Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначивши, що [PERSON] має складні відносини з дідом [PERSON] , не бажає приймати участь за догляді матері [PERSON] , інваліда першої групи. 06.01.2023 року в мережі інтернет на офіційній сторінці Коростень за посиланням [INFO] була розміщена неправдива інформація відносно позивача, з використанням його персональних даних, місце проживання, відповідно до якої [PERSON] неадекватна людина, пише всім погрози та нецензурні слова. 16.01.2023 року позивач звернувся до Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області з заявою про притягнення до адміністративної відповідальності за поширення неправдивих чуток. 07.02.2023 року від Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області позивачу була надана відповідь про проведення бесіди виховного характеру з гр. [PERSON] 23.02.2023 року в мережі Instagram була розміщена неправдива інформація стосовно позивача з використанням його персональних даних про місце проживання, а саме те, що позивач є неадекватною людиною, пише всім погрози та нецензурні слова. Звернувшись знову до Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності за поширення неправдивих чуток йому була надана відповідь, згідно якої було рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що саме відповідач створив технологічну можливість та умови для поширення такої недостовірної інформації. Відношення онука [PERSON] та його співмешканки [PERSON] принижує честь і гідність позивача, який є особою похилого віку, а розміщена інформація в мережі інтернет негативно вплинула на нього, оскільки сусіди, які бачили дану інформацію на сайті оголошень міста Коростень насміхались з цього приводу. Крім того, позивач зазначає, що приниження честі та гідності і ділової репутації фізичної особи внаслідок протиправних дій саме по собі є моральною шкодою, а тому вважає, що завдані йому душевні страждання підлягають відшкодуванню у сумі 6000 гривень. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі, гідності, а саме неправдиву інформацію, розповсюджену відповідачами, яка була розміщена 06.01.2023 року в мережі інтернет на офіційній сторінці Коростень за посиланням [INFO] відносно позивача, про те, що він неадекватна людина, пише всім погрози та нецензурні слова, зобов`язати відповідачів спростувати поширену відносно позивача інформацію, шляхом розміщення тексту на офіційній сторінці Коростень оголошення на інтернет сторінці соціальної мережі Facebook за посиланням [INFO] , в змісті якої вказати, що вищевказана інформація про позивача є недостовірною, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. 13.06.2023 року позивачем подано письмове клопотання, в якому зазначив, що дана справа вимагає повного та всебічного встановлення обставин справи, а також позивач бажає надати усні пояснення по суті спору та надати додаткові пояснення, докази по справі, тому просив здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15.06.2023 року в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає дані позовні вимоги необгрунтованими та не підтвердженими достовірними доказами, оскільки дані вимоги позивача щодо нього грунтуються виключно на підозрах та припущеннях, копії скриншотів з мережі інтернет, які додані до матеріалів справи, не можуть бути достовірними доказами щодо його безпосередньої причетності до розміщення даного допису, так як на них не вказано ні автора допису, ні дати розміщення, ні жодного факту, який би вказував безпосередньо на вину відповідача, а за посиланням, яке позивач долучив як доказ, можна побачити лише сторінку оголошень. Крмі того, вимога щодо стягнення солідарно з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, то додана копія договору про надання професійної правничої допомоги №12/01/23 від 12.01.2023 р., предметом якого є представництво інтересів замовника щодо стягнення заборгованості за умовами договору оренди житлового приміщення від 22.11.2021 року, який не відповідає предметові даного позову і жодним чином не відноситься до даної справи, всі заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на його особистій неприязні та негативному ставленні до [PERSON] та його сім`ї, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю його звернення до [PERSON] .. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підтвердженими достовірними доказами, а тому не можуть бути задоволені судом, оскільки вимоги позивача щодо відповідачки грунтуються виключно на підозрах та припущеннях, копії скриншотів з мережі інтернет, які додані до матеріалів справи не можуть бути достовірними доказами щодо її безпосередньої причетності до розміщення даного допису, так як на них не вказано ні автора допису, ні дати розміщення, ні жодного факту, який би вказував безпосередньо на вину відповідачки, а за посиланням, яке позивач долучив як доказ, можна побачити лише сторінку оголошень. Крім того, вимога щодо стягнення солідарно з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, то додана копія договору про надання професійної правничої допомоги №12/01/23 від 12.01.2023 р., предметом якого є представництво інтересів замовника щодо стягнення заборгованості за умовами договору оренди житлового приміщення від 22.11.2021 року, який не відповідає предметові даного позову і жодним чином не відноситься до даної справи, всі заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на його особистій неприязні та негативному ставленні до [PERSON] , оскільки позивач не підтримує вибір внука [PERSON] щодо його сімейного життя, окремого життя від нього, а також негативного ставлення до самого [PERSON] .. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи - право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Окрім наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач надав суду копії відповідей на його звернення до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з приводу неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] .. Окрім цього, позивачем долучено скриншоти з мережі Інтернет. Проте, зазначені докази не підтверджують твердження позивача про те, що відповідачі поширюють стосовно нього недостовірні відомості, які він просить спростувати. Так, відповідно до ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Враховуючи п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судом встановлено, що предметом даного позову є визнання дій відповідачів такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до п.24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Виходячи з наведеного вище, у разі встановлення факту поширення відповідачами інформації про позивача, суду, при вирішенні спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність змісту поширеної відповідачами інформації, у якій, як вважає позивач, поширені відносно нього недостовірні дані. Однак, як вже зазначалось вище, позивачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідачі поширюють недостовірні відомості стосовно нього. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог . Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів необхідно зазначити наступне. За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.27 зазначеної вище постанови пленуму Верховного Суду України, способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Разом з цим, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині похідної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заявленої позивачем моральної шкоди у розмірі 6000 гривень. Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed