Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , якою останній просив суд встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він - [PERSON] народився [INFO] у м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, батьками якого є: [PERSON] , національність «українець», мати [PERSON] , національність «росіянка», про що в книзі записів актів громадського стану про народження 04.03.1969 зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження. 05.03.1985 року він документований паспортом громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] , виданий ОВС м.Холмська Сахалінської області. 03.11.1988 р. [PERSON] документований паспортом громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] , виданий Уссурійським МВВС Приморського краю у зв`язку з втратою паспорта громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] від 05.03.1985 р. В подальшому, у 1990 році [PERSON] прибув з Далекого Сходу до Дніпропетровської області та був зареєстрований та проживав на території колишньої Червоноіванівської сільської ради згідно домової книги з 11.07.1990 року по 05.03.1992 року за адресою: [ADDRESS] . У 1994 році у місті Дніпропетровську [PERSON] було арештовано співробітниками поліції та вилучено всі документи. 26.12.1996 р. заявник був засуджений судовою колегію Дніпропетровського обласного суду до смертної кари, ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 18.08.2000 р. покарання було замінено на довічне позбавлення волі. 18.08.2012 Староміський РО у м.Вінниці УДМС України у Вінницькій області надав висновок щодо відновлення втраченого паспорту [PERSON] , яким справу про відновлення втраченого паспорту засудженого [PERSON] закрив, у видачі паспорта громадянина України взамін втраченого, відмовив. У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували факт постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території Україні заявник звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Вказує, що підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне [PERSON] для отримання паспорту громадянина України. В судовому засіданні, проведеному із заявником в режимі відеоконференції з державною установою «Вінницька установа виконання покарань №1», заявник заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити; представник заявника, в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EASYCON, заяву підтримала, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Представник заінтересованої особи - в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Суд, вислухавши заявника, його представника, заперечення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту вказаної норми, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, батьками якого є: [PERSON] , національність «українець», мати [PERSON] , національність «росіянка», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.1969 (а.с.7). 05.03.1985 року [PERSON] документований паспортом громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] , виданий ОВС м.Холмська Сахалінської області. 03.11.1988 р. [PERSON] документований паспортом громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] , виданий Уссурійським МВВС Приморського краю у зв`язку з втратою паспорта громадянина СРСР взірця 1974 р. серії [NUMBER] від 05.03.1985 р. (а.с.12). В подальшому, у 1990 році [PERSON] прибув з Далекого Сходу та був зареєстрований та проживав на території колишньої Червоноіванівської сільської ради згідно домової книги з 11.07.1990 року по 05.03.1992 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою від 01.10.2021 р. №46/10-07, виданою Криничанською селищною радою Кам`янського району Дніпропетровської області (а.с.13,14-16). У 1994 році у місті Дніпропетровську [PERSON] було арештовано співробітниками поліції та вилучено всі документи. 26.12.1996 р. заявник був засуджений судовою колегію Дніпропетровського обласного суду до смертної кари, ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 18.08.2000 р. покарання було замінено на довічне позбавлення волі (а.с.21-39). Вирок набрав законної сили. З копії вироку вбачаються наступні анкетні данні заявника: [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянин України, українець (а.с.21). Також, свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , підтверджено розірвання шлюбу 12.04.2000 року, актовий запис №185, який вчинено відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньожніпровської районної ради м.Дніпропетровська (а.с.8). 18.08.2012 Староміський РО у м.Вінниці УДМС України у Вінницькій області надав висновок щодо відновлення втраченого паспорту [PERSON] , яким справу про відновлення втраченого паспорту засудженого [PERSON] закрив, у видачі паспорта громадянина України взамін втраченого, відмовив (а.с.9,10). Згідно повідомлення 3-го міського відділу у м.Вінниці управління ДМС України у Вінницькій області ДМС України, зазначено, що підстав для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство [PERSON] не встановлено, належність до громадянства України - не підтверджено (а.с.10). Одночасно зазначено, що згідно відомостей Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області в селі Червоноіванівка, Криничанського району Дніпропетровської області з 11.07.1990 року дійсно проживав та був зареєстрований по паспорту колишнього громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданий ВВС Усурійського РВК Приморського краю, дата видачі 03.11.1988 р. [PERSON] , але зазначена не [INFO] дата, а інша - [INFO] (а.с.10). З копії матеріалів, направлених Вінницькою установою виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області №4/3209 від 13.04.2016 для уточнення даних для оформлення паспорту відносно засудженого [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній народився [INFO] в м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області; розлучений з [PERSON] ; батьками зазначено - [PERSON] , мати [PERSON] ; адреса проживання - [ADDRESS] (а.с.11). З копії повідомлення Дніпровської установи виконання покарань №4 від 28.10.2021 №4/5-16923 вбачається наступна інформація на заявника: [PERSON] , 1969 рік народження, м.Дніпропетровськ, місце проживання до арешту - [ADDRESS] , громадянство України, національність - українець. Взятий під варту прокурором Індустріального району м.Дніпропетровська (а.с.18). Підстави та порядок набуття громадянства України регулюється нормами Закону України «Про громадянство України». Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України», особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Пунктом 44 цього Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається рішення суду. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України, їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24.08.1991, при цьому, встановлення такого факту надасть можливість заявнику на законних підставах отримати паспорт громадянина України, в порядку п. 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved