Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №165 Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За життя спадкодавець заповіту не склав, тому право на спадкування за законом у першу чергу отримав син [PERSON] та дружина [PERSON] . Позивач у порядку ст. 1270 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. та подала заяву про прийняття спадщини, а син відповідно заяву про відмову від прийняття спадщини. На підставі її заяви та наданих документів нотаріусом 19.07.2022 року було заведено Спадкову справу за №14/2022. Після витоку шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на успадковану квартиру, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав того, що правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам, встановленими у ст. 47 ЗУ «Про нотаріат». Бажаючи оформити свої права власності на спадкове майно, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Для підтвердження зазначених обставин представник позивача заявив клопотання про витребування від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. копію спадкової справи №14/2022, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області. Ухвалою суду від 02\~травня 2023 року від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. витребувано копію спадкової\~справи №14/2022\~заведену після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Стаднічук А. в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] не з`явився до зали судового засідання, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] , про що 28 червня 2022 року Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис за №165, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 6/. Родинні відносини\~позивача зі\~спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , з якого вбачається, що 18 жовтня 1986р. [PERSON] , [INFO] (рос. мовою) уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] (рос. мовою) , про що зроблено запис №5. Після укладення шлюбу останній було присвоєно прізвище [PERSON] (рос. мовою) /а.с. 5/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №69500510 від 19.07.2022 року після смерті [PERSON] заводилась спадкова справа 14/2022. Матеріалами спадкової справи № 14/2022 заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що була витребувана судом від приватного нотаріуса\~Вознесенського районного\~нотаріального округу\~Миколаївської області\~Болгарчук О.Ф.\~встановлено, що в матеріалах спадкової справи наявна заява від [PERSON] (датована 19.07.2022р.), яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця та наявна заява про відмову від прийняття спадщини від [PERSON] (датована 08.07.2022р.). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 Цк України). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також уразі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом почергово). [PERSON] прийняла спадщину подавши до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. заяву про прийняття спадщини, що зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 19.07.2022 року за № 35. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено. 26.04.2023 року Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки: відповідно до п. 4.12, п.4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України наданий правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам, встановленим у ст. 47 ЗУ «Про нотаріат». За життя, [PERSON] 21 серпня 2001 року, як член біржі, за результатами біржових торгів придбала у членів біржі [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , про що сторонами було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований [PERSON] товарно сировинною біржею «Південь» в журналі реєстрації біржових угод нерухомість за №99 від 21 серпня 2001 року. Відповідно до п. 2 Договору купівлі продажу нерухомого майна №99 [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м., яка складається з двух житловий кімнат житловою площею 26,5 кв.м., коридору 1-1, кухні 1-4, вбиральні 1-5, ванної 1-6, згідно з технічним паспортом, який являється невід`ємною частиною правовстановлюючого документу, вартість 24298 гривень. Згідно реєстраційного посвідчення 30.08.2001 року Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] , в цілому зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 21.08.2001 р. Р№99, та записано в реєстрову книгу №14 за реєстровим №1820. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта від 25 квітня 2023 р. оціночна вартість квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на дату оцінки 25.04.2023 р. складає 158199 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.07.2023 року №338056552, №338056284, квартира [ADDRESS] ; [ADDRESS] - відомості відсутні. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 128,153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до т. 224 ЦК УРСР за договором купівлі продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.15 Закону України Про товарні біржі в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до п. 9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних чи фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, визначала Договори купівлі продажу, міни, зареєстровані біржею. Пунктом 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства України від 18 червня 1994 року №18/5, прямо передбачалося, що право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, договором купівлі продажу, зареєстрованим на біржі. Отже, слід зазначити, що Держава України свого часу через відповідний орган, який відповідно до законодавства мав право реєструвати договори купівлі-продажу (КП «ММБТІ»), - визнала за [PERSON] право власності на придбану квартиру, а тому зі сплином часу, невизнання іншими органами, яким Держава надала право реєструвати право власності, договору купівлі-продажу - буде порушенням принципу правової визначеності. Таким чином, суд прийшов до переконання, що квартира [ADDRESS] на момент смерті належала [PERSON] . Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, позивач прийняв спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить йому з часу її відкриття. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову.

Outcome: approved