Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів з 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частку його доходу щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.12.2016 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця. На даний час у нього змінився сімейний стан, він одружився з [PERSON] та у новому шлюбі у нього народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Дружина не працює, доглядає дитину. На його утриманні знаходиться також дитина його другої дружини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , батько якого аліменти на сплачує. Крім того, на його утриманні перебуває батько [PERSON] , 1961 року народження, пенсіонер, який не працює, отримує мінімальну пенсію, хворіє на бронхіальну астму та потребує додаткових коштів на лікування. Також позивач вказує, що після початку війни, він із своєю сім`єю був змушений виїхати з місця постійного проживання та оформити ВПО, на даний час орендує житло у м.Дніпро, вартість оренди якого складає 10000 грн. на місяць. Позивач офіційно працює, його середня заробітна плата складає майже 100000 грн., розмір аліментів, які він сплачує на дитину наразі в десять разів більший ніж рекомендований розмір, а тому просить зменшити до 1/6 частини його заробітку, що на його думку буде достатнім для забезпечення дитини. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, через систему Електронний суд подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, належним чином. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористалася. Будь - яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, по суті позову зазначила, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/11156/16-ц від 09 грудня 2016 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20). На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Сєвєродонецькому ВДВС у Севєродонецькому районі Луганської області, виконавче провадження №АСВП:53265118, дата відкриття 20.01.2017. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення тощо. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як встановлено у ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Судом встановлено, що з моменту винесення судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів, у нього змінився сімейний стан - позивач одружився з [PERSON] , у цьому шлюбі [INFO] у нього народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб (а.с.22) та про народження дитини (а.с.6). Також суд бере до уваги, ту обставину, що позивач, його дружина та малолітня донька є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО (а.с.32,33,35). Родина винаймає житло - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за користування якої сплачують щомісячну орендну плату у розмірі 10000 грн., що підтверджується договором оренди квартири (а.с.30). З урахуванням теперішнього сімейного стану позивача, народження дитини, суд вважає, що стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача є неможливим без погіршення матеріального стану його теперішньої родини. Наведене свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, суд не приймає доводи позивача про перебування на його утриманні сина його дружини [PERSON] , [INFO] та батька пенсіонера - [PERSON] , оскільки докази перебування цих осіб на утриманні позивача в матеріалах справи відсутні. Так само, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту надання позивачем грошової допомоги на лікування батька. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлений судом факт зміни сімейного становища позивача, народження другої дитини, а також з урахуванням інтересів дитини, яка проживає окремо від батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та зміни розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Такий розмір частки від усіх доходів відповідача буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. На підставі викладено та

Outcome: approved