Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

21 грудня 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку на кожну дитину, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позивач зазначає, що 28 липня 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, та від подружнього життя вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалось, та з березня 2022 року подружжя проживає окремо. Діти проживають спільно з позивачкою, усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно. Суми, які перераховує відповідач не є фіксованими, а сплачуються ним в тому розмірі, в якому він вважає за потрібне. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не укладено, тому, з метою захисту прав дітей на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 2 березня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначений без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 02.03.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 125, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1113. Малолітні діти проживають та знаходяться на утриманні позивачки, допомогу на утримання дітей відповідач надає, однак не на регулярній основі та не в фіксованому розмірі. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи дану обставину, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved