Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 17.09.2021 в сумі 21037.34 грн. станом на 12.08.2022, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 21037.34 грн. Також просив стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481.00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 19.03.2020 відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 17.09.2021. Положеннями Анкети-заяви визначено, що дана заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 20000.00 грн. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач усупереч положень Договору та вимог ст. 509, 526, 629, 1054 Цивільного кодексу України, своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими втратами, не сплачував щомісячні мінімальні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Банк 13.08.2022р. направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчиняв жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу». Оскільки відповідач добровільно не вчиняє дій щодо погашення заборгованості, повідомлення Банку про необхідність погашення суми заборгованості ігнорує, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 22.11.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками направлені на адресу відповідача за останнім відомим місцем проживання вказаним в позовній заяві та підтвердженим у поряду ст. 187 ЦПК України, проте до суду повернувся конверт з ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою разом з додатками з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд неодноразово направляв на адресу відповідача копію ухвали та позов з додатками, які були вручені 23.05.2023 року матері відповідача. Таким чином судом було вжито усіх заходів та вичерпані усі можливості для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та суті позовних вимог. На адресу суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. У відповідності до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Отже суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. 17.09.2021р. [PERSON] підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «мonobank», відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило [PERSON] рахунок у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму, який вказаний у мобільному додатку. Відповідно до п. 1 вказаної анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «мonobank» визначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує та зобов`язується виконувати його умови. [PERSON] погодилася з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Як вбачається із наявних матеріалів справи, 17.09.2021 року [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Мonobank». Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта [PERSON] , які скопійовані нею та надані до анкети в електронному вигляді. У п. 4 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 4 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. Окрім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», які набули чинності з 27.11.2021, Витяг з Тарифів за карткою чорна картка мonobank від 27.11.2021, Паспорт споживчого кредиту Чорної карки мonobank з актуальною інформацією до 01.01.2022р. Будь-яких даних про підписання вказаних вище документів електронним цифровим підписом обома сторонами договору матеріали справи не містять. До матеріалів справи також доданий розрахунок заборгованості за договором від 12.08.2022р., укладеного між позивачем та відповідачем. Із вказаного розрахунку вбачається, що поточна заборгованість відповідача перед позивачем починає обраховуватись з 19.09.2021р., при цьому процентна ставка становить 37.2%. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.,ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про-предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.,ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України від 03.09.2015 року «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «мonobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2021 [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «мonobank». За повідомленням позивача всі Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та за всі періоди є розміщеними на сайті мonobank, є публічно доступними, викладеними форматі PDF, з зазначенням рішень на підставі яких вони прийняті та часом набуття їх чинності. Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи, до яких відповідач з використанням власного пін-коду має постійний доступ. Враховуючи те, що послуги Банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, суд приходить до висновку, що [PERSON] була ознайомлена саме з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифами за карткою мonobank подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням Анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Разом з тим, в обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ «Універсал Банк» надано суду копію Умов і правил обслуговування в АТ «Універсла Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «мonobank» в редакції від 24.11.2021р.. Тобто позивач подаючи позовні вимоги посилається на умови, що були змінені та набули чинності більше ніж через два місяці після підписання позивачем анкети-заяви та правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви. Будь-яких доказів про підписання відповідачем будь-яким способом витягу із умов «Чорна картка «мonobank»» та паспорта споживчого кредиту матеріали справи не містять. З матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати саме тих сум та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи розмірах і порядках нарахування. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»). Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 03 липня 2019 р. у справі №342/180/17. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилався на Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" на сайті: https://www.monobank.ua/terms/ як\~невід`ємні частини спірного договору. З матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи розмірах і порядках нарахування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua) змінювалися АТ «Універсал Банк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки, достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Додана до матеріалів справи анкета-заява не містить відомостей ні про суму наданого кредиту, ні строків здійснення періодичних платежів за кредитом ні термінів їх надання. Також суд зауважує, що на підтвердження доводів позивача, зокрема і фактів користування кредитними коштами, частковим погашенням відповідачем заборгованості за коштами, банком до суду було надано лише розрахунок заборгованості, за вказаним договором станом на 12.08.2022. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин спору та розміру боргу. Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її конкретний розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16.09.2020 року. АТ «Універсал Банк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження видачі [PERSON] банківської картки, відкриття їй рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування останньою банківською карткою в тому числі в період коли вказані вище правила позивачем були змінені та у нього була наявна заборгованість за кредитом саме в тому розмірі про який вказує позивач. У позовній заяві Банком було зазначено, що станом на 13.08.2022 року у відповідача виникло істотне порушення взятого на себе зобов`язання, а саме, прострочення сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку із чим Банк направив повідомлення «пуш» про порушення умов договору та необхідності погашення [PERSON] суми заборгованості. Дотримання такої процедури визначено п. 5.17 Умов обслуговування рахунків фізичної особи. Крім того, ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Однак, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивач не надав суду належних доказів про те, що він, у відповідності до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» направляв відповідачеві Рush - повідомлення чи будь-які інші вимоги із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Однак АТ «Універсал Банк» не надав належних та допустимих доказів видачі відповідачу банківської картки, відкриття рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою та наявність у неї заборгованості за кредитом. А відтак, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Також представником позивача не надано суду належних та допустимих письмових доказів про те, що було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором банківську картку, про встановлення відповідного кредитного ліміту і на яку суму. Виписок Банку про те, що Відповідач користувався кредитною карткою яким чином, здійснював розрахунки, переказував кошти на інші рахунки, поповнював картку, суду також не надано. А саме виписка є первинним документом про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16.09.2020 Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Крім того, зі змісту даного розрахунку не вбачається, ким і коли він складений, якою посадовою особою, не зазначено її посаду, прізвище , ім`я, по батькові. Отже, звертаючись до суду з позовом, Банк не довів факт заборгованості [PERSON] за кредитним договором, також банк не довів право на стягнення боргу саме у заявленому ним розмірі. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. При цьому, суд звертає увагу, що Банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. За таких підстав суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову. Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, розподілу не підлягають, оскільки у задоволенні позовної заяви суд відмовив, що відповідає нормам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed