Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

До Лебединського районного суду Сумської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Мотивує свої вимоги тим, що він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . На даний час шлюб між сторонами розірваний. Позивач зазначає, що відповідачка має намір виїхати за кордон разом з дітьми. Він зазначає, що у нього належні умови для проживання дітей, натомість як за кордоном у відповідачки немає ні друзів, ні родичів, ні знайових. Він зазначає, що дітям краще залишитися проживати разом з ним. Тому звернувся до суду та просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач ствердив свої позовні вимоги просить їх задовольнити, мотивує це тим, що відповідачка має намір виїхати за кордон. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що дійсно, хоче виїхати за межі України і вирішити питання про проживання дітей з батьком. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, пояснила це тим, що в цьому немає жодної необхідності, крім того, зазначила, що позивач є військовослужбовцем, а на даний час в країні оголошено воєнний стан, тому рішення про визначення місце проживання дітей з батьком не буде, в першу чергу, відповідати інтересам дітей. В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини: 3 квітня 2018 року Лебединським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 22, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що ствіерджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 9). В шлюбі народилися діти: [INFO] донька - [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 11); [INFO] син - [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області, справа № 950/888/23 від 25 квітня 2023 року (а.с. 10), шлюб між стронами розірваний. [PERSON] працював лісорубом, згідно трудового договору від 1 жовтня 2020 року у ФОП [PERSON] . Був звільнений з роботи в зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації. Має виключно позитивну характеристику (а.с. 13). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 4, 7) [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком дітей, з яким діти і так фактично проживають і ним не ставиться питання про зміну їх місця проживаня чи їхньої матері. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Таким чином, право позивача та інтереси дітей не порушено, а тому в задоволенні вимог щодо визначення місця проживання дітей слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають віднесенню на позивача, оскільки у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини відмовлено.

Outcome: dismissed