Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

1.Виклад заяв сторін про суті спору 16 червня 2023 року представниця позивача [PERSON] - адвокат Глушко Зоя Вікторівна звернулася від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просила суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 86718, вчинений 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованості; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1073,60 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 гривень; - розгляд справи провести за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний у виконавчому написі кредитний договір наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису позивачем не підписувався та не укладався. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивача жодного разу не було повідомлено про порушення ним будь-яких кредитних зобов`язань, нотаріус також жодних повідомлень та викликів позивачу не направляв при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, тобто не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. 28 червня 2023 року до суду надійшла заява представниці позивача [PERSON] - адвоката Глушко Зої Вікторівни про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса № 86718, вчиненим 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованості, у виконавчому провадженні [NUMBER], відкритому 27.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі. Відповідач відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Треті особи правом на подання заперечень, пояснень щодо позову не скористалися. 2.Рух справи у суді Ухвалою суду від 21 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору; судове засідання призначено на 31 липня 2023 року та витребувано: - від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» копію кредитного договору від 22 липня 2020 року № 54305; - від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни копії матеріалів виконавчого напису, вчиненого 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною та зареєстрованого у реєстрі за № 86718, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованості у загальному розмірі 7 314,84 гривень, що знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни (виконавче провадження № [NUMBER]). Ухвалою суду від 29 червня 2023 року було задоволено заяву представниці позивача [PERSON] - адвоката Глушко Зої Вікторівни про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса (реєстровий № 86718), вчиненого 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, до закінчення судового розгляду справи. Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною, на виконання вимог ухвали суду від 21 червня 2023 року, надано витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису (а.с. 70-75). Відповідачем вимоги ухвали суду від 21 червня 2023 року не виконано, витребувані судом документи суду не надано. Справу розглянуто 31.07.2023 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 86718 (а.с. 12), яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованість за кредитним договором 54305 від 22 липня 2020 року, строк платежу за яким настав, за період з 06 серпня 2020 року по 23 березня 2021 року у розмірі 7 314,84 грн, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4 000,00 грн; - прострочена заборгованість за комісією - 201,00 грн; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3 113,84 грн. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилалася на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Матеріали справи містять копію договору про споживчий кредит від 22 липня 2020 року № 54305, який укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] (а.с. 72-74), та відповідно до умов якого сума кредиту складає 4 000,00 гривень зі строком погашення кредиту та сплати процентів, зазначених в узгодженому та підписаному сторонами кредитного договору графіку платежів (додаток № 2 до кредитного договору). Кредитний договір та додаток № 2 до нього містять підписи сторін (а.с. 75). На такому договорі про споживчий кредит з додатком №2 вчинено оспорюваний виконавчий напис. Докази нотаріального посвідчення договору про споживчий кредит від 22 липня 2020 року № 54305 матеріали справи не містять, відповідачем та третіми особами не надано. 07 травня 2021 року відповідачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було подано до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни заяву від 16.04.2021 примусове виконання виконавчого напису, виданого 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною простягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» коштів у розмірі 7 314,84 грн (а.с. 71). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. від 27.05.2021 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового стягнення з позивача суми боргу за вищевказаним виконавчим написом (а.с. 13-14, 49-50). 02.06.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] (а.с. 15-17, 51-53). З отриманої судом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень інформації про виконавче провадження № [NUMBER] встановлено також, що у рамках виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. 27.05.2021 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; 06.07.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; виконавчий документ передано на виконання до Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький річковий порт» та ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» (а.с. 58-60). 4.Норми права, які застосував суд За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ч. 1 - ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п. 2 глави 12, п. 5.1, 5.2, п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України). У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік) (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), одним з таких документів був кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 № 662. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. 5.Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем. Отже суд відхиляє доводи представника позивача про неукладення та непідписання позивачем кредитного договору від 22.07.2020 № 54305 як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, кредитний договір від 22 липня 2020 року № 54305, копія якого міститься в матеріалах справи, нотаріально не посвідчувався. Станом на 05 квітня 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, не посвідчених нотаріально, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Відповідачем не надано доказів нотаріального посвідчення кредитного договору, на якому було вчинено виконавчий напис. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року). Закон дозволяє укладати кредитні договори в простій письмовій чи електронній формі, але не дозволяє в такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, що нотаріально не посвідчувалися. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. У зв`язку зі встановленням судом відсутності правових підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог; неотриманням позивачем вимог від відповідача та повідомлень від нотаріуса тощо. 6.Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2 - 6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 1073,60 грн, сплаченого за подання позову до суду, та судового збору у сумі 536,80 грн, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, про що свідчать квитанції про сплату судового збору (а.с. 1, 44). Також представницею позивача було додано до позовної заяви копію договору від 14 червня 2023 року № б/н про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною та [PERSON] , відповідно до якого за домовленістю сторін розмір гонорару становить 3000,00 грн, який може бути змінений у випадку суттєвого зростання або зменшення обсягу допомоги (а.с. 8, 45); копію розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 14.06.2023, відповідно до якого сума гонорару за надану правничу допомогу складає 4500,00 грн, витрачений час на правничу допомогу - 7,5 годин (а.с. 18); копію акту від 16.06.2023 виконаних робіт відповідно до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14 червня 2023 року, відповідно до якого вартість виконаних робіт за договором складає 4500,00 грн (а.с. 19); копію квитанції від 16 червня 2023 року № 230616-1 (а.с. 22) на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги у сумі 4 500,00 гривень. 06.06.2023 такі докази були направлені представницею позивача за місцем знаходження відповідача. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подав. Проте з наданих представницею позивача доказів вбачається, що договором про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеним 14.06.2023 між позивачем та адвокатом Глушко З.В., було визначено розмір гонорару за даним договором у фіксованому розмірі - 3000,00 грн (п. 2.1). Доказів зміни розміру гонорару на підставі п. 2.2 (у зв`язку зі суттєвим зростанням обсягу допомоги) договору або ж за домовленістю сторін позивач та його представниця суду не надали. Сплата позивачем на користь адвоката через два дні після укладення договору (16.06.2023) кошти у більшому розмірі (4500,00 грн), аніж встановлено було договором про надання професійної правничої (правової) допомоги, не є підставою для стягнення таких витрат з відповідача, оскільки розмір витрат у більшому на 1500,00 грн розмірі (4500,00 - 3000,00 = 1500,00) не ґрунтується на умовах договору про надання правничої допомоги. Отже,

Outcome: approved