Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

16.03.2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просила стягувати на її користь щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн, починаючи стягнення з лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , 2014 р.н, який знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає. Вказує, що вже понад рік перебувають з сином у Польщі. Вона самостійно оплачує за оренду квартири, школу, харчування, одяг дитини. Натомість відповідач інших утриманців немає, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, має задовільний стан здоров`я, тому може сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно. Оскільки добровільної згоди з приводу надання матеріального утримання на дитину між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом. 17.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 21.03.2023\~року після\~усунення позивачем\~ недоліків\~позовної заяви\~ провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.04.2023 року у справі ухвалено заочне рішення. 09.05.2023 року відповідачем подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. 23.05.2023 року заява відповідача про перегляд заочного рішення прийнята до розгляду судом . 27.06.2023 року заяву відповідача задоволено, постановлено скасувати заочне рішення у справі, розгляд справи по суті провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, призначено перше судове засідання, визначено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 11.07.2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 13.07.2023 року представником відповідача подано до суду ще один відзив на позовну заяву у іншому змісті з аналогічними вимогами відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 13.07.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити її вимоги. 14.07.2023 року позивачем подано додаткові пояснення. 19.07.2023 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 20.07.2023 року позивачем подано додаткові пояснення. 26.07.2023 року позивачем подано до суду заява про розгляд справи у її відсутності. 31.07.2023 року представником відповідача про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача. 31.07.2023 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення представника відповідача. У судове засідання зявилася представник позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Інші учасники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вона обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.4./. Також встановлено, що [PERSON] разом з матірю позивачем у справі, перетнув кордон України, про що наявні відмітки у паспорті позивача (а.с.19,118). Відповідач передав позивачу свою нотаріально завірену заяву, адресовану Генеральному консульству України у Вроцлаві, в якій просив оформити на ім`я сина [PERSON] паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.17). На підставі заяв батьків Генеральне консульство України в Кракові видало на неповнолітнього сина сторін [PERSON] відповідне Свідоцтво, у подальшому на ім`я неповнолітнього [PERSON] видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.166,177). Відтак, судом встановлено, що неповнолітній син сторін проживає з позивачем у Польщі. На спростування встановлених обставин відповідач доказів не подав. Так, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю, оскільки батько дитини самоусунувся від надання матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, має статус ФОП, інших утриманців немає, та не приймає участь в утриманні свого сина, на спростування чого останнім не було подано доказів. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», актуальну і\~дійсну потребу\~дитини,\~ дійшов\~висновку,\~що \~відповідач спроможний\~сплачувати аліменти\~в розмірі\~3000\~грн.\~щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання дитини. Задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 5000 грн щомісячно.\~ Так позивачем на підтвердження тих обставин, що у власності, користуванні та /або володінні відповідача перебуває нерухоме майно та автомобіль не надано доказів. Відповідно до ч.1 ст. 79 , ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. За таких\~підстав,\~ вимога\~позивача про\~стягнення аліментів\~ з\~лютого 2022\~року суперечить\~ вимогам\~ ч.1\~ст.\~79\~та ч.1\~ст.\~191\~СК України,\~тому суд\~стягує аліменти\~з часу\~звернення до\~суду позивачаі до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial