Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

09 червня 2023 року [PERSON] через свого представника - адвоката Лець Ю.В. звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Дитина проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач добровільно їй допомоги не надає, а тому позивач звернулася із даним позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 червня 2023 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 13 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві. 13 липня 2023 року на виконання вимог ухвали до суду надійшла відповідь з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з відповідними додатками. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснивши, що після 24 лютого 2022 року позивачка разом із сином виїхала за межі України та на даний час проживає із ним у Франції, де вони отримали статус тимчасово переміщених осіб. Позивачка не працює, живе за рахунок відповідних соціальних виплат. При цьому представник також підтвердила, що у травні та червні 2023 року, тобто двічі, відповідачем було перераховано позивачці грошові кошти в сумі по 3000 грн. Відповідач та його представник у судовому засіданні позову не визнали. При цьому вони фактично не оспорюють обов`язок відповідача щодо утримання неповнолітнього сина, однак вказують на те, що підстави для стягнення з відповідача аліментів відсутні, оскільки між сторонами у добровільному порядку не вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини. Посилаючись на положення ч.1 ст. 188 СК України, а також на те, що позивачкою не надано до суду доказів на підтвердження її майнового стану, зокрема, відомостей щодо отримуваного нею доходу, вони просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві 23 лютого 2019 року, про що було складено актовий запис №262. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 30 липня 2019 року. Згідно з рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року, ухваленим у цивільній справі №754/9793/22, шлюб між сторонами розірвано. Позивач та її представник в обґрунтування позову вказують на те, що з 24 лютого 2022 року дитина проживає разом із позивачкою за кордоном та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач та його представник не заперечують обставину проживання дитини разом із матір`ю, проте стверджують про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки з огляду на те, що між сторонами у добровільному порядку не вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини. При цьому відповідач також зазначає, що після виїзду позивачки із сином за кордон у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, він неодноразово надавав їй грошові кошти, зокрема, 23 травня та 23 червня 2023 року ним було надано їй грошові кошти в загальній сумі 6000 грн., а при виїзді за кордон він надав їй 3000 доларів. Крім того, у Франції позивачці надавала допомогу рідна сестра відповідача, яка там проживає. Вирішуючи доводи та заперечення сторін, а також надаючи оцінку наявним у справі доказам, суд враховує наступне. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (частина 2 статті 182 СК України). Відповідно до заявлених вимог позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Сторонами у справі визнається, що на даний час дитина фактично проживає з матір`ю, а також те, що у травні та червні 2023 року відповідачем було надано грошові кошти позивачу на загальну суму 6000 грн. Водночас, з огляду на те, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а брати участь в утриманні дитини зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача та його представника, наведені в заперечення позову, про те, що підстави для стягнення з відповідача аліментів відсутні, оскільки між сторонами у добровільному порядку не вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини. Чинне законодавство України жодним чином не пов`язує вирішення питання про стягнення аліментів на дитину із вирішенням спору щодо визначення її місця проживання. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що такі стягуються не для зрівняння матеріального становища платника та одержувача аліментів, а для того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) На підставі викладеного, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність відомостей щодо наявності у відповідача інших дітей або осіб на утриманні, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), що відповідатиме інтересам дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня її матеріального забезпечення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved