Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.08.2021 Подільським районним судом м. Києва було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 76 коп. та судових витрат. 16.05.2023 приватним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням Відповідачем рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 в повному обсязі. На думку Позивача, він має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення Ухвали про відкриття провадження у справі № 758/14866/20 - 28.11.2020 до дня виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 15.05.2023. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2 110 (дві тисячі сто десять) грн. 28 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 28.11.2020 по 15.05.2023 складає 345 (триста сорок п`ять) грн. 00 коп. Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Просив стягнути з Відповідача на користь Позивача - [PERSON] , 3% річних у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 110 (дві тисячі сто десять) грн. 28 коп.; судовий збір в розмірі: 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. Ухвалою від 23.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, пояснили, що вважають зазначену у позові суму заборгованості необґрунтованою та не доведеною позивачем. Додали письмові пояснення щодо позову. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3681,76 грн. завданого збитку в порядку регресу, 1000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та 840,80 грн. витрат по сплаті судового збору. 16.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 756/14866/20 виданого 30.06.2022 Подільським районним судом м. Києва на підставі повного фактичного виконання виконавчого документу та сплати витрат виконавчого провадження та основної винагороди. Згідно Довідки - підтвердження надходження коштів № 1021 від 26.06.2023 ФОП [PERSON] підтверджує, що 16.05.2023 [PERSON] було повністю виконано рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 по справі № 756/14866/20 та відшкодовано завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3 681 грн. 76 коп., судовий збір 840 грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу 1 000 грн. 00 коп. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів справи судом встановлено, що на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 по справі №756/14866/20 у [PERSON] виникло грошове зобов`язання перед ФОП [PERSON] , яке боржник не виконував певний період часу, а тому на думку позивача відповідач повинен відшкодувати йому інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду виконав лише 16.05.2023, а саме сплатив позивачу грошові виплати за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 28.11.2020 по 15.05.2023. Разом з тим, суд не погоджується з зазначеним позивачем у розрахунках періодом - з 28.11.2020 по 15.05.2023, а також сумою боргу у розмірі 4 681,00 грн. Правильним періодом прострочення суми боргу в даному випадку слід вважати період з дня набрання законної сили рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 - 09.09.2021 до дня виконання зобов`язання - 15.05.2023, а також при здійснення розрахунків брати суму боргу за рішенням суду у розмірі 3681,76 грн. Отже з урахуванням вищевказаних періоду та суми боргу, три відсотки річних від простроченої суми боргу становлять суму 185,80 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд також не погоджується з розрахунком, оскільки позивачем при розрахунках невірно зазначений період прострочення та сума боргу. Суму інфляційних витрат слід розраховувати наступним чином, 3681,76 (сума боргу) х 135,331% (сукупний індекс інфляції за період) = 1300,82 грн, що відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial