Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] , до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування позовної заяви вказала, що 16 липня 2021 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконкомом Рафалівської селищної ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 14. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Також зазначає, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують проживають окремо. Спору про майно між сторонами на даний час немає. Позивачка разом з малолітнім сином проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Також позивачка в даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, і їй самій важко утримувати дитину. Тому просить також стягнути з відповідача аліменти на її утримання. У зв`язку із наведеним просила суд розірвати шлюб та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на її утримання, аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), відповідача, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Ухвалою Володимирецького районного суду від 22.05.2023 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивачки адвокат Звброва М.О., в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що 16 липня 2021 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Рафалівської селищної ради Рівненської області, від 16 липня 2021 року. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками сина [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи свідоцтвом про народження. В судовому засіданні достовірно встановлено, що дитина проживає з матір"ю та перебуває на її повному утриманні. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і є підстави для його розірвання. Дитина проживає разом з матір"ю і спору з цього приводу між сторонами немає. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 цього ж Кодексу, при вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Доказів про те, що між позивачкою та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття в судовому порядку Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. ст.12,81 кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв`язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік та офіційно працевлаштований. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дітей та дружини, можливостей відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), відповідача, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь позивачки у розмірі 1073 грн. 60 коп. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати також з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved