Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

19.01.2023 року Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом про стягнення з відповідачів: ТзДВ «СК Альфа Гарант», [PERSON] матеріальної шкоди та моральної завданої в наслідок ДТП, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.11.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначений автомобіль належить їй на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 05.10.2022 року за участю відповідача, автомобіль отримав пошкодження. Згідно з висновком експерта від 27.10.2022 року № СЕ-19/126-22/7415-АВ про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Mercedes-Benz GLE 250», величина матеріальних збитків, завданих автомобілю станом на 14.10.2022 року становить 261 931 грн. 05 коп. та вартість проведення експертного авто товарознавчого дослідження становить 2265 грн 40 коп. 06.10 2022 року нею було повідомлено страховика про настання страхового випадку. Оскільки страховик «СК «Альфа Гарант» та винуватиць ДТП [PERSON] не виконали своїх зобов`язання, по виплаті страхового відшкодування, заходи досудового врегулювання які здійснювалися позивачем не отримали результу, позивач вимушена звернутися до суду. Зазначає, що нею було здійсненно ремонтно-відновленні роботи за власний рахунок. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду, завдану автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 130 000 грн. 00 коп., з СК Альфа-Гарант» в межах суми страхового полісу та 131\~931 грн. 05 коп., з відповідача [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження на суму 2265 грн. 40 коп, моральну шкоду в солідарному порядку в розмірі 50\~000 грн., витрати по сплаті судового збору, витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. 24.03.2023 року від відповідача ТзДВ «Страхова компанія Альфа-Гарант» в особі представника Білинова А.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Відповідач не визнає позов у повному обсязі. Відповідач зазначає, що 04.08.2022 року між СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 210391462 забезпечення транспортного засіб DACIA LOGAN [NUMBER] . 05.10.2022 року відбулась ДТП в наслідок якого було пошкоджено автомобіль Mercedes benz GLE, 250 державний номерний знак [NUMBER] , 07.10.2022 року, [PERSON] направила повідомлення про настання ДТП. Зазначає, що відносини, що склалися між стораними у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом, врегульовані спеціальним законом. З посилання на законодавство та доводи наведені у відзиві на позовну заяву, вважає, що позивачем не додержано процедури визначення розміру збитків, на підставі наведеного просить відмовити в задоволені позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Марченко Р.М. заперечує проти позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, в той час як відповідач зазначає, що здійснила ремонт автомобіля за власний кошт. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 02.08.2023 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Бандуровського Б.П. надійшла заява про завершення розгляду справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують та з підстав наведених в позовній заяві просили їх задовільнити. 02.08.2023 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Марченка Р.М. надійшла заява про завершення розгляду справи у відсутності відповідача та представника, позовні вимоги заперечують та просили відмовити в їх задоволені. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 05 жовтня 2022 року о 19 год. 15 хв. [PERSON] , знаходячись в м. Чернівці на проспекті Незалежності, 113, керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan», державний номерний знак [NUMBER] , при виїзді із прилеглої території на головну дорогу порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України «Дати дорогу», та не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Mercedes Benz GLE 250», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.10.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Причиною ДТП стало порушення [PERSON] правил дорожнього руху 2.1. (а.с.20). Зазначений транспортний засіб «DACIA Logan», державний номерний знак [NUMBER] застрахована в «СК Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210391462, що не заперечується сторонами. Згідно висновку № СЕ-19/126-22/7415-АВ, складеного 28.10.2022 року експертом Чернівецького НДЕКЦ МВС України, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLE 250», [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на 14.10.2022 року становить 261\~931, 05 грн. (а.с. 39-56). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 1166, ЦК України. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування». За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», № 1961-IV. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Відповідно до полісу №210391462 укладеного між [PERSON] та ТзДВ «СК «АльфаГарант» про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000 грн. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, у даному випадку ТДВ «СК «АльфаГарант», та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (Постанова ВС від 18.02.2022, справа 522/1251/15-ц). Тобто із винуватця ДТП може бути стягнуто різницю між фактичним розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням, якщо при визначення страхового відшкодування враховано знос деталей автомобіля. Позивач не надав суду доказів, що вартість завданого збитку, тобто ремонту пошкодженого автомобіля перевищує встановлену законом суму відшкодування (ліміт), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд погоджується із доводами відповідача [PERSON] , що позивачем не доведено допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та виконаними роботами по відновленню автомобіля Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. [NUMBER] . На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивачем надані докази, що підтверджують подію ДТП, винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП та дані про розмір завданого збитку власнику автомобіля його пошкодженням. Під час розгляду справи суд вважає доведеними обставини щодо скоєння з вини [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, належний [PERSON] , у зв`язку з чим їй завдано матеріального збитку. На обґрунтування розміру завданого збитку, спричиненого власнику автомобіля надані докази, на підставі яких неможливо достовірно встановити розмір завданої власнику автомобіля шкоди. Так, згідно звіту висновку № СЕ-19/126-22/7415-АВ, складеного 28.10.2022 року експертом Чернівецького НДЕКЦ МВС України, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLE 250», [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на 14.10.2022 року становить 261\~931, 05 грн. ТОВ «СМ АВТОДІМ» надав до суду відповідь відповідно до якої рахунок № [NUMBER] від 11.10.2022 року який був приєднаний до висновка експерта, був складений як попередній розрахунок для встановлення вартості пошкоджених запчастин та їх заміну по запиту [PERSON] , даний рахунок не зобов`язує замовника до їх виконання і замовлення запчастин сервісному центру на якому був виданий. В той час як в ході розгляду справи встановлено, що автомобіль був відремонтований приватним підприємцем [PERSON] , який здійснював відновлюваний ремонт автомобіля. Однак доказів коли і в який період здійснювався вказаний ремонт, які саме запчастини були замінені придбані, матеріали справи не містять. Cуд, критично оцінює висновок № СЕ-19/126-22/7415-АВ, складений 28.10.2022 року, експертом Чернівецького НДЕКЦ МВС України, оскільки під час розгляду справи встановлено, що ні експертом ні представниками СТО не було проведено обстеження автомобіля. Під час допиту в судовому засіданні, експерт надав суду пояснення, що в своєму експертному висновку він посилався виключно на інформацію ТОВ «СМК АВТОДІМ» як попередній розрахунок витрат на відновлення робіт. Вказаний автомобіль оглянутий ним в м.Чернівці на парковці біля ТЦ «Формаркет». Зазначає, що ним був здійснений лише зовнішній огляд транспортного засобу, що стосується приладів електроніки, модуля освітлення, фари, та інших, приладів, він не здійснював перевірку вказаних приладів на працездатність, підтвердив, що під час огляду був присутній тільки син позивачки [PERSON] , інших учасників: представника страхової компанії та відповідача чи його представника не було при вказаному огляді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, що він є сином позивачки та безпосередньо керував автомобілем 05.10.2022 року коли відбулася ДТП за участю транспортних засобів позивачки та відповідача. Вказав, що було пошкоджено фару та бампер автомобіля. Підтвердив, що вказаний автомобіль не оглядався та не перебував на СТО «СМ АВТОДІМ» вказаний розрахунок, який був наданий експерту та долучений до висновку є попереднім розрахунком витрат здійснений на підставі наданих ним фото автомобіля. А самі ремонтні роботи були проведені у приватного підприємця [PERSON] , вказав, що будь яких фінансових документів чеків, тощо, щодо оплати та витрат, які були здійснені у нього немає, пошкоджені частини автомобіля які були замінені не залишилися, йому не відомо, що з ними. Отже, слід зазначити, що під час огляду були відсутні представники страхової компанії та винуватець ДТП [PERSON] . Відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов?язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний ій транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі ій обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Пунктом 33.2. статті 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов?язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Підтвердженням того, що позивачка не мала наміру надати пошкоджене майно до огляду є зазначена в повідомлені про страховий випадок інформація про те, що пошкоджений автомобіль 06.10.2022 року на наступний день після вчинення ДТП до моменту повідомлення страховика, вже був оглянутий експертом Чернівецького НДКЦ МВС України. У вказаній заяві позивачка надала згоду на зобов`язання надати представнику страховика для огляду належний їй пошкоджений транспортний засіб ( в чистому вигляді ) та не розпочинати відновлювальний ремонт до проведення огляду представником страховика. Як вбачається з листа відмови від 30 грудня 2022 року від ТДЗВ «СК Альфа-Гарант» в якому зазначено, що транспортний засіб за заявою позивачки не було надано для огляду експерту СК «Альфа-Гарант» та повідомлено, СК «Альфа-Гарант», що вказаний транспортний засіб відновлено та надаватись до огляду не буде. У вказаному листі зазначено, що після надання документів, що підтверджують вартість відновлювальних робіт та надання до огляду відремонтованого транспортного засобу, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування може бути переглянуте. Отже, для виплати страхового відшкодування необхідним є встановлення всіх елементів такого зобов`язання: а саме факту ДТП причини факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, що здійснюється за наслідками виконання особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), водіями причетними до ДТП транспортних засобів та іншими зацікавленими особами покладеного на них Законом обов?язку з сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин відповідної ДТП та надання страховику інформації щодо причин та обставин її настання. Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 вказаного Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов?язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, докази, надані позивачем на підтвердження розміру завданого пошкодженням автомобіля збитку є суперечливими та викликають сумніви у їх достовірності. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що саме вона, як власник вказаного автомобіля зазнала матеріальних витрат, спричинених вказаним ДТП. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 261\~931 грн. 05 коп. та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 2265 грн. 40 коп, суд виходить з того, що докази, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, а саме докази на підтвердження завданих їй внаслідок ДТП збитків, не відповідають реальним обставинам і не свідчать про реальний розмір понесених збитків, є недостатніми і неналежними. Так, позивачем не надано відомостей про понесені нею витрати на проведення ремонту автомобіля, про перерахування коштів за проведений ремонт автомобіля, про закупівлю запчастин для проведення ремонту. На вимогу суду жодних документально підтверджених данних ( квитанцій, накладних, чеків, тощо) щодо проведених робіт та витрат не було надано. Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, розміру понесених витрат. Проте, позивачем ці обставини жодним чином не підтверджені. Так, документально не підтверджено суму матеріальної шкоди, відсутні будь-які докази понесення саме позивачем збитків на зазначену у позові суму. Таким чином, доводи позивача про розмір завданої їй матеріальної шкоди у зв`язку з настанням ДТП, є не підтвердженими, а позовні вимоги про стягнення такої шкоди є необґрунтованими. Оскільки позивачем не надано суду доказів, за яких суд дійшов би висновку про наявність законних підстав для стягнення із відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд відмовляє повністю у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, як з відповідача [PERSON] так і в частині, щодо стягнення з ТзОВ «СК Альфа-Гарант» з огляду на правомірність дій відповідача страховика, щодо зазначення про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкождування. Суд частково задовольняє позов про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).\~Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" також визначено: - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Cуд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок ДТП яке мало місце 05.10.2022 року, що сталося з вини відповідача, вона дійсно зазнала душевних страждань, спричинених хвилюваннями, та вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого побуту внаслідок відсутності можливості користуватися своїм транспортним засобом. Відтак, виходячи з засад розумності, справедливості і співмірності суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 4000 гривень, в якості морального відшкодування.

Outcome: approved