Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 30 липня 2019 року за усною угодою позики він передав позичальнику [PERSON] у власність 65000 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана боргова розписка від 30 липня 2019 року. Строк повернення суми боргу визначений сторонами до 31 серпня 2019 року. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 72180 доларів США, з яких: 65000 доларів США - сума заборгованості за договором позики від 30 липня 2019 року та 7180 доларів США - сума трьох відсотків річних за період з 30 липня 2019 року по 03 квітня 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 травня 2023 року. 29 травня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 13 липня 2023 року у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 серпня 2023 року. 07 серпня 2023 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він підтвердив факт отримання ним коштів у борг в сумі 65000 доларів США, які мав повернути у серпні 2019 року. Однак, у зв`язку із фінансовим становищем та відсутністю реальної можливості віддати гроші він затягнув із поверненням позики. Проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без його участі. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у відзиві просить розглянути справу без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 65000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути суму боргу у повному обсязі не пізніше 31 серпня 2019 року (а.с. 7). Однак, відповідач в обумовлений договором строк взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати боргу за договором позики в сумі 65000 доларів США. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною 2 статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики від 30 липня 2019 року, факт власноручного підписання якого та отримання спірної суми коштів відповідачем визнано у поданому ним відзиві на позовну заяву. Відповідач у визначений сторонами у договорі строк до 31 серпня 2019 року кошти не повернув, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу у валюті, визначеній договором у розмірі 65000 доларів США. Щодо наданого позивачем розрахунку 3 % річних, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних від простроченої суми за період з 30 липня 2019 року по 03 квітня 2023 року, що становить 7180 доларів США, зазначає, що він здійснений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки 3 % річних слід було розраховувати за період з 01 вересня 2019 року, тобто з наступного дня за днем, передбаченим у договорі для повернення суми боргу за договором позики, до 23 лютого 2022 року, з огляду на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що розраховується наступним чином: 1) з 01.09.2019 до 31.12.2019 кількість днів у періоді - 122; розрахунок: 65000 * 3 % * 122 : 365 = 651,78 доларів США; 2) з 01.01.2020 до 31.12.2020 кількість днів у періоді - 366; розрахунок: 65000 * 3 % * 366 : 366 = 1950 доларів США; 3) з 01.01.2021 до 24.02.2022 кількість днів у періоді - 420; розрахунок: 65000 * 3 % * 420 : 365 = 2243,84 доларів США; 4) загальна сума 3 % річних від простроченої суми: 651,78 + 1950 + 2243,84 = 4845,62 доларів США. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 96,77 % (69845,62 доларів США * 100 / 72180 доларів США), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 12986 грн 53 коп. (2684 грн * 5 * 96,77 %) (а.с. 8).

Outcome: partial