Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Глуховецької селищної ради, в якому просить визначити, що їй належить, а [PERSON] належало по частки кожному у праві власності на автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на частку автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , право власності на яку належало [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що 28.08.2001 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 26.02.2019. В період шлюбу нею та [PERSON] придбано автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] [INFO] її чоловік помер у смт. Бродецьке Хмільницького району Вінницької області. Останній залишив на її ім`я заповіт від 25.10.2010 на все своє майно, який посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського районного нотаріального округу АР Крим (Україна) Новосьоловою Л.В., зареєстрований в реєстрі №2759, відповідно до ЗУ «Про нотаріат». Оригінал заповіту чоловіка був втрачений. Спадкове майно після смерті [PERSON] серед іншого складається із рухомого майна, а саме частки автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] . 24.01.2022 вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса. 28.09.2022 вона звернулася до Міністерства юстиції України за роз`ясненням як їй діяти в ситуації із оформленням спадщини, на що їй рекомендували звернутись за захистом своїх спадкових прав до суду. В свою чергу, приватний нотаріус постановою від 11.11.2022 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона не надала оригінал заповіту чоловіка, а його дублікат у спадковій справі відсутній. Позивач вказує, що прийняла спадщину, подавши до приватного нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини, однак не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частка спадкового автомобіля. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у їхню відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнає, справу просить розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28.08.2001 позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, місце смерті Вінницька область, Хмільницький район, смт. Бродецьке, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). За померлим [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , дата реєстрації 26.02.2019, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.9). З матеріалів спадкової справи №6/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкодавець за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробив заповітне розпорядження, яким заповів усе своє майно своїй дружині [PERSON] . Також із матеріалів спадкової справи №6/2022 вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу. Крім неї, інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні на підставі ст.1241 ЦК України у померлого немає (а.с.72-101). Постановою приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барською І.О. №170/02-31 від 11.11.2022 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище рухоме майно, оскільки [PERSON] не подала оригінал заповіту, складеного [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського районного нотаріального округу АР Крим (Україна) Новосьоловою Л.В., 25.10.2010 за реєстровим №2759 (а.с.23). Згідно з повідомленням Міністерства юстиції України щодо оформлення спадщини позивачем (а.с.20) їй рекомендовано звернутись за захистом своїх спадкових прав до суду, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2014 №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» з 08.07.2014 припинено приватну нотаріальну діяльність осіб на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які також були призначені на посади нотаріусів Російської Федерації, та зобов`язано передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватних нотаріусів, однак архіви нотаріусів передані не були. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі\~60,\~61 СК України). Статтею 63 СК України регламентовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 наголошено на тому, що згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зважаючи на викладене, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Положеннями ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №570/997/19 зауважив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Частинами 2-3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права, враховуючи те, що позивач прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] слід визначити частку у праві власності на автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на частку автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , право власності на яку належало [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: partial