Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

24 січня 2023 року заявник звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2023 року дану справу було направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він є сином померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Померлій на праві власності належить 56/200 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з необізнаністю в галузі права у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини. Фактично заявник продовжував жити у вищевказаному будинку та вести господарство. Маючи намір розпорядитися будинком звернувся до нотаріуса, втім 13 грудня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із не прийняттям спадщини у встановлений законом строк. Заявник також вказує, що хоча він зареєстрований за іншою адресою, фактично він весь час проживав з мамою, доглядав за нею та піклувався, вів належне господарство. Просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради Дика Н.В. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 15 липня 2010 року (а.с. 11). Зі свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власницею 56/200 частин житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Зі свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 56/200 частин житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 12, 15). 13 грудня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білецькою В.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, згідно ст. 1269, 1270 ЦК України та в нього відсутній будь-який факт прийняття спадщини відповідно до ст. 1268 ЦК України (а.с. 10). Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~293\~ЦПК України,\~суд розглядає\~в порядку\~окремого провадження\~справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 56-57). Відповідно до ч. 3 ст. 1248 ЦК України, \~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, з довідки № 1595 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що заявник не зареєстрований за адресою реєстрації померлої [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . В п. 2 \~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7 вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] (яка є сусідкою заявника) та [PERSON] (який є племінником заявника) зазначили, що заявник постійно проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , в тому числі на момент смерті та саме заявник займався її похованням. Крім цього, [PERSON] вказав, що він не претендує на частину спадщини та не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як і його сестра. В постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 вказано, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79161670). Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ст.1269 ЦК України). Відповідно до розділу 2 глави 10 п. 4.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Таким чином спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених обставин, також приймаючи до уваги показання свідків, суд знаходить доведеним факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству й тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для нього значення. Приймаючи рішення про встановлення факту прийняття спадщини, суд не визнає за заявником права власності на спадкове майно та не позбавляє осіб, віднесених до іншої черги спадкування, права звернутися у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved