Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

14.06.2023 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] , якою просить стягнути з відповідачки [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області від 10.09.2013 року, РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь позивачки, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Малиновським РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області 07.08.2014 року, РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , збитки від інфляції та 3 % річних в загальній сумі 186 741 грн.41 коп.; розподілити судові витрати та стягнути з відповідачки, [PERSON] , на користь [PERSON] судові витрати сплаченого судового збору і на правничу (правову допомогу), за розрахунком, який буде надано суду у строк, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 року справу за вказаною заявою було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.06.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена учасникам справи та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву, а третя особа правом на подання письмових заперечень на позов не скористались, доводи позову не спростовано. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.07.2023 року у задоволенні клопотання представника третьої особи адвоката Дігуляр В.В. про зупинення провадження по даній справі було відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 130, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, в її інтересах з`явилась адвокат Смирнова Л.П., яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в його інтересах з`явився адвокат Дігуляр В.В., який позовні вимоги не визнав, просив відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та даний позов про стягнення інфляції та 3% річних за невиконання боргового зобов`язання подані у зв`язку з наявним спором щодо розподілу спільного майна подружжя з метою приховання майна. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування У судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 14 жовтня 2015 року у розмірі 380000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 380000 грн. на строк до 01.01.2018 року. Укладення договору позики було підтверджено розпискою, яку [PERSON] написала власноручно в присутності свідків. [PERSON] умови договору позики не виконала, грошові кошти у передбачений договором строк не повернула. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 08 червня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 14 жовтня 2015 року у розмірі 380000 (триста вісімдесят тисяч) грн. 00 коп./а.с.6/ 10.10.2018 року [PERSON] , який не був стороною по справі, оскаржив рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2018 року в апеляційному порядку. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 червня 2018 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. 20.01.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виніс постанову, якою постанову Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року було скасовано та залишено в силі рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2018 року./а.с.8/ Рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2018 року набрало законної сили 20.01.2021 року. 02.06.2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER], яке перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., що підтверджується листом № 6912 від 25.05.2023 року. Заборгованість за виконавчим провадженням складає 380000,00 грн./а.с.13/ Так з 20.01.2021 року у [PERSON] виникло право на стягнення з [PERSON] суми інфляції та 3% річних. Згідно детальних розрахунків, які додаються до позовної заяви, сума збитків від інфляції за період з 20.01.2021 року по 14.06.2023 року складає 159381,41 грн., та 3% річних за той самий період складає 27360,00 грн. Загалом ціна позову складає 159 381,41 грн. + 27360,00 грн. = 186741,41 грн. Суд погоджується з вказаними розрахунками, які було надано позивачем до позову та вважає їх належними та допустимими доказами./а.с.14-18/. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України. Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Після постановлення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості, відповідач її не сплатив. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє відповідальності сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за час прострочення. Крім того, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 20.01.2021 року зазначено, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог, зробив висновок, що спірний договір позики не мав на меті настання правових наслідків, виключно на припущеннях. Крім того, Верховний Суд зазначив, що у справі, яка переглядається позивач просить стягнути борг за договором позики особисто з [PERSON] , а позов до колишнього чоловіка не пред`явлено, судом першої інстанції встановлено обставини отримання саме відповідачем [PERSON] боргу, тому відсутні підстави для відмови [PERSON] у задоволенні позову. 20.01.2021 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2018 року набрало чинності. На даний час на підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та існує заборгованість за відповідачем [PERSON] . Ухилення відповідача від виконання зобов`язання, встановленого рішенням суду, стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення сум інфляції та 3% річних у порядку ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Неможливість для заявника домогтись виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене у п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу судом не розглядалось, оскільки у позові було зазначено, що розрахунок судових витрат буде надано у терміни, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved