Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

24.02.2023 позивач, Акціонерно-комерційний банк «Львів», звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 21.03.2023, обґрунтовуючи тим, що 09.02.2022 між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір №16363/112/2022, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 30 000,00грн., зі сплатою 37,8% річних за користування кредитом та терміном повернення до 08.02.2026 включно, а позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором і додатковими договорами. Повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою, згідно додатку 1 (Платіжного календаря), що є невід`ємною частиною цього Договору. Всупереч зазначеним вище вимогам законодавства та умовам кредитного договору, позичальник систематично не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає. Позичальник не сплатив відсотки за користування кредитом, строк сплати яких настав, чим порушив право позивача на їх отримання, передбачене ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Станом на 01.02.2023 заборгованість по нарахованих та несплачених в строк процентах по кредиту становить 6 338,28грн.. Згідно п.5.8. Договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством. Відповідно до п.2.3.2. Договору банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших платежів за договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або неповернення суми кредиту (частини кредиту). На виконання вимог п.2.4. Кредитного договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по тілу та процентах, банк направив позичальнику цінним листом лист-вимогу про дострокове виконання зобов`язання за№1020/0-07 від 19.09.2022, однак, вона залишилась без відповідного реагування зі сторони Позичальника. Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, а позичальник в свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 01.02.2023утворилася заборгованість по кредитному договору №16363/112/2022 від 09.02.2022у розмірі 36 338,28 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту 30000,00 грн., заборгованості за процентами 6 338,28 грн. З урахуванням того, що відповідач систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором у визначені кредитним договором терміни, позивач, вимагає дострокового погашення відповідачем існуючої заборгованості по кредитному договору, тому, просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» заборгованість за кредитним договором №16363/112/2022 від 09.02.2022 в розмірі 36338,28 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.. 18.04.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. 23.05.2023 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, АКБ «Львів», за довіреністю адвокат Вертас Марія Михайлівна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 09.02.2022 між Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір №16363/112/2022, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти (кредит) у розмірі 30 000,00 грн. на поточні потреби позичальника, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, зі сплатою фіксованої процентної ставки 37,8% річних за користування кредитом та терміном повернення до 08.02.2026 включно, а позичальник зобов`язується повернути банку кредит і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та терміни, передбачені цим договором, що підтверджується копією кредитного договору, паспортом споживчого кредиту (а.с. 5-9, 10-11). Згідно п.1.4 Кредитного договору видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника. Згідно п.п.3.6. Кредитного договору позичальник сплачує проценти щомісячно до дня повернення кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти. Відповідно до п.5.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредиту повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором і додатками до нього. Пунктом 5.2. Кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою, згідно Додатку 1 (Платіжного календаря), що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлено, що 09.02.2022 грошові кошти були перераховані банком відповідачу - [PERSON] , що підтверджується копією меморіального ордера №318865 (а.с. 12). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Також, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 1.4.3.9. Правил Банк має право вимагати дострокового виконання зобов?язань Клієнтом за укладеним Договором, зокрема, у разі порушення Клієнтом строків/термінів сплати будь-яких платежів за Договором, в тому числі сплати процентів, Комісії, та інших платежів, передбачених Заявою-договором та цими Правилами, про що Клієнту надсилається відповідна письмова вимога. Відповідно до п.2.3.2. Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших платежів за Договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або неповернення суми кредиту (частини кредиту). Згідно п.5.8. Кредитного договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством. Пунктом 2.4. Кредитного договору у випадку прийняття Банком рішення щодо вимоги про дострокове повернення Кредиту, сплату процентів, комісій та інших платежів, з підстав обумовлених цим договором, банк письмово повідомляє про це позичальника. В такому випадку, позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку повністю повернути суму кредиту та сплатити проценти на день повернення. Так, 19.09.2022, у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, представник АКБ «Львів» направив [PERSON] на його адресу проживання: [ADDRESS] , лист-вимогу № 1020/0-07 про дострокове виконання зобов`язання, в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в якій вимагав сплатити всю суму кредиту, проценти за користування кредитом у загальному розмірі 36338,28 грн протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 13-17), однак, відповідачем жодних дій щодо погашення заборгованості здійснено не було. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4), вбачається, що заборгованість відповідача - [PERSON] за договором станом на 01.02.2023 становить 36338,28 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту 30000,00 грн., заборгованості за відсотками 6338,28 грн..\~ Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з умовами договору був ознайомлений, підписав договір і отримав кредит, що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 09.02.2022 по 02.02.2023 (а.с. 20-24), однак умови договору порушив. Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення. Тому, суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2684,00 грн.(а.с. 3).

Outcome: approved