водоспоживання в ній не відбувалося, або, якщо і відбувалося, то виключно у бездоговірному режимі. Водночас, слід зазначити, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири між сторонами договору не було врегульовано питання щодо межі розподілу відповідальності за споживання (договірне / бездоговірне) продавцями квартири комунальних послуг, в т.ч. з централізованого водопостачання та водовідведення. На момент купівлі позивачем квартири послуги з централізованого водопостачання та водовідведення були підключені до квартири в цілодобовому режимі. В договорі купівлі-продажу сторонами не засвідчено, що у квартирі встановлені прилади обліку, не зазначено їх показники. З моменту реєстрації права власності на квартиру позивач став власником усіх внутрішніх водопровідних та каналізаційних мереж, розташованих в ній, сантехнічних вузлів, до яких приєднана система водопостачання, а також приладів обліку, якщо такі були встановлені у квартирі, оскільки все зазначене є невід`ємною частиною майна, що придбав позивач. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» який діяв на момент придбання позивачем квартири, на споживачів послуг з централізованого водопостачання та водовідведення законом покладено обов`язок укласти договір для можливості споживання послуг на законних підставах. В іншому випадку фактичне споживання послуг вважається бездоговірним, але при цьому відсутність договору не заперечує факт користування послугами та не позбавляє виробника послуг законного права на їх оплату. Відповідно до п. 17 договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 та запису про право власності №23554899 від 24.11.2017 р. позивач набув у власність квартиру за адресою [ADDRESS] . 23.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою відкрити особовий рахунок по сплаті за послуги з водопостачання та водовідведення. В заяві позивач вказав про те, що на момент звернення до відповідача у нього в квартирі за адресою [ADDRESS] вже був встановлений прилад обліку води. Працівники відповідача до процесу встановлення вказаного приладу обліку не залучалися. На підставі заяви позивача відповідач 23.01.2018 відкрив за вказаною позивачем адресою особовий рахунок [NUMBER] , про що було зроблено відмітку у самій заяві та зазначено у договорі про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення від 23.01.2018. Виходячи із фактичних обставин, було виявлено, що у період 24.11.2017 - 23.01.2018 позивач здійснював бездоговірне споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Ця обставина підтверджується показаннями лічильника, встановленого в його власній квартирі. Цей факт підтвердив також сам позивач, повідомивши про те, що на момент укладання договору у нього, згідно із показниками встановленого в його квартирі лічильника, було спожито 515кум.м. води та стільки ж скинуто стоків. Вказану ним інформацію при відкритті нового особового рахунку № [NUMBER] було внесено до абонентської бази підприємства. Окрім цього, при підписанні договору про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення від 23.01.2018 у пункті 31 позивач власноруч посвідчив своїм підписом, що на момент укладання договору ним вже було спожито 515м.куб. послуг на загальну вартість 9 714,96 грн. Актом опломбування від 02.02.2018 встановленого у позивача лічильника було зафіксовано факт споживання води та з введення стоків у розмірі 518м.куб. Про те, що позивач особисто і власноруч підписався під вищевказаним зобов`язанням, визначеним у п.31 договору, свідчить наявність його підпису в обох оригінальних примірниках договору, а також цілком очевидним є ідентичність його підпису із підписами в самому договорі, а також в договорі купівлі-продажу квартири від 24.11.2017. Свої підписи позивач не заперечує, про те, що позивач був під впливом якихось обставин або не усвідомлював що робив, підписуючи даний договір, не вказав, відповідних доказів не надав. Також слід зазначити, що пункт 31 договору прописаний зрозуміло та конкретно, тобто не може тлумачитися сторонами по-різному або неоднозначно. Що стосується тверджень позивача щодо запису в його заяві про відкриття особового рахунку про те, що нарахування проводити з 00000куб.м. та вимоги проведення експертизи, то слід заначити, що відповідач не заперечує того факту, що записи стосовно проведення нарахування з 00000куб.м. та присвоєння особового рахунку № [NUMBER] зроблені відповідальними особами підприємства, а не особисто позивачем. Отже немає жодної потреби в проведенні експертизи. Посилання позивача в позові на ту обставину, що його обов`язок оплачувати послугу виникає виключно лише після укладення договору та опломбування лічильника не відповідає вимогам діючого законодавства та спростовується нормами права. Споживання послуг без укладання договору не надає споживачам права не безоплатне їх використання. Особа, яка споживає воду, зобов`язана сплачувати за таке споживання в будь-якому випадку. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 9 Правил № 630 квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. З моменту опломбування лічильника розрахунки за спожиту воду та відповідний об`єм стоків здійснюються за показниками лічильника. З наведених положень позивач зробив висновок, що показання лічильника холодної води можна брати до розрахунку суми заборгованості лише після опломбування та взяття на облік лічильника. Відповідач повністю погоджується із даними твердженнями, оскільки дійсно такий порядок передбачений Правилами № 630, але у своїй позиції позивач не взяв до уваги свої прямі обов`язки, визначені як нормами Правил, так і нормами законів. Наявність на момент опломбування лічильника, що встановлений у квартирі позивача, показників 518м.куб. свідчить про те, що позивач, всупереч встановленому законодавством порядку надання послуг, почав споживати послуги без попереднього звернення до підприємства питного водопостачання про взяття на облік лічильника, без його опломбування та без укладання відповідного договору. Таким чином, позивач, всупереч діючому Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженому Наказом Мінрегіонбуду № 270 від 12.10.2018, фактично безобліково споживав послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підтверджується актом опломбування від 02.02.2018року. Покази лічильника - це факт користування водою, який позивачем не заперечується та не спростовується належними доказами. Належні та достовірні докази того, що у бездоговірний (безобліковий) період позивач послуги не споживав у позові відсутні. З огляду на зазначене, посилання позивача на ст. 901 ЦК України, як на підставу для визнання п. 31 договору недійсним є безпідставним, оскільки мова йде не про сплату вартості послуг, які спожиті позивачем за договором, а про сплату заборгованості за послуги, надані йому в бездоговірний період, а зобов`язання щодо їх оплати виникають у позивача з підстав закону. У позовній заяві позивач також вважає, що недійсність п. 31 договору пов`язана із тим, що типовим договором в редакції Постанови КМУ №933 від 03.09.2009 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення не передбачено умови визнання боргу попереднього користувача. Таке твердження позивача є безпідставним та не ґрунтується ні на правових нормах, ні на фактичних обставинах справи. В укладеному договорі п. 31 не суперечить змісту типового договору та не є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України визначені правові підстави з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог щодо відповідності змісту правочину актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; вільного волевиявлення учасника правочину; вимог стосовно настання реальних наслідків, що обумовлені правочином. Позивач вимагає визнати п. 31 договору недійсним, але з підстав, наведених в його позовній заяві не вбачається невідповідності п. 31 договору статтям 203 та 215 ЦК України. Відповідних доказів на підтвердження наявних підстав для визнання недійсності п.31 договору до позову позивачем також не додано. Враховуючи вище викладене просить суд відмовити в задоволенні позову. Позивачем подано відповідь на заяву про доповнення відзиву на позовну заяву, в якій зазначає що відповідач, ознайомившись з відповіддю на відзив, замість того, як то передбачено законодавством, подати до суду - заперечення, подав до суду заяву про доповнення відзиву на позовну заяву, документ який непередбачений в - чинному ЦПК України, та відносно якого не встановлено строків та порядку подання. Відповідач у пункті 6 заяви визнав той факт, що саме його працівники внесли до його заяви про відкриття особового рахунку по сплаті за послуги водопостачання та водовідведення від 23.01.2018р. запис в графі: - «нарахування проводити з 00000 м.куб. водолічильника, тобто відповідач, стверджуючи протилежне у відзиві на позов намагався ввести суд в оману створюючи штучні докази. Тобто відповідач вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості. На його думку зазначені дії підпадають під ознаки злочину передбаченого ст.366 КК України. Відповідач плутається у своїй правові позиції, змінивши її вже чотири рази: зазначаючи спочатку, що борг попередніх власників квартири і йому слід його сплати, а потім в порядку регресу його з них стягувати; потім стверджує, що це його борг і це обґрунтовується п.31 договору в якому визначено борг; потім починає стверджувати, що у даному випадку відбулось" бездоговірне використання послуг, але не може навести жодного належного доказу, окрім своїх припущень, щодо законних підстав визначення зазначеного розміру боргу, оскільки відповідно до чинного законодавства показники водолічильника можливо застосовувати лише після укладення договору, що в свою чергу виключає можливість застосування - бездоговірного використання послуг; і завершує свої міркування повернувшись до позиції, що обґрунтування боргу будується на п.31 договору. Враховуюче вищенаведене, прошу відповідача врахувати наступне. Предметом позову є - визнання недійсним п.31 договору «Про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення. у зв`язку з неправомірним нарахуванням боргу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ним до позову додано складений представниками відповідача акт опломбування, в якому зазначено первинні показники - 518м.куб. Також просить взяти до уваги пояснення відповідача, а саме: - «працівники відповідача до процесу встановлення вказаного приладу обліку води не залучались», тобто відповідачу невідомо якими саме показники на водолічильнику були при його встановлення, тому твердження відповідача, що ним використано 515 м. куб. води є необґрунтованим, відповідно і нарахування боргу також є необґрунтованим. Крім того, слід врахувати пояснення відповідача, що саме його працівники внесли до його заяви про відкриття особового рахунку по сплаті за послуги водопостачання та водовідведення від 23.01.2018р. запис в графі: - «нарахування проводити з 0000 м. куб. водолічильника», що також свідчить про необґрунтоване нарахування боргу з 0.00 м. куб - 515 м.куб. Тобто відповідачем не надано жодного належного доказу щодо законних підстав визначення (нарахування) зазначеного розміру боргу. Відповідно до правової позиція Верховного Суду України у справі № 6-2951 цс 15, на яку також посилається відповідач: - «Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними». Твердження відповідача про його намір безкоштовно користуватися послугами з централізованого водопостачання та водовідведення є безпідставним, оскільки починаючи з 515м.куб. (показання водолічильника на час придбання квартири) - до 672м.куб. (показання водолічильника на сьогодні) заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у нього немає. Зазначив, що за два роки ним спожито 157м куб. води, у цей же час відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що він з 24.11.2017 по 23.01.2018 - за 60 днів спожив 515м.куб. Він не бажає сплачувати кошти за послуги які не отримував. Просить суд задовольнити позов повністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляду справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. Відповідач КП «Ірпіньводоканал» в судове засідання не забезпечив явку свого представника, через канцелярію суду подав клопотання щодо розгляду справи без участі представника відповідача за наявними у справі документами. Перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23.01.2018 року [PERSON] , як споживач, проживаючий за адресою: [ADDRESS] та Комунальне підприємство «Ірпіньводоканал», в особі заступника начальника Коваленка Віктора Михайловича, що діє на підставі довіреності № 217 від 02 лютого 2016 року укладено договір про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно п. 31 договору на час укладання (переукладання) цього договору споживач має перед Водоканалом заборгованість по оплаті наданих послуг в сумі 9714,96грн., 515м.куб., яку визнає і зобов`язується оплатити. Договір містить підписи сторін. Згідно акту КП «Ірпіньводоканал» від 02.02.2018 року комісія в складі начальника водопровідно-каналізаційного участку [PERSON], контролера [PERSON] , абонента [PERSON] склали акт про те, що цього числа за адресою [ADDRESS] було встановлено водомір (и) типу № 10168465 ЕТ-1,5-V. Первинні показники ф. 0518 № пн. 43127011. Згідно листа КП «Ірпіньводоканал» від 28.12.2018 № 1710 адресованого [PERSON] на його запит вбачається, що відповідно до укладеного між КП «Ірпіньводоканал» та [PERSON] договором про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення о/р 223586 від 23.01.2018 року у пункті 31, [PERSON] було взято на себе зобов`язання сплатити КП «Ірпіньводоканал» заборгованість в сумі 9 714,96 гривень. Ст. 527 ЦК України висвітлює вимоги закону щодо виконання зобов`язання належними сторонами: «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. На підставі викладеного, для правового урегулювання даного питання, радять погасити перед підприємством наявний борг і у порядку регресу звернутися до продавців квартири на відшкодування заподіяної шкоди, що прямо передбачено законодавством. Згідно листа КП «Ірпіньводоканал» від 08.11.2019 № 1738 вбачається, що договір на особовий рахунок [NUMBER] за адресою [ADDRESS] про надання послуг водопостачання та водовідведення був укладений 23.01.2018 року на власника [PERSON] згідно його заяви. З його слів на водолічильнику, який знаходиться в квартирі та встановлений без участі КП "Ірпіньводоканал" показники становили 515куб.м. нарахування на ці показники складає 9714,96 грн. Це відображено в п. 31 договору № 223586 від 23.01.2018 року про надання послуг водопостачання та водовідведення та зазначено додатково його підписом, що підтверджує факт споживання послуг до моменту укладання вказаного договору. Після укладання вищевказаного договору 02.02.2018 року водолічильник був опломбований контролером КП «Ірпіньводоканал". На момент опломбування фактичні показники вже становили 518м.куб. До моменту звернення [PERSON] до КП "Ірпіньводоканал" ніхто не звертався з пропозицією про укладення договору та інформація про фактичне проживання в даній квартирі була відсутня. Додатково повідомляють, що будинок зданий в експлуатацію в лютому 2011 року. Згідно переліку сум за період по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] , [ADDRESS] за січень 2018 року має заборгованість 9714,96, сплачено 282,96грн., борг на кінець 9 432грн. Згідно листа Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування від 19.10.2020 № 8/1/7292-20 на звернення [PERSON] від 15.10.2020 № К-4511 щодо прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку нарахування оплати за спожиту послугу необхідно здійснювати саме від показників зазначених в акті про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, порушення принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, спричинення істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдання шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Звертаючись до суду з позовом про визнання пункту договору недійсним, позивач посилається, зокрема, на те, що неправомірно нараховано борг, в п. 31 договору зазначено, що заборгованість в сумі 9714,96грн, 515м.куб. виникла саме за надані послуги. При тому, що в акті опломбування за результатами огляду лічильника холодної води складеного 02.02.2018 року зазначено первинні показники 518м.куб., крім того, є підтверджена відповідачем інформація про це що до нього договір про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення по цій квартирі не укладався, у зв`язку з чим лічильник не опломбовувався та на облік в КП «Ірпіньводоканал» не ставився. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору. Згідно, з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 8 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що діяли до 01.05.2022 року (затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630) (далі - Правила № 630) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. 4. ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п.7, 10 розділу II Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 270 представник оператора зовнішніх інженерних мереж виконує опломбування вузла комерційного обліку та складає акт про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік. Опломбування вузла комерційного обліку здійснюється пломбами оператора зовнішніх інженерних мереж. Дата опломбування та початкові показання приладів обліку вузла комерційного обліку зазначаються в акті про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік. З дати складання акта про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік такий вузол є прийнятим оператором зовнішніх інженерних мереж і виконавцем відповідної комунальної послуги на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї. Відповідно до п. 9 Правил № 630 - квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Учасники розгляду не заперечують той факт, що позивач [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] 24.11.2017 року на підставі договору купівлі продажу. Та на підставі заяви позивача відповідач 23.01.2018 відкрив за вказаною адресою особовий рахунок [NUMBER] , про що було зроблено відмітку у самій заяві та зазначено у договорі про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення від 23.01.2018 року. Стаття 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», який є спеціальним нормативним актом, що регулює відносини у сфері водопостачання та водовідведення, покладає на споживачів обов`язок своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Вказаними нормами поняття споживача не пов`язане із наявністю або відсутністю договірних відносин, оскільки законом визначено, що особа, яка фактично споживає послугу з водопостачання набуває статусу споживача. При цьому встановлено, що правомірне споживання послуг має відбуватися виключно на підставі договору. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» який діяв на момент придбання позивачем квартири, на споживачів послуг з централізованого водопостачання та водовідведення законом покладено обов`язок укласти договір для можливості споживання послуг на законних підставах. В іншому випадку фактичне споживання послуг вважається бездоговірним, але при цьому відсутність договору не заперечує факт користування послугами та не позбавляє виробника послуг законного права на їх оплату. Споживання послуг без укладання договору не надає споживачам права не безоплатне їх використання. Це кореспондується із вимогами законодавчих актів, якими в разі потреби споживання послуг водопостачання та водовідведення саме на споживачів послуг покладено обов`язок звернутися до виробника послуг та укласти відповідний договір для забезпечення підставного та правомірного їх споживання. Відповідно до п. 20. Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач комунальних послуг - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про комерційний облік тепловоїенергії та водопостачання" та Правил. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Відповідач в своїх доповненнях до відзиву зазначає, що до моменту звернення [PERSON] до відповідача із заявою про відкриття особового рахунку та укладення договору, квартира [ADDRESS] , як така, в якій споживаються послуги з водопостачання та водовідведення у відповідача не обліковувалася, водолічильники в даній квартирі не встановлювалися, не опломбовувалися, на облік не бралися, жодних заяв про відкриття особового рахунку та укладення договору від власників квартири за даною адресою до водоканалу не надходило. Ця фактична обставина свідчить про те, що позивач придбав квартиру щодо якої у попередніх власників не було сформовано договірних відносин із водоканалом і відповідно не зафіксовані грошові зобов`язання. Ця обставина може свідчити про те, що на момент придбання позивачем квартири фактичного водоспоживання в ній не відбувалося, або, якщо і відбувалося, то виключно у бездоговірному режимі. Водночас, відповідно до договору купівлі-продажу квартири між сторонами договору не було врегульовано питання щодо межі розподілу відповідальності за споживання (договірне / бездоговірне) продавцями квартири комунальних послуг, в т.ч. з централізованого водопостачання та водовідведення. На момент купівлі позивачем квартири послуги з централізованого водопостачання та водовідведення були підключені до квартири в цілодобовому режимі. В договорі купівлі-продажу сторонами не засвідчено, що у квартирі встановлені прилади обліку, не зазначено їх показники. З моменту реєстрації права власності на квартиру позивач став власником усіх внутрішніх водопровідних та каналізаційних мереж, розташованих в ній, сантехнічних вузлів, до яких приєднана система водопостачання, а також приладів обліку, якщо такі були встановлені у квартирі, оскільки, все зазначене є невід`ємною частиною майна, що придбав позивач. При цьому відповідач не надав суду підтверджень (жодних розрахунків підтвердження надання своїх послуг, протягом якого часу та вартості надання послуг, а також отримання таких споживачем [PERSON] ), що [PERSON] отримував надані послуги від відповідача на суму заборгованості 9714,96грн. до укладання договору про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення о/р 223586 від 23.01.2018 року . Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що було виявлено, що у період з 24.11.2017 - 23.01.2018 позивач здійснював бездоговірне споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Ця обставина підтверджується показаннями лічильника, встановленого в його власній квартирі, оскільки дані твердження суперечать поданому переліку сум за період по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] ( [ADDRESS] ) вбачається, що в період листопад -грудень 2017 року послуги з водопостачання і водовідведення не надавались, оскільки ні по нормам ні по лічильнику нарахувань не було; лише за січень 2018 року борг на початок 0грн. нараховано по лічильнику хв - 3720,36грн, стоки - 5994,60грн, всього 9714,96грн. при цьому сплачено 282,96грн, та борг на кінець січня 2018 року 9432грн. Суд не бере до уваги подану заяву [PERSON] від 23.01.2018 року щодо відкриття особового рахунку по сплаті за послуги, що містить відмітку щодо нарахування проводити з 00000м.куб., в/л, оскільки в своєму відзиві відповідач зазначає, що записи стосовно проведення нарахування з 00000м.куб. та присвоєння особового рахунку № [NUMBER] зроблені відповідальними особами підприємства, а не особисто позивачем. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, щодо відсутність правових підстав для нарахування позивачу заборгованості в розмірі 9714,96грн. на момент укладання з ним договору про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення о/р 223586 від 23.01.2018 року. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як передбачено ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нарахування [PERSON] заборгованості в розмірі 9714,96грн. суперечить чинному законодавству, а отже, умови п. 31 договору про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення о/р 223586 від 23.01.2018 року «На час укладення (переукладення) цього договору споживач має перед Водоканалом заборгованість по оплаті наданих послуг в сумі 9714,96 грн., 515м.куб., яку визнає і зобов`язується оплатити» є несправедливим, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, суперечать принципу добросовісності, таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, та таким, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved