Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

02.05.2023 позивач [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] , зі змісту якого просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.08.2008 вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 10.02.2012 року, справа №2-1111/12. Від шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2011 у справі №2-1449/11, з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в сумі 600,00 грн., починаючи з 17.12.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з 2011 по квітень 2023 не сплачує аліменти на утримання дитини. Загальна сума заборгованості без урахування штрафу станом на 01.04.2023 становить 121163,00 грн. Посилаючись на те, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, про дитину не піклується, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною взагалі, не надає доступу дитині до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 31.05.2023. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач під час судового розгляду надала пояснення, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 2008 року, під час шлюбу у них в 2010 році народився син [PERSON] . Протягом багатьох років відповідач не цікавитися сином, його навчанням та успіхами, взагалі не сплачує аліменти та не надає ніякої матерільної допомоги на утримання сина, бачучи сина на вулиці [PERSON] уникає зустрічі та переходить на інший бік дороги. Своїм батьком хлопець вважає її чоловіка - [PERSON] , оскільки він піклується про нього, як справжній батько. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов та врахувати висновок органу опіки та піклування. Позовну заяву з додатками відповідач отримав 11.05.2023 про що свідчить його особистий підпис у рекомендованому повідомленні про іручення поштового відправлення (а.с.30) проте заперечень проти позову не надав. Відповідач в судові засідання 26.06.2023, 20.07.2023 не з`явився, повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання. Повістку про виклик до суду [PERSON] на 20.07.2023 було отримано дорослим членом сім`ї (прізвище нерозбірливо) 30.06.2023, заперечень проти позову не надано, як і будь-яких клопотань, а тому суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Суд, вислухавши позивача, її представника, представника органу опіки та піклування Житомирської міської ради, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [INFO] у сторін, від шлюбу, народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 26.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №763 від (а.с. 9). 10.02.2012 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10.02.2012 у справі №2-1111/12 (а.с. 11). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2011 у справі №2-1449/11, з відповідача на користь позивача з 17.12.2010 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12) про що видано виконавчий лист 25.07.2011 (а.с13). Заборгованність [PERSON] за аліментами складає 121163,00 грн (а.с.15-16) згідно листа Корольовського ВДВС у м.Житомирі 08.10.2018 до [PERSON] застосовано штраф за несплату аліментів в сумі 27900,00 грн та 21.04.2023 - в сумі 32195,50 грн (а.с.14) [PERSON] 01.07.2022 уклала шлюб з [PERSON] та її прізвище після укладання шлюбу - [PERSON] (а.с.21-22) [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «УК «Житлове експлуатаційне підприємство «1» від 06.04.2023 (а.с. 23). Згідно характеристики наданої за місцем навчання [PERSON] 2010 року народження навчається в ліцеї №25 мЖитомира з першого класу та наразі є учнем 6-А класу, підтримують та допомагають йому у навчанні мама - [PERSON] та вітчим - [PERSON] , саме вони відвідують батьківські збори та спілкуються з вчителями. Батько - [PERSON] за період навчання [PERSON] його успіхами не цікавився, батьківські збори не відвідував, з вчителями не спілкувався (а.с.20) Згідно психолого-педогогічної характеристики [PERSON] має високий рівень мотивації до навчання, добре контактує з дітьми, відкритий, контактний, дисциплінований. Директор та психолог ліцею №25 м.Житомира вважають, що його батьками (вказано, що виховується вітчимом) приділяється належна увага до виховання сини (а.с.19) Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 23.06.2023 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] є доцільним. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] не проживає з родиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має заборгованність зі сплати аліментів в сумі 121163,00 грн Допитаний 26.06.2023 в якості свідка [PERSON] , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення засвідчив суду, що він живе разом з [PERSON] та її сином близько 9 років та знає, хто є батьком [PERSON] . Жодного разу, скільки вони живуть разом з [PERSON] він не навідував сина, не сплачував аліменти, не дзвонив, не вітав його з жодним святом, не передав жодного подарунка, хоча якби він висловлював такі наміри (підтримувати спіскування з сином) вони б з дружиною не заперечували. Одного разу він побачивши дитину перейшов на інший бік дороги. Живе [PERSON] в двух хвилинах ходи від того де живуть вони, а тому треба було простомати бажання бачити сина та спілкуватися з ним. Хлопець починає здогадуватися, що в нього інший батько бо різні прізвища у ньогоо та матері. Допитана 26.06.2023 в якості свідка [PERSON] , будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення засвідчила суду, що вона з [PERSON] (позивачем) дружить з 14 років, оскільки вони живуть поряд, з цього ж часу вона знає [PERSON] (відповідача) який живе поряд на наступній вулиці. Коли у [PERSON] народився [PERSON] вона стала його хрещеною, часто буває в них вдома, майже на всіх святах де збирається родина. Батько дитини- [PERSON] знає де живе його дитина, оскільки з часу народження вони нікуди не переїздили та не змінювали місця проживання, з ким вона росте, проте він не спілкується з дитиною, не відвідує сина, на жожному зі свят він не був присутній, також вона знає, що він не сплачує аліменти та не піклується про сина взагалі. Батьком [PERSON] називає [PERSON] 20.07.2023 судом було заслухано [PERSON] , який пояснив, що він знає хто його батько - [PERSON] , він бачив його тільки на фото. Батько з ним не спілкується взагалі, нічим не допомагає, зі святами не вітає, подарунків жодного разу не надсилав всі витрати несуть мама, бабуся та батько- [PERSON] . Саме вони організовують його відпочинок, збирають до школи. [PERSON] жодного разу не намагався з ним зустрітися чи щось йому передати. Отже, суд встановив, що між сторнами існує спір з приводу виконання [PERSON] , як батьком, батьківських обов`язків відносно його малолітнього сина - [PERSON] [INFO] та доцільності позбавлення його батьківських прав за заявою матері дитини. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Проте, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого в них народився [INFO] син - [PERSON] . З 17.12.2010 з відповідача на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , наразі заборгованність за аліментами 121163,00 грн. Органи ДВС двічі накладали стягнення у вигляді штрафу за несплату аліментів на [PERSON] , з пояснень матері дитини відповідач взагалі не сплачує аліменти навіть частково та не надає взагалі будь-якої допомоги у вихованні сина. Батько також не цікавиться навчанням сина, жодного разу не був на батьківських зборах та не спілкувався з вчителями хоча дитина вже навчається у 6-А класі ліцею №25 м.Житомира, це засвідчено письмовими доказами з місця навчання дитини Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 23.06.2023 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] є доцільним. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] не проживає з родиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має заборгованність зі сплати аліментів в сумі 121163,00 грн Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд вважає, що докази надані у цій конкретній справі, у своїй сукупності (покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які будучи попереджені про криміналну відповідальність за завідомо неправдиві показання засвідчили суду, що принаймні 9 років [PERSON] взагалі не спілкується з сином, не відвідує його, не телефонує, не вітає зі святами, не бере участі у вихованні, та не надає жодної матеріальної допомоги, при цьому не виявляє до цього жодних намірів хоча знає де живе дитина, оскільки з моменту народження вони з матір`ю не змінювали місце проживання, та пояснення самого [PERSON] , який засвідчив, що [PERSON] навіть не намагася з ним зустрітися, нічим йому не допомагає та не підтримує, письмові докази досліджені судом в тому числі і висновок органів опіки та піклування, довідки з місця навчання, органів ДВС про заборгованність зі сплати аліментів) вказують у своїй сукупності на свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , оскільки відповідач не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не забезпечує, не спілкується з дитиною та навіть не виявляє намірів для цього. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Так відповідач отримав позовну заяву з додатками 31.05.2023 проте заперечень не надав, до суду жодного разу не з`явився, хоча знав, що така справа розглядається судом, що свідчить про байдужість до того, що він може бути позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини. З огляду на викладене, враховуючи наявність факту ухилення (свідомої винної поведінки) [PERSON] від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, та виходячи з її найкращих інтересів, суд дійшов висновку про доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп., понесений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved