Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 12.03.1973 № 341 він отримав ордер №11962 на жиле приміщення - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем право на вселення у квартиру отримали члени його сім`ї дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, а син - відповідач по справі, з початку 2021 року добровільно залишив місце проживання та не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , в ній відсутні особисті речі відповідача, комунальні платежі на квартиру не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, відносини з батьком не підтримує. Як зазначає позивач, реєстрація відповідача створює йому перешкоди у розпорядженні квартирою, а також він несе тягар з утримання квартири з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача, що створює додаткове фінансове навантаження щодо утримання квартири, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. З огляду на зазначене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 18.05.2023 від представника третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» надійшли письмові пояснення по справі, в яких просив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи, при прийнятті рішення суду покладаються на розсуд суду. Ухвалою суду від 22.05.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому 07.08.2023 представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Заперечень щодо винесення заочного рішення не висловив. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не направив, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 12.03.1973 № 341, виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих [PERSON] видано ордер №11962 від 14.03.1973 на квартиру [ADDRESS] . Разом з [PERSON] право на вселення у зазначену квартиру отримали члени його сім`ї - [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 02.05.2019 (а.с.7). З матеріалів вбачається, що згідно паспортних даних місце реєстрації позивача: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.12.1992 по теперішній час (а.с.21). Отже, на цей час у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами про не проживання за місцем реєстрації від 21.01.2022 та 14.02.2023, більше року, які підписані мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Згідно із відповіді Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» від 24.02.2023, звернень від [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», з 2021 року до дати надання відповіді щодо неможливості або перешкоджання проживання за адресою: [ADDRESS] , не надходило (а.с.15). Відповідно до отриманої позивачем відповіді з Оболонського УП ГУНП в м. Києві на його звернення, вбачається, що відповідно до обліків ІПНП Оболонського УП ГУНП у м.Києві звернення [PERSON] з приводу перешкоджання у проживанні чи вчинення перешкод у користуванні нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] в період з 2021 року та по теперішній час до Оболонського управління поліції не надходили та заяви не реєструвались (а.с. 16). Отже, установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак протягом тривалого часу не користується квартирою, не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в її утриманні, житлом не цікавиться. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ордер - це по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачував комунальні послуги та намагався вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved