Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Представник позивачів у справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна, звернулася до суду з позовом, до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Вимоги позивачів представник обґрунтовує тим, що [INFO] близько 16 год. 10 хв. в Запорізькій області, м.Бердянськ, на проспекті Східний відбулась ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "Nissan X-Trail" р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. [PERSON] , позивач у справі, є чоловіком загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , а тому , у зв"язку зі смертю дружини, позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді, понесених витрат на поховання загиблої та втраті годувальника. [PERSON] є мамою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] , а тому у зв"язку з її смертю , позивачу у справі спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді, та втраті годувальника. [PERSON] є дочкою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] , а тому у зв"язку з її смертю , позивачу у справі спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу "Nissan X-Trail" р.н. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров"ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ680063, який діяв на момент настання ДТП станом на [INFO]. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №12021082130001621 та розпочате досудове розслідування. На момент подання позовної заяви позивачам достеменно не відомо чи завершене досудове розслідування даного кримінального провадження. Проте, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивачі мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивачі вирішили відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача у справі. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивачів, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" (приватне), то обов"язок відшкодувати шкоду, завдану позивачам, у зв"язку із смертю [PERSON] , у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв"язку зі смертю [PERSON] , є: мати [PERSON] , чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . На день настання страхового випадку , відповідно до ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня - 6500,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 78 000,00 грн. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 19 500,00 грн. (з розрахунку 78000/4=19500,00). Що стосується відшкодування витрат на поховання [PERSON] , то , позивач у справі, [PERSON] поніс витрати на поховання дружини у розмірі 13 864,50 грн. підтверджується чеком від 20.12.2021 року , договором - замовлення від 17.12.2021 року , фіскальним чеком від 20.12.2021 року. Крім того, позивачі у справі, є особами , які за життя [PERSON] , були на її утриманні та мали право на утримання, оскільки [PERSON] є інвалідом II групи з 13.10.2021 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України, мати [PERSON] досягла пенсійного віку встановленого законом у 2015 році та є інвалідом III групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України. З наведеного вище слідує, що позивачі являються непрацездатними особами. Таким чином, позивачі є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв"язку з загибеллю [PERSON] , оскільки на день її смерті були на її утриманні та мали право на одержання від неї утримання. Отже, загальний розмір страхового відшкодування пов"язаного із втратою годувальника становить 234 000,00 грн. до непрацездатних членів сім"ї загиблої входять , мати [PERSON] та чоловік [PERSON] . Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку 27.2 Закону, дорівнює 117 000,00 грн. (з розрахунку 234000/2=117 000,00). Оскільки страхова сума на момент настання ДТП становить 260 000,00 грн., то відповідач зобов"язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку 27.2 Закону, у розмірі по 93 817,75 грн., що належить позивачам , [PERSON] та [PERSON] , що не перевищує загальний ліміт страхової суми (з розрахунку 260 000,00 - 19 500,00, - 19500,00 -19 500,00 - 13 864,50 = 187 635,50/2=93 817,75 грн.). Представник позивачів у своєму клопотанні просить розглянути справу за своєї відсутності та за відсутності позивачів у судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, від якого не надійшло до суду відзиву щодо позову або заяви про розгляд справи за його відсутності, або заяви про визнання позову. З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст.280,281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] близько 16 год. 10 хв. в Запорізькій області, м.Бердянськ, на проспекті Східний відбулась ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "Nissan X-Trail" р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Даний факт підтверджується довідкою №3021351369786142 від 16.12.2021 року, наданою НПУ ДППУ ПП в Запорізькій області про ДТП, яка мала місце [INFO] на просп.Соборний у м.Бердянськ Запорізької області. [PERSON] , позивач у справі, є чоловіком загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , а тому , у зв"язку зі смертю дружини, позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді, понесених витрат на поховання загиблої та втраті годувальника. [PERSON] є мамою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] , а тому у зв"язку з її смертю , позивачу у справі спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді, та втраті годувальника. [PERSON] є дочкою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] , а тому у зв"язку з її смертю , позивачу у справі спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу "Nissan X-Trail" р.н. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров"ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ680063, який діяв на момент настання ДТП станом на [INFO]. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №12021082130001621 та розпочате досудове розслідування. На момент подання позовної заяви та розгляду даної справи, відповідно до повідомлення начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту, матеріали кримінального провадження за №12021082130001621, перебувають на тимчасово окупованій території м.Бердянськ Запорізької області. Крім того, станом на 24.02.2022 у відділі судової експертизи (м.Мелітополь) Запорізького НДЕКЦ МВС України знаходилися копії матеріалів вказаного провадження, відповідно до яких проводилися інженерно-транспортна експертиза, але у зв"язку з перебуванням Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області в тимчасовій окупації, доступ до матеріалів експертних проваджень відсутній. Станом на час розгляду справи страхове відшкодування позивачам відповідачем не сплачено, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода,пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом Підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст. 1187 ЦКУ). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.4 постанови №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ими і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема,надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, скільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п.24.2 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджено відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Згідно пункту 27.4.статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Відтак, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, - незалежності від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Пунктом 27.3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу "Nissan X-Trail" р.н. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров"ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ680063, який діяв на момент настання ДТП станом на [INFO]. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №12021082130001621 та розпочате досудове розслідування. На момент подання позовної заяви позивачам достеменно не відомо чи завершене досудове розслідування даного кримінального провадження. Проте, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивачі мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивачі вирішили відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача у справі. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивачів, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" (приватне), то обов"язок відшкодувати шкоду, завдану позивачам, у зв"язку із смертю [PERSON] , у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв"язку зі смертю [PERSON] , є: мати [PERSON] , чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на дату ДТП визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.23.1 ст.23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України №1961-ІУ, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті". Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підпунктом є) пункту 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додає документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. На день настання страхового випадку , ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня - 6500,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 78 000,00 грн. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 19 500,00 грн. (з розрахунку 78000/4=19500,00). Що стосується відшкодування витрат на поховання [PERSON] , то , позивач у справі, [PERSON] поніс витрати на поховання дружини у розмірі 13 864,50 грн. підтверджується чеком від 20.12.2021 року , договором - замовлення від 17.12.2021 року , фіскальним чеком від 20.12.2021 року. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом ІІІ Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого , народжена після його смерті. Така шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею 18 років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років). До осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести непрацездатних осіб, які були на утриманні, та непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. Отже, позивачі у справі, є особами , які за життя [PERSON] , були на її утриманні та мали право на утримання, оскільки [PERSON] є інвалідом II групи з 13.10.2021 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України, та довідкою про знаходження на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Запорізькій області (Бердянське) та розмір пенсії по інвалідності , мати [PERSON] досягла пенсійного віку встановленого законом у 2015 році та була інвалідом III групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України. З наведеного вище слідує, що позивачі являються непрацездатними особами. Таким чином, позивачі є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв"язку з загибеллю [PERSON] , оскільки на день її смерті були на її утриманні та мали право на одержання від неї утримання. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування пов"язаного із втратою годувальника становить 234 000,00 грн. до непрацездатних членів сім"ї загиблої входять , мати [PERSON] та чоловік [PERSON] . Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку 27.2 Закону, дорівнює 117 000,00 грн. т(з розрахунку 234000/2=117 000,00). Оскільки страхова сума на момент настання ДТП становить 260 000,00 грн., то відповідач зобов"язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку 27.2 Закону, у розмірі по 93 817,75 грн., що належить позивачам , [PERSON] та [PERSON] , що не перевищує загальний ліміт страхової суми (з розрахунку 260 000,00 - 19 500,00, - 19500,00 -19 500,00 - 13 864,50 = 187 635,50/2=93 817,75 грн.). Положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» стосуються випадку, передбаченому ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто положення про ділення страхової виплати на кількість осіб , винних у заподіянні шкоди, застосовується в разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад, пішохід, в разі зіткнення двох автомобілів). В даній ситуації смерть потерпілої настала в результаті наїзду на неї автомобілем. Таку позицію висловив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №61-38295св18 та в постанові від 16 березня 2020 року у справі №320/6379/19. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проаналізувавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачам страхове відшкодування, зокрема, [PERSON] та [PERSON] , що не перевищує загальний ліміт страхової суми (з розрахунку 260 000,00 - 19 500,00, - 19500,00 -19 500,00 - 13 864,50 = 187 635,50/2=93 817,75 грн.), та 19 500,00 грн. доньці померлої - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою. Зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Отже, вимоги позивачів не тільки ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, але й ще є законними та обґрунтованими, а обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з цього, суд задовольняє даний позов в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом звільнені від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved