Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивачка зазначила, що 13.09.2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 655. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] . [INFO] в шлюбі народилася донька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2016 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2016 року та до повноліття дитини. 21.03.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірваний. 15.12.2016 року судом був виданий виконавчий лист з виконання рішення суду про стягнення аліментів. 16.12.2016 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Дніпра було відкрито виконавче провадження. 03.06.2020 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 197 , прізвище дружини [PERSON] . У даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . В зв`язку зі зміною сімейного стану, появою другої дитини, неможливістю матері повноцінно працевлаштуватися для отримання власного доходу, збільшенням витрат на утримання та виховання старшої доньки [PERSON] , якій виповнилося 8 років, просить суд змінити порядок стягнення та розмір аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року відкрито провадження в справі. Призначено судове засідання, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю (позивачкою) та знаходиться на її утриманні, та це не заперечують сторони по справі. Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може відбуватись у виді зміни способу їх стягнення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Отже, способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, в якому зазначено, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд вважає, що раніше визначений рішенням суду розмір аліментів занадто малий. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2022-2023 роках, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку тощо. Розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати на утримання доньки, і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що з урахуванням положень ст. 182 СК України мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідач є здоровою, працездатною особою, тобто може працювати і отримувати дохід, не має на утриманні інших осіб. Ним не надано заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці. Окрім того, відповідачем визнано позов, тому у даному випадку це не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем та винесення рішення по суті справи. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільну доньку [PERSON] є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Враховуючи наведене, необхідно змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved