Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 28 серпня 2019 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] ; від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого виникали сварки. Однією сім`єю не проживають більше року, відповідач проживає в с. Адампіль у своїх батьків. Збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам, шлюб існує формально, не бажають жити однією сім`єю та не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. Дитина проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні; спору щодо проживання дитини немає. Проте відповідач не бере участі у вихованні сина і не надає матеріальної допомоги на його утримання. Позивач зазначила, що знаходилась у відпустці по догляду за дитиною та отримувала соціальну допомогу від держави, але її не вистачає для забезпечення нормального харчування і розвитку дитини. Відповідач фізично здоровий, працює в АП НВП «Візит», що знаходиться в с. Адампіль, має можливість надавати грошову допомогу для забезпечення нормального життя та розвитку сина, але ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не має інших дітей, не сплачує аліментів. Зважаючи на вказані обставини, позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати з останнього аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 24 липня 2023 року подала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Вказала, що з відповідачем не примирилася, строк для примирення просила не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 24 липня 2023 року подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, погоджується на розірвання шлюбу та сплачувати аліменти. Вказав, що не примирився з позивачем, просив не надавати строк для примирення. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло. Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (арк.спр. 15). 17 травня 2023 року сторонам надавався строк на примирення тривалістю один місяць та зупинено провадження в справі до закінчення вказаного строку (арк.спр. 32). 03 липня 2023 року провадження у справі було поновлено (арк.спр.33). Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 серпня 2019 року, суд установив, що [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 2019 року зареєстрували шлюб у Старосинявському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що було зроблено актовий запис №36 (арк.спр. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2019 року (арк.спр. 7). Відповідно до довідок №2609 та №453 про реєстрацію місця проживання особи, виданих відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Старосинявської селищної ради, [PERSON] та [PERSON] з 14 березня 2019 року по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (арк.спр. 5, 8). Довідкою №АА000000060 від 26 квітня 2023 року встановлено, що відповідач [PERSON] працює в Агропромисловому науково-виробничому підприємстві «Візит» з 05 вересня 2022 року та займає посаду підсобного робітника. Дохід за період з 01 жовтня 2022 року по 31 березня 2023 року склав 42 928,89 грн (арк.спр. 22). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами у справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, що визначено частиною третьою статті 105 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з вимогами частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. Суд зауважує, що принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо припинення шлюбних відносин, небажання примиритися. За вказаних обставин, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є підставною та підлягає задоволенню. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в статтях 105, 110, 112 СК України, на окремі з яких вірно посилається позивач в поданому позові. До спірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі, з приводу виконання обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд застосовує такі норми права, на які вірно посилається в позові позивач. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, суд бере до уваги, що відповідач як батько, нарівні з позивачем, зобов`язаний утримувати свою дитину. А тому, з урахуванням найкращих інтересів дитини, яка незалежно від обставин постійно потребує утримання від батьків для свого гармонійного розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідає вимогам закону, є справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд враховує також те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги та погоджується на розірвання шлюбу та сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідно до вимог статті 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved