Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 08 червня 2021 року № 111365, яким з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» стягнено 39573,03 грн., посилаючись на те, що виконавчий напис було винесено на підставі кредитного договору R53100435920B від 18.06.2013 нібито між ним, [PERSON] , та ПАТ «ВТБ Банк», яке в подальшому відступило право вимоги. Вважає вказаний виконавчий напис таким, що є незаконним і не підлягає виконанню. Жодного кредитного договору з ПАТ «ВТБ Банк» він не укладав, будь-яких коштів від цього банку не отримував та впевнений, що нотаріусу не було надано виписки по кредитному договору, яка б підтверджувала факт отримання ним коштів. Нотаріус свого обов`язку щодо з`ясування наявності оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не виконав. Позивач та його представник адвокат Капара В. Ю. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, Капара В. Ю. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати, у тому числі і витрати на правничу допомогу. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в судове засідання свого представника не направило, відзиву не надало, свого ставлення до заявленого позову у будь-якій формі не висловило. Представником позивача отримані судові повістки, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] за місцем знаходження нотаріальної контори судових викликів та повідомлень не отримує. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Веремій Іван Миколайович належним чином повідомлений по день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв по суті справи не надав. Позовна заява надійшла до суду 29.05.2023. Ухвалою головуючого судді від 05.06.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, розгляд справи по суті признаний на 27.06.2023 з викликом сторін. Цією ухвалою витребувані матеріали нотаріальної справи, які стали підставою для вчинення виконавчого напису. 27.06.2023 розгляд справи судом не проводився через несвоєчасне отримання учасниками справи судових викликів і повідомлень. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з наступного: Наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за [NUMBER] на ім`я [PERSON] , анульовано. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 301 Закону на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Управління) від 31.12.2021 № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса [PERSON] припинена з 31.12.2021. 08 червня 2021 року за реєстровим № 111365 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис яким з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521 - ФК від 25.05.2021, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/ ФК від 09.07.2020, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги № 201807-1/2 від 24.07.2018, якому ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору № 07111вб (нв) від 07.11.2014 відступлено право вимоги за кредитним договором № R53100435920В від 18.06.2013, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , запропоновано стягнути 39573,03 грн. Нотаріус пропонує задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 включно, склад заборгованості - 26749,01 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11274,02 грн. - заборгованість за відсотками та комісією, 1500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, 50 грн. - за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 39573,03 грн. (а.с. 10). 14.09.2021 за вказаним виконавчим написом Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Веремій І. М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66800575 (а.с. 9). Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Веремія І. М. від 26.05.2023 звернене стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] у ТОВ «ВЕРТИКАЛЬ ЦЕНР» (а.с. 12). Оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого: Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 08 червня 2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі простого кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 72539 від 11.06.2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Грубе порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає за недоцільне обговорювати інші порушення, допущені приватним нотаріусом при вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що сторона відповідача не надала суду копій договорів факторингу № 250521 - ФК від 25.05.202 та № 20/ ФК від 09.07.2020, договору відступлення права вимоги № 201807-1/2 від 24.07.2018, за яким ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору № 07111вб (нв) від 07.11.2014 відступило право вимоги за кредитним договором № R53100435920V від 18.06.2013, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , та самого кредитного договору R53100435920В від 18.06.2013, тобто не довела, що кредитний договір R53100435920В від 18.06.2013 був укладений та виконувався, що виконавчий напис вчинений в межах строку позовної давності, що боржник отримував вимогу про усунення порушень за кредитним договором, а виконавчий напис був вчинений протягом 30 днів з моменту надіслання письмової вимоги про усунення порушень боржнику. З приводу недійсного чи неукладеного кредитного договору з Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» позивач доказів суду не надавав. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», а також відсутні підстави для визнання суми заборгованості за кредитним договором R53100435920В від 18.06.2013 як безспірної, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 073,60 грн., за забезпечення позову в сумі 536,80 грн. (а.с. 1,6), які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 07.06.2023 адвокатом Капара В. І. (а.с. 31-32) та ордеру (а.с. 13). Позивач сплатив на користь адвоката 9000,00 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції від 08.06.2023 (а.с.34) та актом виконаних робіт, згідно з яким адвокат працювала з клієнтом та його документами 19 годин, з них 2 години - участь у судових засіданнях (а.с. 33). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (адвокат не приймав участь у судовому розгляді), з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу, виключивши з неї вартість двох годин робочого часу, які адвокатом на участь у судових засіданнях не витрачались, виходячи з такого розрахунку: 9000: 19 = 473,68 (визначена сторонами вартість 1 години робочого часу адвоката); 9000 - 473,68х2= 8052,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved