Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

23 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» в порядку цивільного судочинства звернулося до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили суд стягнути на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код 09807750, місцезнаходження - 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11226553000 від 01.10.2007 року по кредиту та процентах у розмірі 4353,9 дол. США (Чотири тисячі триста п?ятдесят три долари США 90 цент.) та по пені у розмірі 12874,36 грн. (Дванадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 36 коп.) з [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) солідарно з [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11226553000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 р., були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту №11226553000, АТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в валюті в сумі 52 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.10 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 12,90% річних, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1., 1.2. кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов' язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] згідно договору поруки № 146314 від 01.10.2007 року. Станом на 17.10.2019 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентах у розмірі 4353,9 дол. США (Чотири тисячі триста п?ятдесят три долари США 90 цнт., що станом на 17.10.2019 року за курсом НБУ 24,835244 гривень за 1 долар США еквівалентно 108130,17 грн.) та по пені у розмірі 12874,36 грн. (Дванадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 36 коп.). 24.10.2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 29.11.2019 року від представника відповідачів надійшов відзив, відповідно до якого заперечували щодо задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наступним: станом на 26.11.2019 вказана інформація є неактуальною та не відповідає дійсності. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.10.2019 вбачається, що [PERSON] здійснив останній платіж на погашення суми заборгованості по тілу кредиту 22.11.2018 у сумі 394,52 доларів США. Позивач станом на 17.10.2019 не врахував, що [PERSON] 09.10.2019 здійснив два платежі на загальну суму 350 доларів США (50 доларів США і 300 доларів США) в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що підтверджується квитанцією від 09 жовтня 2019 року та квитанцією № 62 від 09 жовтня 2019 року. По-друге, 21.11.2019 [PERSON] здійснив платіж на суму 200 доларів США в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що підтверджується квитанцією № 20 від 21 листопада 2019 року. Таким чином, загальна сума тіла кредиту має становити 3 782,25 доларів США. Стосовно нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 17.10.2019. Так, позивач стверджує, що станом на 17.10.2019 розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 12 005,10 грн. На підтвердження цьому було надано довідку розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Позивачем було неправильно здійснено розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. Отже, загальна сума пені за прострочку погашення кредиту становить 476,61 доларів США, а не 483,39 доларів США. Оскільки [PERSON] здійснено три платежі на загальну суму 550 доларів США на погашення тіла кредиту, то пеня за несвоєчасне погашення заборгованості має розраховуватися з урахуванням зазначених платежів. Таким чином, позивач має право нараховувати пеню на суму заборгованості, яка становить 2 994,45. Позивачем було неправильно розраховано пеню за несвоєчасне погашення боргу, оскільки базою нарахування пені становила заборгованість у розмірі 3 554,45 доларів США, а не 2 994,45 доларів США. Позивачем до позовної заяви було додано вісім розрахунків заборгованості. Вказаними розрахунками позивач обґрунтовує вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.01.2019 по 17.10.2019. 03.08.2020\~року від\~позивача надійшла\~відповідь на\~відзив в обґрунтування зазначив, що [PERSON] зазначає, що позивач станом на 17.10.2019 не врахував, що [PERSON] 09.10.2019 здійснив два платежі на загальну суму 350 доларів США (50 доларів США і 300 доларів США) в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що підтверджується квитанцією від 09 жовтня 2019 року та квитанцією №62 від 09 жовтня 2019 року. [PERSON] зазначає, що 21.11.2019 здійснив платіж на суму 200 доларів США в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що підтверджується квитанцією № 20 від 21 листопада 2015 року. Даний платіж не міг бути врахований позивачем в силу того що позов подано 17.10.2019р., тобто за місяць до даного платежу. [PERSON] зазначає про порушення щодо нарахування пені, невідповідність розрахунків касовим ордерам та документом первинного бухгалтерського обліку, надані до суду розрахунки не є доказами по справі, а тому не можуть бути покладені судом в основу прийнятого рішення. Але це твердження є хибним, діюче законодавство не встановлює обов`язку сторони доводити розмір заборгованості саме первинними бухгалтерськими документами. Розмір заборгованості може бути доведено письмовими доказами, який перевіряється судом на предмет відповідності умовам договору та співставляється з наявними у справі доказами щодо виконання зобов`язання. 05.10.2020 року до суду надійшли заперечення, аналогічні викладеним у відзиві. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 року здійснено перехід від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження. 20.01.2022 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова призначено судову економічну експертизу та направлена справа до експертної установи. 24.10.2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава справуприйнято до свого провадження згідно розпорядження Верховного суду України від 08.03.2022 року №2/0/9-22. 16.11.2023 року цивільну справу повернуто до суду без виконання внаслідок несплати вартості експертизи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. 02.03.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява представника АТ «УкрСиббанк» про розгляд справи без їх участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11226553000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 р., були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №11226553000, АТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в валюті в сумі 52 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.10 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 12,90% річних, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1., 1.2. кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов' язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] згідно договору поруки № 146314 від 01.10.2007 року. Станом на 17.10.2019 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентах у розмірі 4353,9 дол. США (Чотири тисячі триста п?ятдесят три долари США 90 цнт., що станом на 17.10.2019 року за курсом НБУ 24,835244 гривень за 1 долар США еквівалентно 108130,17 грн.) та по пені у розмірі 12874,36 грн. (Дванадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 36 коп.). В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та банк у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 625 ЦПК України на яку посилається позивач передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справи суд враховує правову позицію Верховного Суду з приводу стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) зазначено: «Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14?10цс18) від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за не виконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Враховуючи те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті: «як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України». Таким чином з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та правових висновків Верховного Суду, позивач має право на стягнення 3% річних в порядку ст.625 ЦК України за увесь час прострочення, обмежуючись останніми трьома роками, які передують подачі позову. Позивачем станом на 17.10.2019 року нараховано 3% річних у сумі 21 дол. США 65 центів, які він просить стягнути з відповідача на свою користь. Пеня за\~несвоєчасне погашення\~заборгованості за\~кредитом за\~строк з\~27.01.2019\~року по\~17.10.2019\~року складає\~12005,10\~грн.,\~869,26грн.\~пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.01.2019 року по 17.10.2019 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved