Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 1764719 від 08.01.2020 року у сумі 13 292,00 грн., покликаючись на те, що 08.01.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 1764719 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, згідно якого Товариством надано відповідачу кошти у розмірі 12 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Перед укладенням кредитного договору Товариство, шляхом розміщення на власному веб-сайзі надало Клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. 08.01.2020 року Клієнт заповнила заявку на отримання кредиту на сайті Товариства, вказавши особисті дані, банківську платіжну картку для перерахування кредитних коштів, строк та суму кредиту. Товариство повідомило клієнта про прийняття заявки на отримання кредиту шляхом відповідного інформаційного повідомлення у особистому кабінеті. Після отримання заявки Товариство здійснило оцінку кредитоспроможності Клієнта та достовірності наданої клієнтом інформації за допомогою багаторівневої автоматизованої системи прийняття кредитних рішень. Після аналізу наявної інформації товариство прийняло рішення про можливість укладання з клієнтом кредитного договору, про яке повідомило клієнта шляхом відправки відповідного інформаційного повідомлення. В особистому кабінеті Клієнт отримала для ознайомлення паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію та положення, що вимагаються чинним законодавством України, та пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі кредитного договору, що містить усі істотні умови. Клієнт повідомила про готовність прийняти пропозицію (оферту), натиснувши відповідну клавішу перевірено у особистому кабінеті, після чого товариство надіслало клієнту засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. Введенням одноразового ідентифікатора, що є його електронним підписом, Клієнт підтвердив, що ознайомився до укладення кредитного договору з паспортом споживчого кредиту, умовами кредитного договору та підписав їх. Товариство після одержання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) відправило клієнту його примірник кредитного договору у формі електронного документу на електронну адресу. Грошові кошти товариством було перераховано 08.01.2020 року на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощад Банк», який вказано відповідачем особисто в заяві на отримання Кредиту. Відповідно, Товариство належним чином виконало свої зобов`язання, передбачені умовам кредитного договору та здійснило перерахунок коштів на вказані відповідачем в заявці реквізиті банківської картки, однак відповідачем належним чином не було виконано договірні зобов`язання, а сааме не повернуто кошти в строк на умовах, встановлених кредитним договором та не сплачене відсотки. Разом з цим, сторони погодили істотні умови договору, а саме: сума кредиту - 12000 грн. 00 коп. (п. 1.3 Договору); строк договору - 7 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором (п. 1.2). Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату звернення із позовною заявою, заборгованість відповідача перед Товариством складає 13 292,00 грн., а саме: 12000,00 грн.- заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1392,00 грн. - сума заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Нарахування процентів здійснено відповідно до п. 1.3.2 Договору. Відтак, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13 292,00 грн. Представник відповідача - адвокат Микулич І.В. подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги, просить відмовити у задоволенні позову, покликаючись на те, що сторона відповідача заперечує факт отримання позики у розмірі 12 000 грн. згідно Договору № 1764719 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 08.01.2020 року. Долучена до матеріалів справи заявка для отримання позики не містить інформації про реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати позику у сумі 12 000 грн. У даній заявці міститься зашифрована інформація банківської картки: « [NUMBER] ». Позивачем не надано належного доказу, який би підтвердив, що кошти у сумі 12000 грн. були перераховані на банківську картку, яка належить відповідачу. Оскільки вказані кошти відповідачу від позивача не перераховувались, Договір між сторонами, в силу ст. 1046 ЦК України, є неукладеним. У матеріалах справи відсутні належні докази підписання відповідачем Договору за допомогою електронного підпису або за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Позивач не долучив до матеріалів справи докази надсилання відповідачу СМС-повідомлення на її телефонний номер або електронну пошту, які б підтвердили факт укладення договору в електронній формі та підписання договору за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Позивач не надав належних доказів того, що відповідний номер телефону або електронна пошта належить відповідачу. Представник відповідача вказує на відсутність відповідного платіжного доручення чи його належним чином завіреної копії на підтвердження тих обставин, що позивач перерахував відповідачу на платіжну картку кредитні кошти згідно Договору № 1764719 від 08 січня 2020 року у розмірі 12 000,00 грн., що відповідало положенням п. 1.6 Договору. Відтак, посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Оскільки належними доказами не підтверджено факту надання коштів відповідачу у розмірі 12 000,00 грн., вимоги позивача є не доведеними. Також, сторона відповідача покликається на рішення Івано-Франківського міського суду від 12.05.2022 року у справі № 344/20646/21 за позовом [PERSON] до позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, у якому не встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Горай О.С. містився належний документ, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що Товариством не надавалась до позову заявка на укладення кредиту, а було надано паперову копію електронного Кредитного договору, оригінал якого знаходиться у Товаристві. У Додатку № 1 до Кредитного договору чітко вказано всі реквізити для погашення заборгованості. З метою захисту даних та безпеки банківської картки від незаконного її використання, у Довідці вказувалась маска банківської картки. Банківська картка належить [PERSON] , встановлено за допомогою BANK ID, надається у вигляді скріншоту з облікової картки відповідача, що розміщена в ІТС Товариства. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено відповідно до укладеного з Товариством договору та підтверджується копією Інформаційної довідки платіжного провайдера ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 6231-ВП від 24.04.2023 року, складеної у відповідності до вимог законодавства та яка містить усі необхідні реквізити, а сам платіжний провайдер має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів грошових коштів та внесений в Державний реєстр фінансових установ. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає Товариству послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказів грошових коштів МВП-200417 від 20.04.2017 року, укладеного між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна». Грошові кошти Товариством було перераховано 08.01.2020 року на банківську картку відповідача № [NUMBER] , відкриту в АТ «Ощадбанк», яку вказано відповідачем особисто в заявці на отримання Кредиту. Кредитний договір було підписано в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Договір вважається укладеним з моменту й ого підписання електронним підписом споживача. Уклавши кредитний договір, Клієнт підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті Товариства. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір та остання не отримала кошти від Товариства на виконання умов договору. У запереченні сторона відповідача вказує на те, що посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами, а тому вимоги позову є не доведеними. Позивачем не надано доказів, що саме відповідач підписувала Договір електронним цифровим підписом, не надано доказів факту перерахунку грошових коштів на банківський рахунок відповідача, а також те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.05.2022 року у справі № 344/20646/21 спростовуються доводи позивача про заборгованість, яка виникла згідно Договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували позовні вимоги, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов. Просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. У матеріалах справи наявна копія Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1764719 від 08.01.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] на суму 12 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 7 днів. За умовами, Договір діє до повного погашення заборгованості. Розділ 7 вказаного договору «Реквізити та підписи сторін», містить інформацію, що підписання договору здійснено одноразовим ідентифікатором 08.01.2020 о 10:16:55. Крім того, Графік платежів, який є додатком до вказаного договору, також містить вказівку про підписання договору клієнтом одноразовим ідентифікатором 08.01.2020 о 10:16:55. З наявного у матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача перед Товариством складає 13 292,00 грн., з яких: 12000,00 грн.- заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1392,00 грн. - сума заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти у встановлений цим договором строк. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що матеріали справи містять копію Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1764719 від 08.01.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] на суму 12 000 грн. та Графік платежів, який є додатком до вказаного договору, також містить вказівку про підписання договору клієнтом одноразовим ідентифікатором 08.01.2020 о 10:16:55. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи належних доказів, які підтверджують, що одноразовий ідентифікатор, який здійснено 08.01.2020 о 10:16:55 при підписанні Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1764719 від 08.01.2020 року, належить саме відповідачу [PERSON] . Посилання позивача на те, що відповідач вступала 24 (двадцять чотири) рази в кредитні правовідносини з позивачем не можуть братись до уваги, оскільки не стосуються предмету даного розгляду та не підтверджують той факт, що відповідач була ознайомлена із умовами кредитного договору. Позивач, на обґрунтування позову не надав доказів (платіжне доручення чи його належним чином завірену копію) на підтвердження перерахунку відповідачу на платіжну картку кредитних коштів згідно Договору № 1764719 від 08.01.2020 року у розмірі 12000,00 грн., що відповідає положенням п. 1.6 Договору. Також безпідставним суд вважає посилання позивача на графік платежів до Договору, оскільки даний графік не містить жодних підписів сторін, зокрема і відповідача. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Вказана позиція викладена у постанові Верховного СУДУ від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2022 року у справі № 344/20646/21, задоволно позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Дорощкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20.06.2020 року, який вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (реєстр нотаріальної дії № 1698) про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості в сумі 19 512,00 грн. та 800,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 20 312,00 грн. Обставинами, встановленими у рішенні суду від 12.05.2022 зазначено, що: «при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Горай О.С. містився належний документ, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.». У рішенні зазначено: «Пунктами 1.7 та 1.8 вищевказаного договору визначено механізм автоматичної пролонгації його строку, однак дотримання вказаних вимог та існування факту автоматичної пролонгації договору представником Відповідача належними засобами доказування не доведено.». Також, як вказується у рішенні, «проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис №1698 від 20.06.2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості за Кредитним договором 1764719 від 08.01.2020 року в сумі 19 512,00 грн., вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. - вчинено з порушенням вимог закону, оскільки Суду не надано доказів на підтвердження того, що для його видачі були достатні правові підстави». Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed