Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, просить визнати недостовірною та такою, що порушує права, гідність, честь та недоторканість ділової репутації ЛКП «Господар», інформацію, розповсюджену [PERSON] , а саме: «Також вимагаю видалити шахрайський надпис зі стін нашого будинку. В умовах військового стану шахраї і мародери з ЛКП Господар не зробили жодної дії, щоб підготувати укриття в будинку [ADDRESS]», та зобов?язати відповідача [PERSON] за власний рахунок спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ЛКП «Господар» у спосіб, в який така інформація була поширена, а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.03.2022 на електронну адресу ЛКП «Господар» [INFO] надійшла скарга від відповідача, у якій остання написала: «Також вимагаю видалити шахрайський надпис зі стін нашого будинку. В умовах військового стану шахраї і мародери з ЛКП Господар не зробили жодної дії, щоб підготувати укриття в будинку [ADDRESS]», однак вказана інформація не відповідає дійсності та надіслана на електронну адресу позивача - [INFO] , користувачами якої є понад п`ятдесят працівників позивача, які ознайомились із вказаною інформацію, що могла справити хибне враження про свого роботодавця та його ділову репутацію. Поширена відповідачем інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про нібито порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі та такою, що порушує немайнові права позивача, створює негативну соціальну оцінку ЛКП «Господар» в очах оточуючих, порушивши його ділову репутацію, та не є оціночним судженням, тому обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. З урахуванням наведеного, на підставі ст.23, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст.32 Конституції України просить визнати вказану інформацію недостовірною, зобов`язати відповідача спростувати таку у спосіб, у який вона була поширена, та стягнути з останньої 20000 грн. на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, що є мінімальним для відшкодування моральних принципів, розумною та справедливою. Ухвалою від 14.06.2023, після виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 29.05.2023, постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Роз`яснити відповідачу право протягом зазначеного строку надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відзиву. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач вправі пред`явити зустрічний позов у строк визначений для подання відзиву. Визначити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідачу п`ятиденний строк з дня його отримання для подання заперечення, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відповіді на відзив та заперечення відповідно. Копія ухвали вручена відповідачу 23.06.2023 та скориставшись своїм правом у встановлені судом строки [PERSON] 10.07.2023 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивачем розміщено оголошення про місце для укриття, яке обслуговує ЛКП «Господар», однак останнім не вжито жодних заходів для облаштування вказаного приміщення під укриття, таке знаходиться у дуже занедбаному стані, оскільки балансоутримувач будинку (ЛКП Господар) ніколи на здійснював жодних дій з його благоустрою: обшарпані брудні стіни, брудні (до чорноти) двері без замків, які щільно не закриваються, старе, розхитане і брудне електричне обладнання, двері другого запасного виходу (до внутрішнього двору) закриваються шляхом вкручування шурупа. Ця «система» часто заклинює, шуруп неможливо викрутити без спеціальних інструментів, і вихід виявляється заблокованим (зображення 10-17). Це приміщення становить і значну небезпеку при використанні його як укриття. В нього відкриваються отвори для чищення димовентиляційних каналів, які не можливо закрити через сторонні предмети, що знаходяться в каналах. При зворотній тязі чадний газ може потрапляти в «укриття» (зображення 18) Крім того, неналежно обладнана (з відома ЛКП Господар і ЛМР) вентиляція суміжного приміщення ломбарду, яка відкривається трьома трубами під вікнами 1-5-го поверхів, призводить до потрапляння повітря з лабораторії і каналізації ломбарду як до квартир, так і до «укриття» (зображення 19-22). В перші дні введення воєнного стану в Україні, мешканці будинку [ADDRESS] (а вірніше, відповідач та її чоловік) обладнали на півпідвальному поверсі будинку місце, де можна сховатися підчас повітряних тривог, особливо підчас прямих атак агресора на м.Львів. І хоча саме приміщення дуже мале (5,25 Х 1,25 м відповідно до плану поверху, зображення 7), але воно досить низько (тільки на половину висоти) знаходиться над поверхнею землі і має два виходи. Перебувати в ньому під час атак - менш небезпечно, ніж на будь-якому іншому поверсі, особливо на 5-му, де знаходиться квартира відповідача №10. По всій довжині приміщення ми розмістили місця для сидіння (зображення 9), які фактично є тумбами, заповненими пледами, кариматами, теплим одягом, взуттям, ліхтариками, пляшками з водою, засобами гігієни, посудом та іншими речами, які можуть знадобитися при вимушеному довготривалому перебуванні в цьому приміщенні. Через два тижні після запровадження воєнного стану в Україні, хтось, ймовірно, ЛКП Господар, розмістив на стіні обладнаного мешканцями будинку приміщення надпис про укриття, безпідставно зазначивши що його обслуговує ЛКП Господар і подавши неправдиву інформацію, що нібито ключ від укриття знаходиться в кв. № 4 , що було повною несподіванкою для мешканців цієї квартири (документ 1, Розділ 3). Від початку воєнного стану це підприємство не тільки не зробило дрібні поточні ремонти дверей, замків, вимикачі світла, а й жодного разу не здійснило їхнє миття. Заміни перегорілих жарівок приходилося чекати тижнями. Відповідач неодноразово зверталася як до позивача, так і до органів місцевого самоврядування, із запитами щодо вжитих позивачем заходів для обслуговування вищевказаного приміщення у будинку [ADDRESS] , однак відповіді про такі заходи так і не отримала. З урахуванням наведеного, викладені у своїй скарзі відомості про те, що позивач не зробив жодних дій, щоб підготувати укриття в будинку на [ADDRESS] , вважає достовірною інформацією, підтвердженою долученими до відзиву документами, зокрема і фотознімками, а тому підстави для її спростування відсутні. Щодо допустимості використання слів «мародер» і «мародерство», то зараз в Інтернеті можна знайти безліч сайтів, де журналісти, суспільні діячі, політики, чиновники і навіть керівники правоохоронних відомств використовують вирази «мародер» і «мародерство»; загострене почуття справедливості українського суспільства, яке на своїх плечах, на своїх руках і своїм життям рятує Україну і на полі бою, і тяжкою працею, не можна вкласти в сухий формат юридичних формулювань. Тяжка праця звичайних українців (особливо під час війни), які своїми податками утримують чиновників, яким призначаються зарплати в 10-20-30 разів більші, ніж у пересічних громадян, дає їм суспільно-моральне право прямо і різко висловлюватися про роботу цих чиновників відповідно до фактів, з якими приходиться стикатися при виконанні, а вірніше, при невиконанні чиновниками своїх оплачених функцій. З урахуванням наведеного просить повністю відмовити Львівському комунальному підприємству «Господар» у задоволенні позову. 02.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив від 26.07.2023 №1348, однак як вбачається з відомостей сайту «Укрпошта», а також відомостей, зазначених самим позивачем відзив вручено останньому 11.07.2023, відповідно визначений судом п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив сплив ще 17.07.2023, а клопотання про поновлення такого позивачем не заявлялося, тому відповідь на відзив у відповідності до ст.126 ЦПК України залишається судом без розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 07.03.2022 на електронну адресу ЛКП «Господар» [INFO] надійшла скарга від відповідача, у якій остання написала, зокрема: «Також вимагаю видалити шахрайський надпис зі стін нашого будинку. В умовах військового стану шахраї і мародери з ЛКП Господар не зробили жодної дії, щоб підготувати укриття в будинку [ADDRESS]», що стосується долученого до листа фото з оголошенням наступного змісту: «Місце для укриття, обслуговує ЛКП «ГОСПОДАР», ключі знаходяться у кв.4, відповідальний тел….». У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з частиною першою статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання вказаної інформації недостовірною та покладення на відповідача обов`язку спростувати таку, позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема тим, що відповідач поширила недостовірну інформацію через електронну адресу позивача - [INFO] , користувачами якої є понад п`ятдесят працівників позивача. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вказаним вимогам позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини хто є користувачем та хто має доступ до електронної пошти [INFO] , яка як зазначає і сам позивач належить саме ЛКП «Господар». Більше того, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. З урахуванням наведеного скерування скарги, яка містить певну інформацію, яка стосується юридичної особи на електронну адресу цієї юридичної особи, не можна розцінювати саме поширенням такої інформації в контексті вищенаведеного, а доступ до такої електронної адреси працівників юридичної особи пов`язаний з виконанням ними своїх трудових обов`язків, тобто з діяльністю самої юридичної особи. Крім цього, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Посилаючись на недостовірність та негативність викладених у скарзі відповідача відомостей позивач обґрунтовує такі доводи тим, що поширена відповідачем інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про нібито порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі та такою, що порушує немайнові права позивача, створює негативну соціальну оцінку ЛКП «Господар» в очах оточуючих, порушивши його ділову репутацію. Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву та долучених до такого документів відповідач неодноразово зверталася до різних органів та посадових осіб із запитами щодо надання інформації про перелік дій, вчинених ЛКП «Господар» для приведення приміщення у будинку [ADDRESS] у відповідність до вимог цивільного захисту під час воєнного стану, а також зі скаргами на небезпечний стан вказаного укриття, однак відповідей так і не отримала, не містить жодних відомостей про вчинення таких дій у позовна заява, а тому з урахуванням долучених до відзиву фотознімків вказаного у скарзі укриття, а також доводів щодо самостійного облаштування такого в міру можливості мешканцями будинку, викладені у скерованій на електронну адресу позивача скарзі відповідача відомості про те, що ЛКП «Господар» не зроблено жодної дії, щоб підготувати укриття в будинку [ADDRESS], не можна вважати недостовірними. Більше того, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Як зазначалося вище інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, викладена відповідачем саме у скарзі, адресованій позивачу та яка стосується виконання позивачем своїх обов`язків щодо утримання будинку та прибудинкової території. Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Також у рішенні ЄСПЛ у справі «DE HAAS AND GIJSELS v. BELGIUM» стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму, в якій це робиться. З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що викладена у скарзі відповідача інформація є власними висновками [PERSON] та є її оціночними судженнями, які ґрунтуються на її особистому трактуванні інформації. Отже, така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, фактично аналізом отриманої інформації про діяльність позивача, тобто є оцінкою отриманої інформації та власними висновками щодо цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору. Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації отриманої з різних джерел. Застосування у скарзі слів «шахраї» та «мародери» не можна розцінювати як звинувачення чи образу, оскільки такі носять склад провокаційного забарвлення. Крім цього, посилаючись на те, що поширена відповідачем інформація порушує немайнові права позивача, створює негативну соціальну оцінку ЛКП «Господар» в очах оточуючих, порушивши його ділову репутацію, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не лише не представлено жодних доказів на підтвердження того, що така завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а й не обґрунтовано у чому така шкода виразилась. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що викладена в адресованій позивачу скарзі [PERSON] інформація не виходить за рамки суспільної моралі, висловлена у формі, що не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а позовні вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права, гідність, честь та недоторканість ділової репутації ЛКП «Господар», є необґрунтованими та недоведеними позивачем, а тому задоволенню не підлягають. Крім цього, оскільки позовні вимоги про покладення на відповідача обов`язку за власний рахунок спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ЛКП «Господар» у спосіб, в який така інформація була поширена, а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації є похідними від позовних вимог про визнання такої інформації недостовірною та такою, що порушує права, гідність, честь та недоторканість ділової репутації позивача, суд приходить до висновку, що такі також задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволення позовних вимог повністю, суд у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України не вбачає підстав для покладення на відповідача і будь-яких судових витрат, понесених позивачем.

Outcome: dismissed