Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 16.04.2020 р. [PERSON] уклав із ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір № 1604661768 від 16.04.2020 р., а також 17.07.2020 р. [PERSON] уклав з ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір № 1644822543 від 17.07.2020 р. На підставі договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АК «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до позичальників. 02.12.2022 між АТ «Таксомбанк» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого АТ «Такскомбанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредити в строки, передбачені кредитними договорами. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЄАПБ» за кредитним договором № 1604661768 від 16.04.2020 р. в сумі 16 988,83 грн., з яких: 10 496,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1409,57 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5083,11 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами, а також за кредитним договором № 1644822543 від 17.07.2020 р. в сумі 7596,93 грн., з яких: 4674,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 578,73 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2343,70 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами. Крім того, 30.09.2020 р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 9133898, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер його мобільного телефону. 14.06.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 14.06.2021 р. до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 141,76 грн., з яких: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6941,76 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 9133898 в розмірі 11 141,76 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказані суми заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 07.07.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 16.04.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1604661768, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту 12 621,82 грн., строк користування 36 місяців, спосіб та строк надання безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, проценти за користування кредитом: щомісячні проценти 2,99 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. 17.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1644822543, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту 6500,00 грн., строк користування 12 місяців, спосіб та строк надання безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, проценти за користування кредитом: щомісячні проценти 2,99 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 було укладено ще 07.10.2016 року ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Відповідно до п. 2 цього Договору від 07.10.2016 р. ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ПАТ «Таскомбанк» права вимоги до позичальників. Право вимоги може відступатись щоденно шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами Реєстри є невід`ємною частиною договору. Реєстр прав вимоги складається в паперовому та електронному вигляді. При цьому, слід зазначити, що позивачем не додано до матеріалів справи частини договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р., а саме з 3 по 6 сторінки, а тому суд позбавлений можливості їх дослідити. 02.12.2022 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1604661768 від 16.04.2020 р. в сумі 16 988,83 грн., з яких 10496,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1409,57 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5083,11 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами, а також за кредитним договором № 1644822543 від 17.07.2020 р. в сумі 7596,93 грн., з яких 4674,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 578,73 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2343,70 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами. Суду наданий Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р., де Фактор: ТОВ «ФК «ЄАПБ» з однієї сторони, та Клієнт: АТ «Таскомбанк» з іншої сторони уклали даний Акт про те, що на виконання п.2.1. Договору факторингу НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Прав Вимоги кількістю 7276 шт., після чого, з урахуванням пункту 2.1. Договору факторингу НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги Боргу від Позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно їх Боргів. Загальна сума заборгованості складає ______ грн. ( _______ ). Реєстр Прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, будь-яких зауважень до зазначеного Реєстру немає. Акт складено в двох екземплярах по одному для Клієнта та Фактора, які мають однакову юридичну силу. Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження своїх вимог як доказ надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1604661768 від 16.04.2020 р. укладеному з [PERSON] станом на 05.12.2022 року, має заборгованість в сумі 16 988,83 грн., з яких 10 496,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1409,57 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5083,11 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1644822543 від 17.07.2020 р. укладеному з [PERSON] станом на 05.12.2022 року, має заборгованість в сумі 7596,93 грн., з яких 4674,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 578,73 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2343,70 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею, проте, суд звертає увагу, що вказані розрахунки здійснені і засвідчені АТ «Таскомбанк». Крім того, судом встановлено, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу ні на підтвердження того, що ТОВ «ФК «ЦФР» здійснено перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, ні на підтвердження того, що ТОВ «ФК «ЦФР» здійснювало перерахування коштів за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р., крім того матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про необхідність, в разі наявності підстав, сплати коштів позивачу в результаті укладення Договору факторингу від 02.12.2022 р. та про їх розмір станом на день укладення вказаного Договору факторингу. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно достатті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, відступлення права вимоги, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Позивачем підтверджено укладення кредитних договорів між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, однак про момент відступлення права вимоги та правомірність грошової вимоги за якою, нібито, повторно відступлено право вимоги, не доведені. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведена правомірність його вимог до відповідача за кредитним договором № 1604661768 від 16.04.2020 р. та за кредитним договором № 1644822543 від 17.07.2020 р., а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Приймаючи таке рішення, суд виходить із того, що в даному випадку АТ «Таскомбанк» не може бути правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» у правовідносинах з [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору № 1604661768 від 16.04.2020 р. та кредитного договору № 1644822543 від 17.07.2020 р., що були укладені пізніше ніж Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Таким чином, суд приходить до висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак ні АТ «Таскомбанк», а також у подальшому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набув прав кредитора по відношенню до [PERSON] , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 1604661768 від 16.04.2020 р. та № 1644822543 від 17.07.2020 р. Щодо стягнення заборгованості за договором позики № 9133898 від 30.09.2020 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 30.09.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 9133898, відповідно до якого відповідач отримав у позику 4200,00 грн. строком на 14 днів, кінцева дата повернення позики - 14.10.2020 р. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,52 % від суми позики за кожен день користування позикою (554,80% річних). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7% за день. Орієнтовна загальна вартість позики - 5093,76 грн. Договір позики № 9133898 від 30.09.2020 року було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників, зокрема до [PERSON] за договором позики № 9133898 від 30.09.2020 р., що підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 1 до цього договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та розрахунку заборгованості за договором позики № 9133898 від 30.09.2020 р. [PERSON] має заборгованість в розмірі 11 141,76 грн., з яких: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6941,76 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищє встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якшо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а такод іншими актами законодавства. Елеткронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підтавою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Законону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір про надання позики підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладний з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику, суму якої вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути заборгованість в розмірі 5093,76 грн., яка складається з: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 893,76 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 30.09.2020 року по 14.10.2020 року. Щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків за період з 15.10.2020 року по 31.05.2023 року, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягенню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2 Договору позики № 9133898 від 30.09.2020 року позика надається строком на 14 днів, тобто до 14.10.2020 року. Таким чином, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 14.10.2020 року відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі №175/4753/15-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики № 9133898 від 30.09.2020 року, проте нарахування процентів продовжувалося поза межами дії договору позики, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5093,76 грн., яка складається з: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 893,76 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 30.09.2020 року по 14.10.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 39069 від 20.06.2023 р. На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 382,66 грн.

Outcome: partial