Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб між сторонами був укладений та зареєстрований виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 30 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 194. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2022 відкрито провадження у справі № 369/3895/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Інших дітей у відповідача немає. Діти сторін проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Разом з позивачем та дітьми проживають батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , що є власником будинку. У будинку створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання дітей, є окремі кімнати для кожної дитини з необхідними меблями і предметами побуту. Позивач має належні матеріально-побутові умови, в помешканні для дітей створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку. [PERSON] навчається в загальноосвітній школі за місцем проживання, відвідує гуртки та навчається танцям. [PERSON] навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Фінансово-правовий коледж» на денній формі навчання, що підтверджується довідкою від 23.08.2022, тому потребує матеріальної допомоги для забезпечення такого навчання. Як вказано в позовній заяві, [PERSON] постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, приділяє необхідну увагу. Службою у справах дітей проводилось обмеження умов проживання дітей, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 11.08.2022. Для дітей створено хороші умови для проживання, забезпечено належні умови для їх виховання та розвитку. Сім`я характеризується позитивно, взаємовідносини родинні, теплі. Діти між собою не конфліктують. Мати характеризується позитивно, матеріально забезпечена. Батько проживає окремо. Ніяких перешкод для визначення місця проживання з матір`ю органом опіки не встановлено. Як зазначено в позовній заяві, оскільки [PERSON] не піклується про матеріальне забезпечення дітей та не бажає добровільно надавати кошти на утримання дітей, позивач змушена звертатись до суду із позовом про стягнення аліментів. Так, [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем, отримує дохід, не має податкового боргу. Крім того, на час звернення з позовом, відповідачем було укладено контракт з Силами територіальної оборони Збройних Сил України. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх дітей. Позивач просила суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] ; стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 7 000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення двадцятитрирічного віку або до закінчення навчання; допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць та вказати, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2022 було відкрито провадження у даній справі. 18.10.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 33288, відповідно до якого зазначив, що [PERSON] не заперечує проти проживання дітей з матір`ю. Проте вказав, що відповідач постійно бере участь у витратах на дітей (гуртки дітей, відвідування лікарів, медичні огляди, придбання одягу, взуття, підручників, наймання репетиторів тощо), піклується про них і забезпечує їх усім необхідним для нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Відтак, [PERSON] водить молодшого сина та танці в БМД школи мистецтв м. Боярка, на заняття до дитячого психолога та до репетитора з англійської мови. Відповідач відповідально ставиться до своїх батьківських прав та обов`язків, проводить час з дітьми, купує їм речі та продукти. Також, у 2020 році відповідачем від свого імені заключено контакт на навчання старшого сина у Приватному вищому навчальному закладі «Фінансово-правовий коледж». За умовами договору відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно за навчання старшого сина 1850 грн. 00 коп. З липня 2022 року [PERSON] щомісячно надсилає гроші на утримання дітей у розмірі 3 000 грн. Як вказано у відзиві на позовну заяву, розмір аліментів, що просить позивач є значно завищеним, не обґрунтованим та не доведеним. Так, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку від 05.01.2022 за 2021 рік відповідач отримав 115 200 грн. доходу, що оподатковується, при тому, що це є саме доходом, а не прибутком/заробітком, тобто податкова звітність не враховує витрат на закупівлю матеріалів, логістику та сплату податків. Тобто, заявлений позивачем розмір аліментів може значно перевищувати дохід відповідача. Відносно витрат на правову допомогу, представником відповідача зазначено, що перелік наданих адвокатом позивачу послуг, який остання подала до суду, не дозволяє встановити обсяг та зміст таких послуг, оскільки містить у собі лише загальні фрази, без конкретного опису послуг, наданих адвокатом в рамках правової допомоги та доказів їхнього надання та вартості. Представник відповідача просила суд закрити провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей та відмовити у позовній вимозі щодо стягнення аліментів у зв`язку з її безпідставністю. 06.12.2022 представник позивача подав позовну заяву в новій редакції, аналогічної за змістом до початкового варіанту, але замість аліментів в твердій сумі просив суд стягнути з відповідача кошти аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 від заробітку [PERSON] щомісячно на кожну дитину, починаючи з 30 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення двадцятитрирічного віку або до закінчення навчання. 03.01.2023 представник відповідача подала до суду заперечення на нову редакцію позовної зави за вх. № 1241, що майже аналогічні за змістом до відзиву, зазначивши при цьому, що [PERSON] просить стягнути з відповідача розмір аліментів, які останній не зможе сплатити враховуючи низку факторів, зокрема: розмір аліментів, що будуть стягуватися з відповідача, перевищує його місячний дохід за попередній рік; у цьому році місячний дохід відповідача суттєво зменшився через війну; із сум свого доходу відповідач сплачує: податки, оренду, платежі за навчання старшого сина у коледжі, платежі за участь молодшого сина у гуртках, інші витрати на потреби дітей. Також, зазначено, що враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків та виходячи з позовних вимог, відповідач як батько повинен давати на утримання двох дітей 10 625 грн. на місяць, так і мати повинна брати участь в утриманні обох дітей у розмірі 10 625 грн. на місяць, проте підтвердження понесених витрат на дітей матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідач самостійно несе додаткові витрати на навчання старшого сина та на додаткові заняття молодшого сина, то аліменти в розмірі 1/3 заробітку щомісячно на кожну дитину є неспіврозмірними, необґрунтованими та недоведеними, просила відмовити у задоволенні позову, в частині визначення місця проживання дітей - закрити провадження. 09.02.2023 представник позивача подала до суду заперечення на відзив та заперечення за вх. № 5760, в якому здійснила приблизний розрахунок загальної суми щомісячних витрат позивача на утримання двох синів, що становить 17 600 грн. Отже, враховуючи рівень цін на продукти і тарифи на послуги комунальні, операторів мобільного зв`язку та Інтернет-провайдера, ціни на одяг і взуття станом на січень-лютий 2023 року 8 800 грн. - це мінімум, який кожен із батьків мав би забезпечити. Закцентовано увагу на тому, що наявність чи відсутність результатів підприємницької діяльності не звільняють батьків від обов`язку утримувати дітей. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги. 06.03.2023 представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив та на заперечення позивача, де більш детально вказала про матеріальну участь батька у житті дітей. Зазначено про відсутність обов`язку [PERSON] фінансово утримувати позивача та її батьків, а вказана позивачем приблизна сума місячна сума витрат на дітей є завищеною і нічим не підтвердженою. 22.03.2023 представник позивача подала до суду відповідь на заперечення за вх. № 13222, вказавши що, по суті відповідач підтвердив, що матеріальна участь в утриманні старшого сина сторін [PERSON] становить 1 850 грн. щомісячно за навчання і 1 500 грн. на усі інші потреби. Витрати на навчання у платному навчальному закладі відносяться до додаткових витрат на утримання дитини. Позивач не заявляла вимогу про стягнення з [PERSON] додаткових витрат. Тому, врахування вартості навчання неповнолітнього сина [PERSON] у платному навчальному закладі є безпідставним та не може бути предметом розгляду і доказування в рамках заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання синів. Зазначено, що заходи про які зазначає відповідач: танці, позашкільні додаткові заняття з англійської мови, святкування Нового року у стадії бальних танців, 15 відвідувань психолога не належать до необхідних потреб дитини, на відміну необхідності щоденного харчування, а також інших витрат на одяг, проїзд, витрат на комунальні послуги, оплату послуг інтернет-провайдера і мобільного оператора. Представник позивача вказала, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, очевидно має високій дохід, інших осіб на утриманні не має, а відтак має об`єктивні можливості забезпечення своїх неповнолітніх синів, просила позов задовольнити. 29.03.2023 представник відповідача подала до суду заперечення за вх. № 14538, відповідно який вказала, шо згідно Декларації платника єдиного податку за 2022 рік [PERSON] не отримав жодного доходу за минулий рік, а позивачем не надано суду жодного доказу понесених нею витрат на утримання дітей та своєї матеріальної участі у житті дітей. Просила відмовити у задоволенні позову, в частині визначення місця проживання дітей - закрити провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2023 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 25.05.2023 представник позивача з`явилася. Позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явилася. Щодо позовної вимоги стягнення аліментів у заявленому розмірі заперечувала. У судовому засіданні 25.05.2023 було оголошено перерву до 17 год. 00 хв. В подальшому учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача та представник відповідача подали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, представник відповідача визнала їх частково, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 від його заробітку на двох дітей, в частині визначення місця проживання дітей - закрити провадження У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між сторонами був укладений та зареєстрований виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 30 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 194. Під час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти сторін проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 11.08.2022, згідно якого вбачається, що для дітей створено хороші умови для проживання, забезпечено належні умови для їх виховання та розвитку. Сім`я характеризується позитивно, взаємовідносини родинні, теплі. Діти між собою не конфліктують. Мати характеризується позитивно, матеріально забезпечена. Батько проживає окремо. Ніяких перешкод для визначення місця проживання з матір`ю органом опіки не встановлено. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо. Місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 9156 від 08.09.2022 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] » було затверджено висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, громадянкою [PERSON] . Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, того, що поведінка чи дії [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною - [PERSON] , можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, те, що за місцем проживання матері створені всі умови для дитини - [PERSON] , остання виховує та утримує сина належним чином, а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, відсутність жодних доказів, які свідчать про неналежне виховання дитини матір`ю, відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю підлягають задоволенню. Натомість, старшому сину сторін [PERSON] , [INFO] , на час ухвалення рішення виповнилося 17 років, а тому в силу вищезазначених норм сімейного та цивільного законодавства (ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України) він самостійно визначає місце свого проживання. За таких обставин, позовні вимоги позивача про визначення місця проживання [PERSON] з нею суперечать вимогам закону та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на дітей слід зазначити наступне. Згідно ст. 180, ч.3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Звертаючись до суду, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на кожну дитину, починаючи з 30 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення двадцятитрирічного віку або до закінчення навчання. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що відповідач має змогу утримувати власних дітей. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження джерел та розміру доходів відповідача, що надають можливість останньому сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину. Так, згідно податкової декларації платника єдиного податку від 05.01.2022 за 2021 рік відповідач отримав 115 200 грн. доходу, що оподатковується, при тому, що це є саме доходом, а не прибутком/заробітком, тобто податкова звітність не враховує витрат на закупівлю матеріалів, логістику та сплату податків. Тобто, заявлений позивачем розмір аліментів може значно перевищувати дохід відповідача. Наданий же позивачем кошторис вартості утримання синів є приблизним, який не може аналогічно повторюватись кожен місяць, та не є підтвердженим належними та допустимими доказами. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому щодо вимоги [PERSON] про стягнення аліментів до досягнення дітьми 23-х років у разі продовження їх навчання, то суд констатує, що дані вимоги заявлені передчасно, оскільки пред`явлення таких вимог можливе лише після досягнення дітьми 18-річного віку. При чому необхідність та можливість стягнення таких аліментів регулюються іншими правовими нормами та підлягають окремому доказуванню в суді. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи, що позов був поданий до суду 01 вересня 2022 року, що підтверджується відповідною відміткою, то правомірним є стягнення аліментів починаючи з 01 вересня 2022 року, а не 31 серпня 2022 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то останній у розмірі 992,40 грн. необхідно стягнути з [PERSON] в дохід держави. Також, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та часткове задоволення позову, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 79, 160-161, 181-182 Сімейного кодексу України , ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial