Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесенні збитки через неналежне виконання відповідачем зобов`язань у розмірі 10 500,00 грн., моральну шкоду 5 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 500,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що через поломку персонального комп`ютера вона звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON] , який за видом своєї діяльності надає послуги з ремонту комп`ютерів і периферійного устаткування. Вказує, що нею шляхом телефонного дзвінка на номер, який зазначений в оголошені, було викликано на адресу її зареєстрованого місця проживання працівника відповідача, для проведення діагностики та ремонту персонального комп`ютера. Зазначає, що працівник відповідача провів діагностику та повідомив, що для належної роботи персонального комп`ютера необхідно переустановити програмне забезпечення та видалити віруси, інакше зламається жорсткий диск та подальший ремонт буде значно дорожче. Посилається, що після закінчення роботи, працівник відповідача повідомив їй, що необхідно дочекатися завантаження програми, і що на даному етапі його робота завершена. Стверджує, що після цього, ним була названа сума до сплати за надані послуги, яка становила 10 000,00 грн. та нею було сплачено кошти у повному обсязі та підписано договір про надання послуг з діагностики та ремонту комп`ютера № 197040 від 08.10.2022, № сервіс інженера 4747. Кошти за надані послуги були сплачені роздрібно, а саме: 5 000,00 грн. було сплачено готівкою, а залишок суми у розмірі 5 500,00 грн. сплачений шляхом переведення зазначеною суми на банківську картку. Також, працівником відповідача була надана гарантія на проведену роботу строком на 3 роки та повідомлено, що якщо виникнуть якісь проблеми з персональним комп`ютером, то вона може звертатися за вказаним на гарантії номером. Вказує, що після завершення завантаження програми вона перезавантажила персональний комп`ютер, але виявила, що для входу в систему та користування персональним комп`ютером необхідно ввести пін-код, якого вона не знала. Зазначає, що при огляді персонального комп`ютера нею було помічено те, що клавіша «F8» на клавіатурі зламна, а сенсорна панель не працює. Посилається, що через ці обставини вона спробувала подзвонити на номер телефону, що зазначено на гарантійному талоні, але ніхто не зняв слухавку. Стверджує, що спробувавши увімкнути комп`ютер оминувши запуску встановленої працівником відповідача програми вона виявила, що у персонального комп`ютеру припинив вмикатися монітор. При цьому, звернувшись до іншого сервісного центру їй було повідомлено, що з комп`ютера зникли всі встановлені раніше файли та відновити їх неможливо. Чисельні спроби ввімкнути персональний комп`ютер не дали ніякого результату, через це позивач неодноразово намагалася подзвонити на номер телефону, що зазначений на гарантійному талоні, але їй постійно відповідали щоб вона очікувала дзвінка від майстра, що проводив ремонт. Вказує, що станом на день звернення до суду із позовом їй ніхто так і не зателефонував, а через поломку, що виникла з вини працівника відповідача який проводив ремонт, користування персональним комп`ютером неможливе. Наголошує на тому, що до проведення ремонту, з монітором персонального комп`ютеру не було ніяких проблем, він працював справно. Зазначає, що відповідно до пункту 3 договору № 197040 укладеного між нею та працівниками відповідачем, виконавець надає гарантію на ремонт вузлів обладнання та на встановлені комплектуючі відповідно строком у 30 календарних днів. Посилається, що згідно з статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійним строком є строк, протягом якого виконавець бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг, проте в супереч даній нормі закону та нормі договору, їй не було надано безоплатного усунення недоліку. Посилаючись на ст.ст. 7, 10, 13, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 16 ЦПК України, просила суд позовні вимоги задовольнити. 28.11.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 12.12.2022 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання позивача. 23.01.2023 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.01.2023 в справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву із додатками, які було отримано останнім 24.03.2023, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні (а.с. 29). У встановлений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2023 термін відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не викликались. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду із позовною заявою позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 197040 від 08.10.2022, укладеним між позивачем та відповідачем, позивачу було завдано збитків у розмірі 10 500,00 грн., що складається із суми сплаченої позивачем відповідачу за даним договором. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 197040 від 08.10.2022 полягає у тому, що позивачу не були надані відповідачем належної якості послуги із ремонту її персонального комп`ютеру. Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України , Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з визначенням, що закріплене у статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Статтею 7 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Положеннями статті 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Наведені вище норми свідчать про те, що для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно перш за все встановити, чи виникли між сторонами зобов`язання які визначенні у статті 11 даного закону. Відповідно до пунктів 3 та 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Так, на підтвердження наявності між позивачем та відповідачем правовідносин до позовної заяви було надано копію Договору № 197040 від 08.10.2022 (а.с. 10). Із даної копії договору вбачається, що замовником є особа з іменем [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Інформація про Прізвище та по батькові замовника, а також повна адреса проживання (із зазначенням населеного пункту) у копії наданого до суду договору відсутня. Відповідно до Загальних умов даного договору можна дійти висновку, що послугами які можуть бути надані за даним договором є ремонт, обслуговування оргтехніки та налаштування програмного забезпечення або обладнання персональних комп`ютерів тощо. Згідно із даним договором замовнику були надані наступні послуги: «переустановка Windows 11», «настройка і оптимізація», «установка Office», «Установка ЗПО Eset», «Установка програм», «Рекомендації: несправність дисплея сенсорного». Загальна вартість наданих послуг склала 10 500,00 грн. Проаналізувавши надану копію договору встановлено, що у ній частково співпадають дані замовника та позивача у справі, а саме: ім`я та частково адреса (назва [ADDRESS] , хоча вірно [ADDRESS], номер будинку та квартири). Також дана копія договору містить підпис позивача. Разом із тим, дана копія договору не містить підпису виконавця та взагалі даних про виконавця. Так, на копії Договору № 197040 від 08.10.2022 наявне зображення печатки із написом «PRO SERVISE», технічна допомога, Україна, код чітко встановити не можливо, оскільки він накладається на інші написи у договорі. Разом із тим, будь-яких відомостей про те, що виконавцем послуг за даним договором є фізична особа-підприємець [PERSON] на даному договорі не вказано та до позовної заяви не додано. Окрім цього, надана до суду копії Договору № 197040 від 08.10.2022 не містить підпису зі сторони виконавця. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що незважаючи на виконання ним всіх своїх зобов`язань за укладеним з відповідачем договором про надання послуг з технічного обслуговування, останній не здійснив оплату наданих послуг. Так, згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 639 ЦК України). Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, на підтвердження існування між сторонами договірних відносин до суду надано копію договору №197040 від 08.10.2022, яка не містить жодних відомостей про те, що виконавцем за даним договором є саме відповідач. Окрім цього позивачем до суду надано копії квитанцій про перерахування коштів 08.10.2022 о 13:35 год. та 13:40 год. у розмірі 3 718,50 грн. та 1 798,95 грн. відповідно, проте до суду не надано жодних доказів того, що дані кошти були перераховані саме відповідачу та на виконання умов договору № 197040 від 08.10.2022, що у свою чергу унеможливлює ідентифікувати особу отримувача цих коштів. Таким чином, в розумінні положень ст.ст. 76-79 ЦПК України, до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність між сторонами правовідносин, що виникають з договору про надання послуг, оскільки надана до суду копія договору № 197040 від 08.10.2022 не містить підпису відповідача та жодних даних про те, що відповідач є виконавцем за даним договором, а надані до суду копії квитанцій про перерахування коштів 08.10.2022 не містять інформації про те, що дані кошти були перераховані саме відповідачу та на виконання умов договору № 197040 від 08.10.2022. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних про стягнення з відповідача на користь позивача понесених збитків через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, оскільки позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів того, що між нею та саме відповідачем виникли правовідносини, що виникають з договору про надання послуг № 197040 від 08.10.2022 . Із цих же підстав суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат понесених на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed