Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2011 року по серпень 2022 року проживав спільно з відповідачкою. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з позивачем, який займається їх вихованням, мають усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. В зв`язку з чим, позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] рішення просить винести на розсуд суду. Представник третьої\~особи виконкому\~Покровської селищної\~ради Синельниківського\~району Дніпропетровської\~області Андрєєва\~І.О. позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС Покровського РУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Покровського РУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №139/0/9-23 від 26.06.2023 року, було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради від 21.06.2023 року «Про можливість проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком», яким визнано доцільним місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком (а.с.31-32). Також слід зазначити, що у висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради від 21.06.2023 року зазначено, що за місцем проживання діти мають окремі умебльовані, відповідно до вікових потреб, кімнати, в яких облаштовані місця для сну, занять та відпочинку; діти забезпечені одягом, взуттям, іншими необхідними речами, в т.ч. іграшками, книгами. Діти мають особисті речі, а саме: телефон, планшет, велосипед. Також сім`я забезпечена всією необхідною побутовою технікою. На час перевірки продукти харчування були в наявності в достатній кількості. Діти демонструють емоційний контакт та довірливі стосунки з батьком, посміхаються, відкрито говорять про своїх бажання, не виявляють ознак страху, тривожності чи пригніченості. Мати малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , фактичного місця проживання не має, за останній рік вона змінила 3 квартири, не працює, має періодичні підробітки, дітей бере до себе на кілька днів за бажанням. Відповідно до характеристики, наданої депутатом селищної ради, [PERSON] характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя, працьовитий, спокійний, врівноважений, приділяє належну увагу вихованню дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітніх дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, із урахуванням їх віку, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх сина та доньки з батьком, який фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку, як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дітей разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Згідно зі ст.ст.110,\~112,141,155,157,160,161 СК України\~та

Outcome: approved