Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ звернувся\~ до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~недійсним договору\~купівлі-продажу\~та повернення\~сторін у\~попередній стан. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира у [ADDRESS] , загальною площею - 51,9 кв.м., житловою площею - 28,10 кв.м. Право власності на квартиру було набуте ним згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2000 року, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-3157. Зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.07.2000 року у реєстрову книгу за № 9П-265-4465. На момент відчуження квартири в ній проживав та був зареєстрований брат [PERSON] . Починаючи з початку 2004 року, мати [PERSON] , [INFO] , інвалід І групи захворіла на статико-динамічне порушення 2-го ступеня правого та лівого тазобедренного суглоба. При такому захворюванні потрібна була екстрена операція, а в подальшому ендопротезування правого і лівого суглобів, медикаментозне лікування та тривала реабілітація. Все це коштувало велику суму коштів і саме в цей час відповідач, знаючи таке становище, запропонував продати йому належну позивачу квартиру за 1639 грн. Позивач заходився під впливом тяжких для нього обставин і погодився з цією пропозицією на вкрай не вигідних для себе умовах. 14 липня 2004 року, позивач продав відповідачу квартиру за пропоновану ним суму, яка майже в десять разів менша її ринкової вартості. Договір купівлі-продажу ВВЕ № 785800 від 14.07.2004 року був посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. за реєстровим номером № 1-2070. На початку 2023 року, спілкуючись зі спеціалістами агенції нерухомості позивач дізнався, що квартира, яку він продав відповідачу на час угоди купівлі-продажу, коштувала біля 10000 доларів США. Позивач попросив відповідача за взаємною згодою розірвати укладений між ними договір купівлі-продажу квартири, однак він відмовився, тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Просить суд винести рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири з моменту його укладання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 14 липня 2004 року. Судові витрати просить суд залишити за позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав, не проти їх задоволення, просить суд слухати справу без застосування технічного запису, про що додатково надав суду заяву. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира у [ADDRESS] , загальною площею - 51,9 кв.м., житловою площею - 28,10 кв.м. Право власності на квартиру було набуте ним згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2000 року, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-3157. Зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.07.2000 року у реєстрову книгу за № 9П-265-4465. На момент відчуження квартири в ній проживав та був зареєстрований брат [PERSON] . Мати позивача [PERSON] , [INFO] , інвалід І групи з початку 2004 році захворіла на статико-динамічне порушення 2-го ступеня правого та лівого тазобедренного суглоба та на протязі декількох років потребувала лікування. При такому захворюванні потрібна була екстрена операція, а в подальшому ендопротезування правого і лівого суглобів, медикаментозне лікування та тривала реабілітація. Все це коштувало позивачу велику суму коштів і саме в цей час відповідач, знаючи таке становище, запропонував продати йому належну позивачу квартиру за 1639 грн. Позивач заходився під впливом тяжких для нього обставин і погодився з цією пропозицією на вкрай не вигідних для себе умовах. 14 липня 2004 року, позивач продав відповідачу квартиру за пропоновану ним суму, яка майже в десять разів менша її ринкової вартості. Договір купівлі-продажу ВВЕ № 785800 від 14.07.2004 року був посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. за реєстровим номером № 1-2070. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. На сьогоднішній час позивач дізнався, що у свій час продав квартиру на вкрай невигідних для себе умовах та під впливом тяжких обставин, тому вважає за необхідне повернути нерухомість у свою власність. Згідно зі ст. 233 та ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. У такому випадку кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на його виконання. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Статтею 233 Цивільного кодексу України не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору купівлі-продажу. Згідно положень постанови пленуму Верховного суду України від 24.11.08 р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Така ж позиція викладена і в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На цій підставі позивач вважає що ним не пропущений строк позовної давності. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог. Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат, просить залишити ці витрати за ним. На підставі наведеного та

Outcome: approved