Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

10.04.2023 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Дніпровський відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, а саме: встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.1987 року народження, яким особу було засуджено за ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК України ( у ред. 1960 року) до покарання у виді 10 років позбавлення полі, із застосуванням ст. 14 КК України ( в ред. 1960 року), та факт відбування ним покарання у місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а саме у ДУ «Солонянська ВК (№21)» Дніпропетровської області з 29.08.1988 року по 17.09.1997 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя. 01.07.1977 року він отримав паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВВС м. Запоріжжя, проте майже відразу був втрачений заявником, приблизно у 1978-1979 роках за обставин які він не пам`ятає. 06.03.1979 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя він був засуджений за ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 118, с. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 8 років позбавлення волі. 31.12.1986 року звільнився з установи виконання покарань у зв`язку з відбуттям призначеного покарання. 11.12.1987 року [PERSON] знову засуджується Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК України ( у ред. 1960 року) до покарання у виді 10 років позбавлення волі із застосуванням ст. 14 КК України (в ред. 1960 року). 17.09.1997 року він був звільнений з ДУ «Солонянська ВК (№21)» Дніпропетровської області у зв`язку з відбуттям призначеного строку покарання. У подальшому заявник неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочинів. 21.12.2022 року [PERSON] був звільнений з ДУ «Софіївська ВК (№45)» Дніпропетровської області, при звільненні отримав довідку про звільнення серії ДНП №12101 від 21.12.2022 року. У січні 2023 року [PERSON] звернувся з метою отримання паспорту громадянина України до Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області, але отримав відмову. Встановлення факту відбування покарання у місцях позбавлення волі на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України та поновлення його прав та законних інтересів, які полягають у відновленні доступу заявника до повного обсягу державних та соціальних послуг, можливості повноцінно реалізувати свої права фізичної особи та громадянина, вести нормальне суспільне життя: відкриття банківських рахунків, офіційне працевлаштування, оформлення пенсії тощо. 15.06.2023 представником заінтересованої особи було подано пояснення на заяву про встановлення факту. У судовому засіданні представник заявника адвокат Писаренко С. Ю. заяву підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що наразі зібрано усі необхідні докази, на підтвердження відбування покарання у виді позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення інших юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких можуть відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України або підтверджують належність особи до громадянства України. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПКзгідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11.91 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України " і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом з батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до аб. а) п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (далі - Порядок №215) встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Відповідно до п. 13 Порядку №215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили; г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. Згідно п. 44 Порядку №215 у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжя. Згідно копії довідки про звільнення серія ДНП №12101 [PERSON] , [INFO] з 05.04.2011 року по 21.12.2022 року відбував покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45). Згідно копії відповіді Дніпровський районний відділ м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 03.02.2023 року [PERSON] був документований паспортом зразка колишнього СРСР: паспорт серії [NUMBER] від 01.07.1977 року, виданий Ленінським РВВС м .Запоріжжя (по досягненню 16-річного віку). Згідно відповіді Управління інформаційно - аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №533/2101-2023 від 16.03.2023 року за обліками інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимостей» станом на 15.03.2023 року [PERSON] , [INFO] має судимості: -06.03.1979 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 117 КК України (в ред. 1960 року) до 8 років позбавлення волі. 31.12.1968 року звільнений з установи виконання покарань Кежемспецлес Красноярського краю у зв`язку з відбуттям покарання; -11.12.1987 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 117,ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 10 років позбавлення волі із застосуванням ст. 14 КК Україн (в ред. 1960 року). 17.09.1997 року звільнений з ДУ «Солонянська ВК(№21) Дніпропетровської області з у зв`язку з відбуттям покарання; -15.07.1998 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 206 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі. 07.12.2001 року звільнився з ДУ «Оріхівська ВК (№88)» Запорізької області; -06.06.2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 15. ч. 3 ст. 152 КК України до 12 років позбавлення волі. 17.03.2010 року звільнений з ДУ «Єнакіївська ВК(№52) Донецької обалсті з у зв`язку з відбуттям покарання; -22.06.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі. 21.12.2022 року звільнений з ДУ «Софіївська ВК(№45)» Дніпропетровської області з у зв`язку з відбуттям покарання; Відповідно до відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Укаїни №3/1-4217/Гл від 08.03.2023 року у ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з 29.08.1988 року відбував покарання [PERSON] , [INFO] , засуджений 11.12.1987 року народження, народним судом Ленінського району м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК УРСР до 10 років позбавлення волі. Звільнений 17.09.1997 року по відбутті строку покарання. Згідно копії вироку Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 11.12.1987 року (набрав законної сили 07.01.1988 року) [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину. передбаченого ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК УРСР, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Відповідно до довідки ДУ «Солонянська виправна колонія (№21) Дніпропетровської області №21/5-1600 від 20.04.2023 року [PERSON] , [INFO] відбував покарання у вказаній установ із 17.09.1987 року по 17.09.1997 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] був документований паспортом колишнього СРСР, у період з 17.09.1987 року по 17.09.1997 року відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя на території України, а саме у ДУ «Солонянська виправна колонія (№21). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved