Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач, в особі адвоката, звернулася з позовом до суду, яким просив визнати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» номер витягу 12161612 від 16.10.2006, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачці - [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , номер запису П-В-24237 в книзі 1 на підставі Договору купівлі-продажу р№ 5820 від 13.10.2006. Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 01.07.2005, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 30.01.2023 № а373b4с0-а9аЗ-4f98-b4а8-1с47d3bаd314, місце проживання за адресою [ADDRESS] , утинок №21/15 зареєстровано за такими особами: [PERSON] (власник квартири), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Станом на день подання позовної заяви, разом із позивачем, [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , проте, вже понад шість місяців він не проживає із позивачем однією сім`єю, а саме, з січня 2020 року. Також позивач вказує, що Відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті вже понад двох років. Позивач зазначила, що реєстрація відповідача в квартирі впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує її витрати та значно обмежує її законні права. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 21 лютого 2023 року, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.04.2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволене клопотання позивача про виклик свідків. В судовому засіданні 09.08.2023 залучено в якості третьої особи [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила викладені в позові обставини та просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача адвокат Бєлова О.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення по суті спору, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації, місця проживання та шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки відповідача в судове засідання суду не повідомлені. Крім того в матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про отримання відповідачем судових повідомлень, що підтверджує обізнаність відповідача про розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надала. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.Також, про час та місце судового засідання вона була повідомлена у відповідність до ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав суду відзив на позовну заяву, в зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації, надав суду письмові пояснення, згідно яким, він є батьком відповідача та дійсно підтримує, що відповідач не мешкає разом з позивачем. Крім того вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . Зазначив, що позивач його сусідка, мешкає разом з чоловіком [PERSON] , на даний час він захищає Україну. Їхній син [PERSON] , разом з ними не мешкає але часто приїздить в гості, останнім часом свідок його не бачив. Сім*ю позивача знає більше 10 років. В квартирі речей відповідача не має, в квартирі він був бо вони сусіди, особистих речей [PERSON] там також не має. На теперішній час у вказаній квартирі проживає [PERSON] та її чоловік, до війни. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Свідок знає позивача приблизно з 2006-2007 р. Відповідач не мешкає в квартирі приблизно більше 10 років. В квартирі позивача свідок була, мешкає [PERSON] та її чоловік, до війни. Відповідач був військовослужбовцем, після армії деякий час мешкав разом з батьками, потом пішов. Квартира двокімнатна, мешкають позивач та її чоловік. В квартирі речей відповідача не має, в квартирі вона була бо вони сусіди, особистих речей [PERSON] там також не має. Онук в квартирі, також, не мешкає. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» номер витягу 12161612 від 16.10.2006, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачці, [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , номер запису П-В-24237 в книзі 1 на підставі Договору купівлі-продажу р№ 5820 від 13.10.2006. Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 01.07.2005, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 30.01.2023 за місцем проживання, за адресою [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини зазначено [PERSON] (відповідач) та [PERSON] . Як вбачається з заяви наданої до суду [PERSON] , дружини відповідача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 17.08.2022, [PERSON] та [PERSON] , мешкають за адресою [ADDRESS] . Позивачем було надано лист від 20.04.2023 № 276/0/627-23 КНП «Міська поліклініка № 3» ХМР, яка знаходиться за адресою м. Харків, Немишлянський район, вул.. Рибалка, 12, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою [ADDRESS] не стоїть на обліку у цій лікарні, не звертався за медичною допомогою, не укладав декларацію на медичне обслуговування у цій лікарні. Конституція України закріплює право кожного на житло (ст. 47). При цьому, на державу покладено обов`язок створення умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Таким чином, відповідачем з січня 2020 року не вживались будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування вказаною квартирою. На даний час, позивач взяла на себе усі обов`язки власника квартири, які належним чином виконує, а саме: доглядає за квартирою, сплачує всі комунальні платежі. Однак, нарахування платежів за квартиру здійснюється з урахуванням реєстрації у ній відповідача, які позивач вимушена сплачувати, що є для них зайвими матеріальними витратами. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується поясненнями свідків, які зазначили, що відповідача вони не бачили давно та він не проживає за адресою реєстрації. Також підтверджується письмовими доказами, які залучено до матеріалів справи. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову. Позивач також просить суд вказати у резолютивній частині рішення про те, що рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації, проте така вимога що зазначення такого твердження саме в резолютивній частині рішення задоволенню не підлягає, оскільки на сьогоднішній день суди не здійснюють зняття особи з місця реєстрації, а визнають особу такою, що втратила право користування жилим (житловим) приміщенням. В подальшому рішення, яке набрало законної сили, виконується компетентними органами державної влади, які виконають процедуру зняття особи з місця реєстрації. Так, відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положеньст.141 ЦПК України.

Outcome: approved