Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

24.04.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. В обгрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що у шлюбі з відповідачкою перебувають з 26.02.2015 року, від якого мають дитину - сина [PERSON] [INFO] . Станом на час звернення до суду з позовом їх подружні стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Наразі проживають окремим життям та кожен своїми інтересами. Сім`я фактично розпалась. Можливості збереження шлюбу відсутні. За попередньою домовленістю їх спільний син буде проживати з матір`ю, щодо його участі у вихованні сина між ними укладено договір. Майнові спори відсутні. Просив їх шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 28.04.2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов просив задовольнити. Відповідачка повідомила суд про визнання позову, просила їх шлюб з позивачем розірвати, справу розглянути за її відсутності.. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №306. (а.с.5). Від шлюбних відносин у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, що визнано відповідачкою. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved