Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

23 травня 2023 року Шепетівська окружна прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила витребувати з незаконного володіння [PERSON] у комунальну власність Понінківської селищної ради земельну ділянку площею 1,6722 га з кадастровим номером 6823681000:05:004:0021, що розташована на території Понінківської об`єднаної територіальної громади для ведення особистого селянського господарства та стягнути з відповідачів на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір в загальній сумі 4026 грн. В обґрунтування вимог прокурор вказував, що на підставі рішення 64 сесії І скликання Понінківської селищної ради № 4-1 від 18.12.2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,6722 та з кадастровим номером 6823681000:05:004:0021 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель запасу комунальної власності, розташовану за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Шепетівського району, котру вона в подальшому подарувала [PERSON] на підставі договору дарування від 18.02.2020 (зареєстрованого за № 312). На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-17216-СГ від 22.08.2017, [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 1,9744 га (кадастровий номер 6824286200:05:010:0058) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, право власності на яку зареєстровано 19.09.2017. Тобто, на час прийняття наказу рішення 64 сесії І скликання Понінківської селищної ради № 4-1 від 18.12.2019, [PERSON] використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Згідно ухвали судді від 31.05.2023 року відкрито провадження у даній справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу та третій особі [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було направлено копію ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками. 21 червня 2023 року [PERSON] подав суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності. Третя особа [PERSON] відзив на позов не подала. 26.06.2023 року представником Держгеокадастру [PERSON] подано пояснення на позовну заяву, у якому вона підтримала вимоги Шепетівської окружної прокуратури 22 червня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав та просив його задоволити. Представник Понінківської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в сужове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розглу судом справи повідомлений. Третя особа [PERSON] не з`явилась в судове засідання про розгляд справи повідомлена. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що на підставі рішення 64 сесії І скликання Понінківської селищної ради № 4-1 від 18.12.2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,6722 та з кадастровим номером 6823681000:05:004:0021 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель запасу комунальної власності, розташовану за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Шепетівського району, котру вона в подальшому подарувала [PERSON] на підставі договору дарування від 18.02.2020 (зареєстрованого за № 312). На підставі вказаного рішення, державним реєстратором Понінківської селищної ради 22.01.2020 зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6823681000:05:004:0021 площею 1,6722 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914852768236), що підтверджується даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.19). В подальшому [PERSON] вказану земельну ділянку подарувала [PERSON] на підставі договору дарування від 18.02.2020 (зареєстрованого за № 312). Право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за [PERSON] 18.02.2020, про що свідчать дані Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23). На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-17216-СГ від 22.08.2017, [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 1,9744 га (кадастровий номер 6824286200:05:010:0058) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, право власності на яку зареєстровано 19.09.2017 (а.с.21). Вирішуючи питання правомірності позовних вимог, суд вказує про таке. На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 названого Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.ч.2, 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Всупереч положень ст.ст.116, 121 ЗК України спірна земельна ділянка площею 1,6722 га, кадастровий номер 6823681000:05:004:0021, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника держави в особі Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області. [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомила, що вже скористалася своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 1,9744 га для ведення особистого селянського господарства, тому отримала незаконні переваги порівняно з іншими громадянами. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки у [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вбачається з інформації про права власності (інформаційна довідка №332598856 від 17.05.2023, 19.09.2017 року за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 6824286200:05:010:0058 для ведення особистого підсобного господарства, яку в подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2017 року вона продала для [PERSON] ( бланк НМТ 750984). Даними інформаційної довідки № 332599135 від 17.05.2023, встановлено, що 18 лютого 2020 року (бланк НОМ 142736) [PERSON] подарувала земельну ділянку з кадастровим номером\~6823681000:05:004:0021 для [PERSON] . Отже судом встановлено, що останній отримав у власність земельну ділянку площею 1,6722 га (кадастровий номер 6823681000:05:004:0021) від [PERSON] особи, яка не мала права її отримувати і відчужувати. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За положеннями ч.1 ст.387 ЦК України, яка кореспондується з нормами ст.152 ЗК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п.3 ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. При цьому, статтею 346 ЦК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України, що є належним способом захисту. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) де зазначено про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі ж правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 06.03.2019 у справі № 911/3158/17. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції у вказаній справі, суд констатує, що таке втручання у майно відповідача [PERSON] є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим. Враховуючи, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку площею 1,6722 га з кадастровим номером 6823681000:05:004:0021, вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок того, що [PERSON] не мала права отримувати і відчужувати вказану земельну ділянку, про що відповідач не знав та не міг знати, а тому вказана земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] у державну власність. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову Хмельницькою обласною прокуратурою було сплачено 2684 грн. 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 935 від 15 травня 2023 року та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1342 грн. 00 коп., а позов прокурора задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури слід стягнути 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved