Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП АТП Поділля Тур про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, витрат на лікування та листування. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 26.02.2020 він працював водієм в ПП АТП Поділля Тур та 13 жовтня 2020 року був звільнений з роботи за прогул на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). 14 травня 2021 року рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області його було поновлено на роботі на посаді водія ПП АТП Поділля Тур. 23 грудня 2021 року він звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 13 серпня 2020 року, перебуваючи на роботі та виконуючи пасажирський міжнародний рейс за маршрутом Херсон - Щецин сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав травми та з 14 серпня 2020 року по 11 грудня 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні. На підприємство він подав лист непрацездатності, в якому було зазначено про виробничу травму, але підприємство факт виробничої травми приховало та не задокументувало відповідно до чинного законодавства, що стало причиною невиплати належних компенсацій, а оскільки він перебував на лікарняному, то і заробітну плату за липень серпень 2020 року. 21 жовтня 2020 року він звернувся з відповідним зверненням про порушення трудового законодавства до Державної служби України з питань праці і отримав відповідь про те, що заробітна плата за липень серпень 2020 року йому нібито була виплачена підприємством, що підтверджується його підписами в відомостях на виплату грошей за № 40 від 14.07.2020, № 42 від 29.07.2020 та № 46 від 13.08.2020, що не відповідає дійсності, оскільки він у вказаних відомостях не розписувався, а заробітну плату не отримував. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ПП АТП Поділля Тур заборгованість по заробітній платі за липень серпень 2020 року в сумі 5796 грн., виходячи із того, що його середня заробітна плата за останні місяці роботи становила 320 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за 245 днів, що становить 78400 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок порушення його трудових прав він зазнав душевних страждань. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на лікування в сумі 555,65 грн. та витрати на листування в сумі 100 грн. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зокрема зазначив, що після потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду під час виконання пасажирського перевезення за кермом автобуса за маршрутом Херсон Щецин, він тривалий час лікувався, а в жовтні 2020 року його незаконно звільнили за прогул. В листопаді 2020 року він звернувся до Держпраці за захистом своїх трудових прав і з відповіді управління Держпраці у Хмельницькій області він взнав, що ПП АТП Поділля Тур була нібито виплачена йому заробітна плата за липень серпень 2020 року, хоча він її не отримував, а у відомостях на виплату грошей за вказаний період не розписувався. Представник ПП АТП Поділля Тур - адвокат Гетманюк О. В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що після поновлення за рішенням суду Главацького на роботі на посаді водія, підприємство виплатило останньому заборгованість по заробітній платі, в тому числі за липень серпень 2020 року. У відомостях на отримання заробітної плати всі водії підприємства розписуються особисто і [PERSON] також особисто розписався. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] пропустив визначений законодавством тримісячний строк для звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Крім того, представник відповідача вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на користь останнього моральної шкоди, витрат на лікування та листування. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.\~1 ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.\~1 ст.\~5 ЦПК України визначено, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, згідно наказу директора ПП АТП Поділля Тур № 20 к/тр від 25.02.2020 [PERSON] з 26 лютого 2020 року працював на посаді водія автотранспортних засобів ПП АТП Поділля Тур (а.с. 121). 13 жовтня 2020 року позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів ПП АТП Поділля Тур за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (а.с. 41). Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді водія ПП АТП Поділля Тур з 13 жовтня 2020 року. Цим же рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46080 грн., а також моральну шкоду в сумі 3000 грн (а.с. 14). 23 грудня 2021 року згідно наказу директора ПП АТП Поділля Тур № 32 к/тр від 23.12.2021 позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з проведенням повного розрахунку по всіх сумах, що належать останньому в день звільнення. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на наказі (а.с. 120). Згідно відомостей на виплату грошей в ПП АТП Поділля Тур по субрахунку 661 Розрахунки за заробітною платою, а саме № 42 від 29.07.2020 (за липень 2020 року), № 40 від 14.07.2020 (за липень 2020 року), № 46 від 13.08.2020 (за серпень 2020 року) [PERSON] отримав заробітну плату за липень серпень 2020 року в сумі 5796 грн. (а.с. 71, 73, 75). У вказаних відомостях, зокрема в графах 43 (відомості на виплату грошей № 40 та 42 за липень 2020 року) та графі 42 (відомость на виплату грошей № 46 за серпень 2020 року), де мітиться прізвище, ім`я та по батькові ( [PERSON] ) позивача зазначено, що він отримував заробітну плату по 1932 грн., що підтверджується відповідним підписом. Тобто, згідно даних відомостей на виплату грошей [PERSON] отримав заробітну плату за липень серпень 2020 року в сумі 5796 грн. В ході судового розгляду [PERSON] заперечив справжність підписів від свого імені у вказаних відомостях і за його клопотанням у даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3734/3735/22-26 від 16.02.2023 стверджується, що підписи від імені [PERSON] в графі № 43 у відомості на виплату грошей № 40 за липень 2020 року, в графі № 43 у відомості на виплату грошей № 42 за липень 2020 року, в графі № 42 у відомості на виплату грошей № 46 за серпень 2020 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Дані підписи виконані не [PERSON] , а іншою особою (особами) з наслідуванням якогось (якихось) підпису (ів) [PERSON] (а.с. 158). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив висновки проведеного ним експертного дослідження та роз`яснив, що через наявність гіпсу на руці [PERSON] , внаслідок отримання ним виробничої травми, могли б бути незначні зміни загальних ознак почерку і підпису, проте на особисті ознаки почерку і підпису це не впливає, траєкторія рухів не змінюється і на висновок експерта це не впливає. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (частина друга статті 116 КЗпП України). Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності. З врахуванням викладеного, суд вважає, що в ході судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів про виплату [PERSON] заробітної плати за липень серпень 2020 року, а тому з ПП АТП Поділля Тур на користь позивача підлягає стягненню така заборгованість в сумі 5796 грн. При визначенні суми заборгованості суд враховує, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14.05.2021 за позовом [PERSON] до ПП АТП Поділля Тур про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, було встановлено, що середньоденний заробіток позивача становив 320 грн., а в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117\~КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку\~\~з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі\~\~№ 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц. В силу ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що як в день незаконного звільнення (13.10.2019), так і в день звільнення за власним бажанням з ПП АТП Поділля Тур (23.12.2021) [PERSON] знав про невиплату йому роботодавцем заробітної плати за липень серпень 2020 року, про що він повідомив в судовому засіданні. Враховуючи, що [PERSON] звернувся до суду після спливу визначеного законодавством тримісячного строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, то позивачу слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за 245 днів, що становить 78400 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди Відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із\~ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~ Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. \~ \~ \~ \~Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Оскільки позивач довів факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди довготривалим невирішенням питання щодо виплати заборгованості по заробітній платі суд вважає за необхідне стягнути з ПП АТП Поділля Тур на користь [PERSON] 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості. В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем не доведенні, а тому задоволенню не підглядають. Щодо відшкодування витрат на лікування та листування, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити в зв`язку з безпідставністю, оскільки позивачем не обґрунтовано та не надано відповідних доказів, чому саме ПП АТП Поділля Тур повинно відшкодувати позивачу такі витрати, зокрема витрати на лікування в сумі 555,65 грн. та витрати на листування в сумі 100 грн. При зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався, а за проведення судово-почеркознавчої експертизи по справі ним було сплачено 4908,02 грн (а.с. 169). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1073,60 грн., а на користь [PERSON] 4908,02 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи по справі. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial