Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] у березні 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Позов мотивований тим, що 18.02.2021 року об 11 год. 40 хв. на вул. Срібнокільська, 1, в м.Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та в порушення вимог п.13.1 ПДР України спричинив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження належного йому автомобіля. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 02.03.2021 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП автомобіль, яким [PERSON] керував, належав ФГ «Кегичівське», відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/126646555 від 09.03.2020 року, чинним на час події ДТП (з 09.03.2020 року по 08.03.2021 року), з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду - 130 000 грн., розміром фаншизи 2 600 грн., яким 24.05.2021 року виплачено позивачу за його зверненням відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3 656 грн. 00 коп. - страхового відшкодування, а відповідач добровільно сплатив йому розмір франшизи - 2 600 грн. 00 коп. [PERSON] на час ДТП працівником ФГ «Кегичівське» не був. Проте він не погодився із вказаною виплатою, проведеною страховиком відповідача, й замовив автотоварознавче дослідження. Так, відповідно до Рахунку-фактури від 13.09.2022 року ТОВ «Автосаміт на Столичному» вартість відновлювального ремонту пошкодженням автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , складає 31 577 грн. 99 коп., що є реальними збитками. Оскільки вартість відновлювального ремонту склала 31 577 грн. 99 коп., розмір франшизи за полісом - 2 600 грн. 00 коп., ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс» мало сплатити йому 31 577 грн. 99 коп. за виключення франшизи (2 600 грн.), проте виплатило лише частину - 3 656 грн. 00 коп., відтак з такого відповідача має бути стягнута частина несплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. (франшиза)). Не відшкодовану частину вартості відновлювального ремонту позивач сплатив на рахунок СТО, тим самим поніс витрати на відновлення порушеного права (реальні збитки) в сумі 31 577 грн. 99 коп. Відтак, з винуватця ДТП [PERSON] у відповідносто до ч.1 ст. 1194 ЦК України має бути стягнуто 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. (франшиза) - як різниця між вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля 31 577 грн. 99 коп. і розміром належного страхового відшкодування (3 656 грн. 00 коп.) й франзизою (2 600 грн. 00 коп.), що складає 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. = 25 321 грн. 99 коп.). Свої вимоги грунтує на положенні ч.1, п.1 ч.2 ст. 22, ст. 1194 ЦК України та вважає, що відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 06.01.2023 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити уцілому. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення 24.06.2023 року, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відзив на позов відповідачем не подано. Третя особа в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Третьою особою відзив на позов не подано. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності третьої особи з урахування наданого ним висновку. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони, третя сооба завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення аозивача, його представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вивчивши відзив на позов, відповіді на відзив, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вирішуючи правовий спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на день настання страхового випадку та виникнення права на отримання страхового відшкодування. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 2.1. ст.2 даного Закону України (№ 1961-IV) передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, судом зроблено висновок, що даний Закон України (№ 1961-IV) у спірних правовідносинах є пріоритетним. Судом встановлено, що 18.02.2021 року об 11 год. 40 хв. на вул. Срібнокільська, 1 в м.Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та в порушення вимог п.13.1 ПДР України спричинив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження належного йому автомобіля. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 02.03.2021 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 4-5). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП автомобіль, яким керував відповідач, належав ФГ «Кегичівське», відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/126646555 від 09.03.2020 року, чинним на час події ДТП (з 09.03.2020 року по 08.03.2021 року), з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду - 130 000 грн., розміром фаншизи 2 600 грн., який 24.05.2021 року виплатив позивачу за його зверненням відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3 656 грн. 00 коп. страхового відшкодування, а відповідач добровільно сплатив йому розмір франшизи - 2 600 грн. 00 коп.(а.с. 6, 7-8). Водночас, відповідач на час ДТП не був працівником ФГ «Кегичівське». Позивач не погодився із вказаною виплатою, проведеною страховиком відповідача, й замовив автотоварознавче дослідження. Так, відповідно до Рахунку-фактури від 13.09.2022 року ТОВ «Автосаміт на Столичному» вартість відновлювального ремонту пошкодженням автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , складає 31 577 грн. 99 коп. (а.с. 10), що є реальними збитками. Оскільки вартість відновлювального ремонту склала 31 577 грн. 99 коп., розмір франшизи за полісом - 2 600 грн. 00 коп., ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс» мало сплатити йому 31 577 грн. 99 коп. за виключення франшизи (2 600 грн.), проте виплатило лише частину - 3 656 грн. 00 коп., відтак з такого відповідача має бути стягнута частина несплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. (франшиза). Не відшкодовану частину вартості відновлювального ремонту позивач сплатив на рахунок СТО, тим самим поніс витрати на відновлення порушеного права (реальні збитки) в сумі 31 577 грн. 99 коп. Відтак, з винуватця ДТП [PERSON] у відповідносто до ч.1 ст. 1194 ЦК України має бути стягнуто 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. (франшиза) - як різниця між вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля 31 577 грн. 99 коп. і розміром належного страхового відшкодування (3 656 грн. 00 коп.) й франзизою (2 600 грн. 00 коп.), що складає 25 321 грн. 99 коп. (31 577 грн. 99 коп. - 3 656 грн. 00 коп. - 2 600 грн. 00 коп. = 25 321 грн. 99 коп.). Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положенням ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК Ураїни закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За таких правових підстав та встановлених правовідносин позов уцілому є обгрунтованим й підлягає задоволенню, обставини, що спростовуєть позовні вимоги судом не встанволені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України, й понесені позивачем 935 грн. 00 коп. витрати за проведення оцінки пошкодженого майна, стягути з відповідача на користь позивача. При зверненні до суду позивач звільниний від сплати судового збору (а.с. 25), й відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненю судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 36, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved