Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

15\~червня 2023\~року позивачі\~звернулися до\~суду з\~позовом до Фастівського ВДВС у Фастівському районі ЦМУ МЮ (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи вимоги тим, що позивачам на праві власності належить квартира [ADDRESS] (по 1/3 частки кожному). Звернувшись до нотаріуса для оформлення відчуження квартири вони дізналися, що вказана квартира знаходиться під забороною відчуження так як, постановою від 30.05.2000 року ДВС Фастівського МРУЮ на вищевказану квартиру накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження. За роз`ясненням причин накладення даного арешту, позивачі звернулись з заявою до ДВС Фастівського МУЮ. Листами їх було повідомлено, що станом на 07.06.2023 року згідно даних ЄДРВП виконавчі провадження де стороною є позивачі на виконанні у відділі ДВС Фастівського МРУЮ не перебувають. На підставі викладеного, просили скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , який накладений постановою б/у від 30.05.2000 року ВДВС Фастівського МРУЮ. Ухвалою від 20 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивачі не з`явилися, через канцелярію суду від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця та прийняти рішення на розгляд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивачам, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по праву приватної спільної сумісної власності (по 1/3 частині кожному) належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.12.2003 року /а.с.13/. Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладений арешт на підставі постанови б/н від 30.05.2000 року ДВС Фастівського МРУЮ /а.с.14/. Відповідно до довідок Фастівського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Фастівському районі\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ)від 08.06.2023 року вбачається, що згідно пошукових даних АСВП на виконанні у Фастівському ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкриті виконавчі провадження, де боржниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 07.06.2023 року, не перебувають /а.с.7, 9, 12/. Отже, позивачі мають намір розпорядитися належним їм майном, проте через наявність арешту, позбавлені можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на квартиру є безпідставним, оскільки порушує право власності позивачів. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимога позивачів, що ґрунтується на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про припинення дії,\~яка порушує\~правопідлягає до задоволення.

Outcome: approved