Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У червні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2022 року народження, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно до її повноліття та на своє утримання до досягнення донькою трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком дитини, однак не належним чином виконує свої зобов`язання по її утриманню, хоча є військовослужбовцем, з 28.05.2020 перебуває на військовій службі та може надавати матеріальну допомогу. Донька проживає разом з нею і вона сама піклується про неї і забезпечує. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, зазначила, що на даний час не працює, хоча пробувала працевлаштуватись, однак графік роботи їй не підійшов у зв`язку наявністю малолітньої доньки. Представник відповідача у письмовому відзиві просив повністю відмовити у задоволенні позову, в судовому засіданні позовні вимоги в частині сплати аліментів на дитину визнав, щодо сплати аліментів на дружину заперечив, мотивуючи тим, що вона працює і сама може себе забезпечувати. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Встановлено, що сторони з 25.09.2021 перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від своєї дитини, домовленості щодо утримання якої подружжя не досягло. Місце реєстрації та проживання [PERSON] , згідно витягів з реєстру територіальної громади, разом із матір`ю, позивачкою в даній справі, яка, як слідує з позовної заяви, знаходиться у декретній відпустці, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та з грудня 2022 року отримує від держави щомісячну допомогу в розмірі 860 грн. У відповідності до ст.84 СК України позивачка має право на утримання від відповідача, батька [PERSON] , до досягнення нею віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Держава Україна,\~проголошуючи такий\~принцип сімейного\~права,\~як державна\~охорона кожної\~дитини,\~реалізує його\~в одному\~із положень\~ст.182\~СК України,\~якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2023рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до6 років в сумі\~2833грн. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює її мати. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Відповідач є здоровою молодою особою 21 року; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільної дитини сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, а також ту обставину, що і позивачка має право на утримання від батька своєї дитини, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Відтак,\~враховуючи визначений\~законодавством мінімальний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дітей відповідного\~віку та\~для працездатних\~осіб;\~наявність певних\~обмежень позивачки\~для самореалізації\~в період\~виховання спільної\~з відповідачем\~доньки та\~її потребу\~у фінансовій\~допомозі з\~його боку,\~який є\~людиною працездатного\~віку і\~зобов`язаний брати\~участь у\~забезпеченні благополуччя\~матері своєї\~дитини протягом\~перших років\~після народження\~останньої,\~ суд\~приходить до\~висновку,\~що він\~в змозі\~сплачувати аліменти\~на доньку\~та її\~матір в\~розмірі,\~зазначеному у\~позовних вимогах.\~Такий розмір\~є реальним,\~не поставить\~відповідача у\~матеріальне становище\~значно гірше\~від положення\~дитини і\~позивачки,\~відповідатиме,\~як інтересам\~дівчинки,\~так і\~матеріальному становищу\~тастану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Представником відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість самотужки забезпечити [PERSON] та собі, на час перебування у декретній відпустці, належний життєвий рівень. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 19.06.2023. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved