Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 20.09.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Посилаючись на те, що на теперішній час шлюбні відносини з відповідачем припинено через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а також на неможливість примирення, позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2023 року справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.05.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В призначене судове засідання сторони не з`явились. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши про підтримання позову. Відповідачка в наданій заяві також просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про визнання позову. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Враховуючи подані сторонами заяви та відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1293. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначив в своєму позові позивач та згідно поданої заяви визнано відповідачкоюм, на теперішні час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, намірів відновлювати шлюбні відносини не мають. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Враховуючи положення ст.113 СК України та заяву відповідачки, після розірвання шлюбу прізвище останньої слід залишити - [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи подачу відповідачкою до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову та положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору в сумі 536 грн. 80 коп., що становить 50% від сплаченого судового збору, а також повернення позивачу з державного бюджету решти сплаченого судового збору в розмірі 50%, тобто в сумі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved