Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, посилаючись на те, що він є сином відповідача [PERSON] . На даний час він є курсантом 2-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ, IV рівня акредитації, зарахований на навчання 25.08.2021 року. Передбачуваний термін закінчення навчання - липень 2025 року. Вказує, що з 2008 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Разом з ним зареєстрована та проживає мати [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] не проживає разом з ними. Зазначає про те, що перебуває повністю на утриманні матері [PERSON] , яка його забезпечує, однак самостійно його утримувати та забезпечувати матері досить складно, оскільки фінансові можливості є досить обмеженими. В той же час, відповідач по справі фактично самоусунувся від виконання батьківського обов?язку щодо утримання сина, хоча він продовжує навчання. Вважає, що обов?язок утримувати та матеріально забезпечувати його в період навчання не може бути перекладено винятково на матір - [PERSON] . Його звернення до батька з проханням матеріально допомогти залишились без відповіді. Відповідач живе фактично своїм особистим життям, не цікавиться його успішністю, навчанням в університеті та жодним чином не допомагає. Стверджує, що відповідач є здоровою людиною та його стан здоров?я дозволяє надавати сину матеріальну допомогу та утримання. У [PERSON] інших дітей, непрацездатних дружини та батьків немає. Як йому відомо, відповідач працює офіційно та отримує регулярний щомісячний дохід у відділені АТ «Райфайзен Банк». За таких умов вважає, що відповідач по справі має можливість надавати йому матеріальну допомогу в період навчання до досягнення ним 23 річного віку. А тому просив стягнути з відповідача на його користь на його утримання, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягненням ним 23 років. Згідно з ч.4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені в позовній заяві, у відповіді на відзив та просив позов задовольнити. Відповідачв судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Повідомив, що може сплачувати аліменти в розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача,дослідивши надані суду письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є сином відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції від 28.04.2004 року та в книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено актовий запис за №805 (а.с. 7). Позивач [PERSON] разом із мамою [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №542911 від 30.05.2023р. про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому будинку (а.с.9). В судовому засіданні позивач також підтвердив, що на даний час проживає з матір`ю за цією адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з довідкою від 31.05.2023 року за №2-1128, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ - [PERSON] дійсно є курсантом 2-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ, IV рівня акредитації, зарахований на навчання 25.08.2021 року. Передбачуваний термін закінчення навчання - липень 2025 року (а.с. 8). Під час судового розгляду позивач також зазначив, що його начальний заклад в даний час знаходиться в м. Камянець-Подільський Хмельницької області, він отримує стипендію у Харківському національному університеті внутрішніх справ у підвищеному розмірі 600 грн., знаходиться на державному забезпеченні, що включає в себе формений одяг та харчування, під час навчання проживає в гуртожитку за місцем знаходження навчального закладу. З 4 травня 2005 року по теперішній час [PERSON] працює в АТ «Райффайзен Банк» на посаді начальника центру відділення «Центр грошового обігу Чернівецької області» та його заробітна плата за період січень 2022 року по грудень 2022 року становить 442620,60 грн., що підтверджується довідкою про доходи вих. №177/11-460 від 23.06.2023 року (а.с. 89). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього, сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № З від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів визначає суд, відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України. Суд вважає, що відповідач за законом зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, чого не заперечують самі сторони. Водночас, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу, що також не заперечує сам відповідач у відзиві та у запереченні на відповідь на відзив. Однак суд враховує посилання відповідача на те, що на даний час він проживає з батьками [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами за віком (а.с. 76), мають хронічні захворювання, зокрема [PERSON] хворий на рак шкіри, що підтверджується випискою №2367 від 30.05.2018 року (а.с. 75). Крім того, відповідач навчається в Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права на 1 курсі юридичного відділення згідно з договором №П/МС/4 від 24.08.2023 року (а.с. 58) та має потребу в оплаті свого навчання та пов`язаних з цим додаткових витрат. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, з огляду на матеріальний стан та стан здоров`я сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідач повинен вживати всіх можливих заходів для власного забезпечення належних умов життя, так і своїх дітей. Відповідач за законом зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, оскільки він продовжує навчання на денній формі навчання, не працює і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, однак суд враховує наявність витрат відповідача на утримання батьків пенсійного віку, навчання у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права за денною формою та його стан здоров`я. А також суд враховує, що начальний заклад позивача в даний час знаходиться в м. Камянець-Подільський Хмельницької області, він отримує стипендію у Харківському національному університеті внутрішніх справ у підвищеному розмірі 600 грн., знаходиться на державному забезпеченні, що включає в себе формений одяг та харчування, під час навчання проживає в гуртожитку за місцем знаходження навчального закладу. Доказів інших витрат, які несе позивач у зв`язку з навчанням у Харківському національному університеті внутрішніх справ, суду не надано. Водночас, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача дійсно необхідно стягнути аліменти на його утримання, але в розмірі меншому, ніж це просить позивач. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на його навчання в розмірі 1/7 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто по 06 квітня 2027 року включно, частково задовольнивши позовні вимоги. Виходячи з розміру заробітної плати відповідача за 2022 рік ( а.с. 84 ) 1/7 частина його заробітку в середньому складає понад 4000 грн., що на думку суду буде достатнім розміром аліментів. Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. оскільки позивач був звільнений від його сплати під час звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial