Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати його усиновлювачем [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису № 417 від 29.09.1972 про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого Комсомольською міською радою м. Кременчука Полтавської області, а саме зазначити його, [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] та залишити без змін відомості про прізвище, ім`я та по-батькові [PERSON] . Заявлені вимоги мотивує бажанням досягти юридичного оформлення родинного зв`язку з усиновленим, який є йому як рідний син, якого він виховував протягом тривалого часу (більше 45 років). Та бере і досі активну участь у житті [PERSON] , ставиться до нього, як до власної дитини, між ними склалися доброзичливі стосунки. Ухвалою суду від 22.05.2023 провадження у справі відкрито. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] подану заяву підтримали та наполягали на її задоволенні. [PERSON] пояснив, що з моменту, коли він одружився зі своєю дружиною, виховував та піклувався про [PERSON] як про свого рідного сина. Вважає, що став його батьком ще у 1977 році та хоче стати батьком офіційно. Представник заявника [PERSON] пояснив, що 17 червня 1977 року [PERSON] одружився з матір?ю [PERSON] [PERSON] , на той момент [PERSON] досяг чотирирічного віку, тобто був дитиною в розумінні як чинного Сімейного Кодексу, так і Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. Саме 17 червня 1977 року [PERSON] прийняв в свою новостворену сім?ю на правах сина неповнолітнього [PERSON] , що по суті відповідає всиновленню (ст. 101 КПШС України, ст. 207 СК України) без дотримання формальної складової (оформлення спеціальним юридичним актом), отже зазначені правовідносини фактично виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. Заінтересована особа [PERSON] пояснив, що коли його мати вийшла заміж за [PERSON] , йому було 4 роки. З цього часу заявник ростив його, піклувався про нього, брав активну участь у його житті, виховував та продовжує так робити по сьогоднішній день. Біологічний батько [PERSON] помер у 1976 році, проте з 1977 року він, [PERSON] , ніколи не відчував себе безбатченком. [PERSON] був і залишається для нього батьком. Тому дуже хоче офіційно стати сином [PERSON] .. Представник заінтересованої особи Горішньоплавнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення заявника та його представника, заінтересовоної особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 22 травня 1971 року Головківською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с.22). 17 червня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] (а.с.23). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», виданого [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на 11.05.2023 він до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.27). Згідно відповіді з відділу ДРАЦС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] батьківських прав не позбавлявся, усиновлювачем не був (а.с.29). Як вбачається з довідки про доходи, наданої КП «ВУВКГ» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] працює на посаді слюсара з ремонту колісних транспортних засобів 4-го розряду (а.с.32). Довідками КНП «ЦПМСД м. Горішні Плавні Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області», [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря, на лікуванні не перебуває (а.с.33-34). Заявою, засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г., [PERSON] надано згоду на те, щоб його усиновив громадянин України [PERSON] (а.с.35). Відповідною заявою [PERSON] надала згоду на усиновлення її чоловіком [PERSON] її повнолітнього сина [PERSON] , що засвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г. (а.с.36). Згідно статті 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має батька. Згідно статті 211 СК України у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці між усиновителем та усиновленим не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі. Відповідно до норм Сімейного кодексу України письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Враховуючи наявність згоди матері на усиновлення [PERSON] [PERSON] , вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювача, відповідність вимогам законодавства та моральним засадам суспільства заявника як усиновлювача, інтереси матері та інтереси самого [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Згідно ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини державний орган реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Суд погоджується з позицією представника заявника з приводу різниці у віці усиновлювача та усиновлюваного, що складає 17 років 9 місяців і 15 днів, і є меншою ніж вісімнадцять років на 2,5 місяці, що ця обставина не є перешкодою для усиновлення, оскільки в конкретній ситуації слід застосувати норму права, під час дії якої виникли дані правовідносини, а саме норму частини 1 статті 103 Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року, згідно якої: - «Усиновителем може бути кожний повнолітній дієздатний громадянин. Між усиновителем і усиновленою дитиною повинна бути різниця у віці не менше 15 років. За наявності поважних причин цю різницю може бути скорочено під час розгляду заяви про усиновлення. У разі усиновлення дітей родичами різниця у віці між усиновителями і усиновленими до уваги не береться». Зазначене повністю узгоджується з частиною першої статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-3, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 No 1-3) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхне існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній». Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб?єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов?язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов?язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів. Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснювалися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної ді (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які погіршують або встановлюють відповідальність особи. На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин. 17 червня 1977 року [PERSON] одружився з матір?ю [PERSON] [PERSON] , на той момент [PERSON] досяг чотирирічного віку, тобто був дитиною в розумінні як чинного Сімейного Кодексу, так і Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. Саме 17 червня 1977 року [PERSON] прийняв в свою новостворену сім?ю на правах сина неповнолітнього [PERSON] , що по суті відповідає всиновленню без дотримання встановленої законом форми. Таким чином, зазначені правовідносини фактично виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично), тобто допускається наявність не оформлених родинних відносин як батьків та дітей, і усиновлення розглядається як спосіб оформлення таких вже існуючих відносин. У суду не виникло сумнівів у правдивості пояснень [PERSON] та [PERSON] , що фактично вони вже є батьком та сином, уже відносини між усиновителем та особою, що усиновлюється склались у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю. За наведених обставин суд дійшов переконливого висновку, що в даній ситуації повинні застосовуватися норми частини 1 статті 103 Кодексу про шлюб та сім?ю України від 20.06.1969 року в редакції, що діяла на момент виникнення відносин усиновлювача та усиновителя між [PERSON] та [PERSON] , згідно якої різниця у віці між усиновлювачем та особою що усиновлюється не повинна бути меншою 15 років. Підсумовуючи викладене, та враховуючи, що визнання [PERSON] усиновлювачем повнолітньої дитини має для заявника на меті досягти юридичного оформлення родинного зв`язку між ним та усиновленим,відсутність перешкод, для усиновителя, наявність дійсної згоди [PERSON] бути усиновленим, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved