Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

22.03.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 жовтня 2018 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Від даного шлюбу подружжя мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Відповідач з сином не бачиться та не спілкується, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться їхнім життям, в той час як позивачка ніколи не чинила йому перешкод у цьому. Зазначені обставини підтверджуються інформацією з навчального закладу, закладу медичного обслуговування, поясненнями свідків та поясненнями самої дитини. Позивач вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунувся від виховання дитини, не виконує батьківські обов`язки з його утримання, свої обов`язки переклав на позивачку, вказує на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку відносно сина щодо участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Не проявляє інтерес до власного сина, не приймає участі у його моральному становленні, як особистості. Крім іншого, позивачка зазначає, що відповідач виклав свою позицію, у нотаріально засвідченій заяві відносно позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно власної дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджує відсутність бажання останнього брати участь у житті дитини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.03.2023 року , описку в якій усунуто ухвалою суду від 30.03.2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 06.04.2023 року представником позиваача подано клопотання про уточнення складу учасників справи, в якій просить залучити до участі у справі орган опіки та піклування в особі виконавчого комітетут Миколаївської міської ради. 29.05.2023 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 31.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду . Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , в частині позовних вимог про стягнення пеня за прострочення сплати аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила залишити без розгляду вимогу про стягнення з Відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідач в судове засідання не з`явивися, повідомлявся судом належними чином за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на сайті Судова влада. Відзив не надав. Третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи в суді повідомлена належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.11.2007 року між сторонами був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2018 року. Позивач та відповідач є матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Матеріалами справи підтверджується, що дитина проживає разом зі своєю матір`ю. [PERSON] у період з вересня 2019 року по червень 2022 року навчався у Миколаївській загальноосвітній школі І - ІІІ ступенів № 48 Миколаївської міської ради (наразі - Миколаївська гімназія № 48). Згідно пояснень класного керівника протягом навчального періоду батько дітей жодним чином не проявляв зацікавленості життям [PERSON] . Навчанням та вихованням хлопця займалася виключно його мати. Письмовими поясненнями свідків, а саме, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджуються обставини щодо відсутності батька в житті [PERSON] . Вказані особи зазначили, що тривалий період знайомі з бувшим подружжям та підтверджують, що Відповідач не брав та бере необхідної участі в житті та вихованні дитини, не надає йому матеріальної допомоги, не його цікавиться успіхами чи проблемами. [PERSON] у своїх письмових поясненнях від 27.02.2023 року також зазначила про повну відсутність батька в житті дитини. Зазначила, що їй невідомо про місцезнаходження рідного батька її онука та про те, що її донька наразі перебуває у шлюбі із [PERSON] , який замінив [PERSON] рідного батька. Згідно листа КНП «ЦПМСД № 7» зазначено, що декларація щодо медичного обслуговування [PERSON] , [INFO] укладена із сімейним лікарем [PERSON] , та підписана матір`ю. Зазначено, що батько відсутній в житті дитини, як такий, що цікавиться його станом здоров`я, з питань щодо стану здоров`я дитини не звертався, лікаря разом з дитиною ніколи не відвідував. Медичним обслуговуванням неповнолітнього [PERSON] займається мати хлопчика та надає йому належну підтримку дитині. Згідно довідки ДВС, відповідач має заборгованість за аліментами у розмірі 97 344 грн 30 коп, звересня 2019 року жодного разу аліменти не сплачував. Крім іншого, [PERSON] висловив думку, що не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього. [PERSON] зазначив, що не сумує за батьком та комфортно себе почуває поруч з мамою та її чоловіком. У зв`язку з тим, що відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, соціальний контакт дитини з батьком втрачений, останній не піклується, про стан здоров`я, фізичний стан, навчанням, не виявляє інтересу до життєдіяльності сина, не задовольняє матеріальні потреби, органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради орган опіки та піклування зроблено відповідний висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім іншого, оскільки, між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання ними їх батьківських обов`язків, застосуванню підлягають норми СК України. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що діти є неповнолітніми. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, яка потребує постійного супроводу та догляду, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, враховуючи згоду самого батька на позбавлення його батьківських прав відносо сина, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав відповідача в свою чергу надасть дитині можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved