Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова із позовною заявою, в якій просять встановити факт належності трудової книжки [NUMBER] на ім`я « [PERSON] », їй - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви посилаються на те, що вона у зв`язку з досягненням пенсійного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були надані всі необхідні документи, зокрема трудова книжка № [NUMBER] . В подальшому Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням від 26.01.2023 року відмовило в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До загального стажу не було враховано періоди згідно записів трудової книжки колгоспника [NUMBER] , оскільки на титульній сторінці ПІБ не відповідає паспортним даним. Не погоджуючись з даним Рішенням від 26.01.2023 року, що надало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, позивач вимушена звернутися до суду, для встановлення факту належності документу, а саме трудової книжки, оскільки встановлення даного факту необхідно для призначення пенсії за віком. На підставі викладеного позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.04.2023 року позовну заяву передано до Дзержинського районного суду м.Харкова за підсудністю. Ухвалою суду від 02.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 06.07.2023 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, представник відповідача належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] після досягнення 60-річного віку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із відповідною заявою та документами. Посилаючись на те, що ГУПФУ в Харківській області при перевірці документів було виявлено, що в її трудовій книжці [NUMBER] ПІБ написано російською мовою « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним, у зв`язку з чим остання звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, оскільки це має значення для призначення пенсії за віком. На підтвердження своїх вимог позивачем було надано докази: -копію паспорта серії [NUMBER] , виданого Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області 11.03.1999 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , в якому наявний запис російською мовою « [PERSON] , [INFO] »; -копію довідки платника податків на ім`я « [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] »; -копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.02.1963 року, на ім`я « [PERSON] »; -копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого [PERSON] , згідно з яким шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1993 року січня місяця 19 числа зроблено запис №5, після розірвання шлюбу присвоєно прізвища йому [PERSON] , їй [PERSON] , місце реєстрації м.Вовчанськ райвідділ реєстрації актів громадянського стану Харківської обл.; -копію диплома серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » від 28.02.1983 року про закінчення Липковатівського колгосп-технікуму за спеціальністю «птахівництво», в якому наявний запис російською мовою « [PERSON] »; -копію посвідчення № [NUMBER] , виданого « [PERSON] » про закінчення курсів при Харківському зооветеринарному інституті; -копію почесної грамоти про нагородження колективу кормцеху за 2-й квартал 1987 року, бригадиром якого зазначена « [PERSON] »; -копію трудової книжки серії [NUMBER] , з якої вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові особи, якій така видана, зазначено російською мовою як « [PERSON] », « [INFO] »; -копію довідки, наданої КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради про те, що оскільки помилку в ПІБ під час оформлення трудової книжки допустив інший роботодавець, то виправити помилку, зроблену на першому (титульному) аркуші трудової книжки [PERSON] може тільки роботодавець, який допустив помилку. Оглянувши в судовому засіданні копію трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] (сторінка 1), судом встановлено, що по-батькові позивача не співпадає з по-батькові, зазначене у паспорті як « [PERSON] Разом з тим, сторінка 41 зазначеної трудової книжки, яка заповнена також російською мовою заповнена належним чином, інформація щодо ПІБ позивача зазначена відповідно до паспортних даних, а саме « [PERSON] ». Законом, а саме Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), визначено порядок встановлення факту належності трудової книжки та внесення до неї змін. Пунктом 2.13. Інструкції визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. З довідки №19 від 13.02.2023 року, наданої директором КНП «МПЦ» ХМР вбачається, що [PERSON] була прийнята на роботу 11.09.2010 року відповідно наданих нею документів, а саме: паспорта серія [NUMBER] виданий 11.03.1999 року та трудової книжки серія [NUMBER] , дата заповнення 15.12.1983 року, де ПІБ працівника російською мовою на стор.41 було вказано відповідно до наданих документів, а саме « [PERSON] ». Враховуючи, що зміни в ПІБ робітника протягом його роботи на підприємстві не відбувались, а помилку в ПІБ під час оформлення трудової книжки допустив інший роботодавець, то виправити помилку, зроблену на першому (титульному) аркуші трудової книжки [PERSON] може тільки роботодавець який допустив помилку. Таким чином, позивачем виконані вимоги Інструкції щодо звернення до уповноваженої особи за останнім місцем роботи із заявою про внесення виправлення до трудової книжки. Пунктом 26 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року передбачено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Згідно п.12 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Досліджені докази вказують на те, що у документі, а саме у трудовій книжці серії [NUMBER] , дата заповнення 15.12.1983 року, допущено помилку у написанні по-батькові позивача [PERSON] , усунення якої є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту належності документа. Судом встановлено, що метою встановлення факту належності позивачу трудової книжки є необхідність в оформленні передбаченого законом державного пенсійного забезпечення. Приймаючи до уваги те, що позивач позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт належності трудової книжки, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved