Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29.06.2019 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складений актовий запис №668 від 29.06.2019 року. Від вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . В продовж минулих кількох років, їхнє спільне життя з відповідачем поступово розхитувалось і зрештою з листопада 2022 року стало неможливим, через розбіжності в характерах і поглядах на життя, життєвих цінностей та інтересах, спробах проведення дозвілля, кола спілкування, тощо, які виявилися впродовж сімейного життя. Вони з відповідачем неодноразово намагалися порозумітися, знову знайти спільну мову і зберегти сім`ю. Однак кожного разу їх намагання не приносили бажаного результату, що зрештою призвело до фактичного припинення будь-яких шлюбних стосунків, спільного проживання та спілкування. Внаслідок цього вони остаточно втратили почуття любові один до одного і перестали проживати спільно. Так, з осені 2022 року вони перестали підтримувати шлюбні стосунки як чоловік та жінка, але проживали здебільшого спільно, періодично проживали окремо один від одного. Виходячи із цього, вважає, що подальше спільне проживання та збереження їхнього шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечить їхнім інтересам, оскільки повністю втратили взаємний потяг та цікавість один до одного, вони не ведуть спільне господарство, а відтак фактично стали людьми, що не мають жодних спільних цінностей, окрім утримання та виховання дитини. Спір щодо поділу спільного майна, нажитого за час шлюбу, на теперішній час між ними відсутній. Просив шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 17.05.2023 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на електрону адресу суду від неї надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №668 від 29.06.2019 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.2019 року, виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Дніпропетровській області. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спір про поділ майна та визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем під час розгляду справи питання про відновлення дошлюбного прізвища не порушувалось. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 536,80 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved