Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визнання за нею права на середню земельну частку (пай), загальною площею 1,88 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах колишньої Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, за рахунок земель запасу комунальної власності Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що 29.08.1972 року вона прийнята на посаду вчителя 1-3 класів (вчителя початкових класів) Глинської восьмирічної школи, яка, на день звернення в суд з позовом, перейменована у Глинський загальний заклад середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, де працювала до 23.07.2022 року та була звільнена із займаної посади у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Будучи вчителем, працівником освіти більше 50 (п`ятдесяти) років, вважала, що як й інші працівники освіти мала право на земельну частку (пай) і включена в список осіб, які мають право на земельну частку пай по Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Жовківська міська рада Львівського району Львівської області. Від знайомих, колег по роботі дізналася, що до 1 січня 2025 року всі особи, яким належить право на пай, повинні оформити право власності на свої земельні ділянки. Якщо людина право власності не оформить, то землю передадуть до комунальної власності в особі територіальної громади. Як наслідок, у вересні 2022 року, після виходу на пенсію, звернулася в орган місцевого самоврядування Жовківську міську раду Львівського району Львівської області щоб отримати підтверджуючі документи на право на земельну частку (пай), тобто сертифікат на право на середню земельну частку (пай), однак спочатку їй було повідомлено, що у зв`язку із реорганізацією в органах місцевого самоврядування, сільських радах, які увійшли в Жовківську об`єднану територіальну громаду, списки пайовиків ще не передані, в подальшому, що її не включено в список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Враховуючи те, що вона працювала в сфері освіти в Глинській школі, вважає, що як працівник закладу освіти мала та має право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі, 1,88 га умових кадастрових гектарів, на території колишньої Глинської сільської ради, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як наслідок просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 10 липня 2022 року о 10 годині 30 хвилин. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10.07.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду о 11 год. 30 хв. 31 липня 2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Ракобути, Буського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 27.05.1999 року. З трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що 29.08.1972 року вона була прийнята на посаду вчителя 1-3 класів (вчителя початкових класів) Глинської восьмирічної школи, яка, на день звернення в суд із позовом, перейменована у Глинський загальний заклад середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Починаючи з 29.08.1972 року і до 23.07.2022 року позивач працювала у даному закладі. 23.07.2022 року вона була звільнена із займаної посади у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає, що будучи вчителем, працівником освіти більше 50 (п`ятдесяти) років, вона вважала, що як й інші працівники освіти має право на земельну частку (пай) і включена в список осіб, які мають право на земельну частку пай по Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Жовківська міська рада Львівського району Львівської області. Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» визначено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. З наведеного позивачем вбачається, що у вересні 2022 році, після виходу на пенсію, вона звернулася в орган місцевого самоврядування Жовківську міську раду Львівського району Львівської області щоб отримати підтверджуючі документи на право на земельну частку (пай), тобто сертифікат на право на середню земельну частку (пай), однак спочатку їй було повідомлено, що у зв`язку із реорганізацією в органах місцевого самоврядування, сільських радах, які увійшли в Жовківську об`єднану територіальну громаду, списки пайовиків ще не передані. В подальшому було повідомлено, що її, [PERSON] , не включено в список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). З відповіді Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 12.05.2023 року на адвокатський запит представника позивача, вбачається, що відомості про включення [PERSON] , [INFO] , у списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай) на території колишньої Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області в Жовківській міській раді відсутні, як і відсутня інформація про видачу [PERSON] , [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) в Жовківській міській раді. Також повідомлено, що розрахунки вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах подаються на затвердження до районної державної адміністрації (виконавчого комітету міської ради), а тому інформація про затверджений розмір земельної частки (паю) на території Глинської сільської ради може зберігатися у архівному підрозділі відповідної районної державної адміністрації. Проінформовано, що рішенням Глинської сільської ради № 3 від 21.12.2000 року надано згоду районній державній адміністрації на внесення змін на середній розмір земельної частки (паю) замість 1,91 га на 1,88 га. На території колишньої Глинської сільської ради наявні землі, які відносилися до земель, що належали селянській спілці «Мрія», які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв). З копії розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації № 585 від 16.07.1997 року «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розмірів в умовних кадастрових гектарах селянської спілки «Мрія» на території Глинської сільської ради» з додатками, в тому числі із списком осіб, яким передавалися земельні частки (паї), вбачається, що у даному списку, в тому числі і серед працівників соціальної сфери, освіти, [PERSON] немає. Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 6 Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав. Згідно з ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом - громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, як. зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Згідно даної статті право особи на земельну частку (пай) може бути також встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з ч. 1 статті 3 цього ж закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Відповідно до статті 5 цього ж закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Згідно з п.п. 16, 17 Перехідних положень ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з цим, ст. 25 та п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України «Про освіту» педагогічним працівникам, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали педагогічними працівниками в таких населених пунктах і проживають у них, мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, розташованих на території відповідної ради, із земель сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, що приватизуються, або земель запасу чи резервного фонду, але не більше норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, встановлених законом для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі. Згідно з п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Також листом Державного комітету України по земельних ресурсах України «Про паювання земель колективної власності» від 18.10.2001року №14-17-2-Ко 700/5075 надано роз`яснення про те, що стосується пункту 4 ст. 57 Закону України «Про освіту», яким визначено, що педагогічні працівники, які проживають у сільській місцевості, а також пенсіонери з їх числа, які раніше працювали в цих населених пунктах і проживають в них, мають право на одержання у власність земельної ділянки у розмірі середньої земельної частки, відповідно до чинного законодавства. Тобто розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість. Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08,1995року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» має бути надана із земель запасу. Враховуючи вище викладене та встановлені судом обставини, беручи до уваги те, що позивач [PERSON] працювала в сфері освіти в Глинській школі як працівник закладу освіти, відповідач, Жовківська міська рада Львівського району Львівської області не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що право позивача на середню земельну частку (пай) у відповідному розмірі, 1,88 га умових кадастрових гектарів, на території колишньої Глинської сільської ради, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна частка (пай) відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України та вищевикладеного, суд приходить до висновку, що земельна частка (пай) має бути виділена з земель запасу комунальної власності Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Разом з тим суд звертає увагу, що на території Львівської області паювання мало особливості, пов`язані із дією регіональної Програми приватизації майна та землі в агропромисловому комплексі Львівської області прийнятої ХІ сесією Львівської обласної ради народних депутатів від 01.02.1993 року №277 та Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затверджене ухвалою ХIV сесії Львівської облради від 08.12.1993 №351. Регіональною програмою було визначено механізм роздержавлення землі та передачіїї у приватну власність, яка не передбачала передачі землі у колективну власність сільськогосподарським підприємствам.

Outcome: approved