Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У березні 2012 році до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] , [PERSON] , треті особи ВДВС Ірпінського МУЮ, КП Київської облради «Ірпінське БТІ», приватний нотаріус Миколаївського МНО Матвєєва І.М. про визнання договору недійсним та визнання майнових прав на квартиру. У травні 2012 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання майнових прав на квартир. 22 січня 2014 року [PERSON] подав уточнюючу зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору на придбання квартири. 03 квітня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання майнових прав на квартиру, яким позов був задоволений в повному обсязі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2014 року позов [PERSON] залишено без розгляду. 05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області задовольнила апеляційну скаргу [PERSON] та скасувала ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2014 року про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] , [PERSON] , треті особи ВДВС Ірпінського МУЮ, КП Київської облради «Ірпінське БТІ», приватний нотаріус Миколаївського МНО Матвєєва І.М. про визнання договору недійсним та визнання майнових прав на квартиру та, відповідно, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] про визнання недійсним договору на придбання квартири, та направила справу до суду першої інстанції на новий розгляд. 19 червня 2017 року ухвалою Ірпінського міського суду скасоване заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.04.2014р. за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] про визнання недійсним договору. 04 жовтня 2021 року суддею Ірпінського міського суду Київської області Мерзлим Л.В. прийнято до свого провадження справу № 1013/3999/2012 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, Комунального підприємства Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєва Інна Миколаївна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копилова Валентина Василівна про визнання договорів недійсними, визнання права на майнові права та витребування майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», ТОВ «Вірджині», [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання майнових прав. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що 28.12.2006 р. між Позивачем, [PERSON] та Відповідачем-1, ТОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» укладено договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] . Зазначає, що квартира [ADDRESS] , знаходиться в будинку, щодо якого не завершено будівництво та який не зданий в експлуатацію, що унеможливлює укладення договорів купівлі-продажу, предметом якого є об`єкт нерухомості, а саме вказана квартира. Зазначає, що майнові права на квартиру [ADDRESS] станом на момент укладення договору купівлі продажу квартири від 06.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Матвєєвою І.M. зареєстрованого за №10 та укладеного між [PERSON] та [PERSON] належали Позивачу, відповідно, це призвело до порушення прав та інтересів Позивача. У своїх запереченнях директор ТОВ "Вірджині" [PERSON] зазначила, що 16.09.2010 р. рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №2-4528/10 за позовом ТОВ «Вірджині» та [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Вірджині», КП Ірпінське БТІ, визнано зазначений договір комісії від 12.03.2009 р. таким, що відбувся. В цій частині рішення залишилось без змін та набрало законної сили на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області по справі №22 ц- 31/2011 від 24 січня 2011 року. Зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу 06.01.2011р. між [PERSON] та [PERSON] спірна квартира не знаходилась під арештом, у податковій заставі (іпотеці) або під іншою забороною відчуження не була, всі вимоги, встановлені приписами Цивільного кодексу України сторонами були дотримані. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. та пройшов державну реєстрацію. Право власності на вищеназвану квартиру відповідач зареєстрував в КП КОР Ірпінське БТІ Київської області. Вказує, що саме з цих обставин Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. [PERSON] у запереченнях від 10.04.2012 р. зазначив, що Покупець квартири [ADDRESS] [PERSON] , згідно ст. 330 ЦК України, є добросовісним набувачем, так як попереднім власником цієї квартири є ТОВ «Вірджині». Вказав, що укладений договір між [PERSON] та [PERSON] від 06.01.2011 р. не порушує майнові та житлові права [PERSON] та не позбавляє можливості використовувати придбане ним житло в будинку [ADDRESS] , а також оформити право власності на нього. [PERSON] у запереченнях від 10.04.2012 р. вказав, що Позивач не був стороною оспорюваного правочину від 06.01.2011 р., укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , відносно спірної квартири. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження того, що будинок [ADDRESS] , в якому Позивач придбав квартиру [ADDRESS] та будинок № -в, це один і той же будинок. [PERSON] в уточненій зустрічній позовній заяві просив визнати договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] від 28 грудня 2006р., укладений між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд», м. Київ, недійснім. В судове засідання позивач не з`явився, до суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить позовні вимоги задовольнити повністю, у зустрічному позові відмовити. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.ст. 330, 346, 387, 658 Цивільного кодексу України право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Право відчуження майна належить лише його власникові. Якщо відчужувач майна не є таким власником, набувач набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України). Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 28.12.2006 р. між [PERSON] (за договором Замовник) та Відповідачем-1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» (за договором - Фірма) укладено договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1., 1.2. даного Договору, Замовник доручив, а Фірма прийняла на себе обов`язок за рахунок коштів Замовника придбати житлове приміщення квартиру (Об`єкт). За фактом придбання Об`єкту, Фірма зобов`язується передати Замовнику придбану та індивідуально визначену квартиру. Згідно із п. 1.6. Договору, визначалися наступні параметри об`єкту (квартири): район забудови [ADDRESS] (будівельна адреса); серія будинку індивідуальна; поверх 5 (п`ятий); номер квартири [ADDRESS] ; кількість кімнат 2 (дві); загальна площа 53,12 кв.м. Відповідно до п. 4.2. Договору, ціна договору, на момент укладення Договору становить 225760,00 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 20 % - 37 626,67 грн. із розрахунку вартості 1 кв.м. - 4250 грн. 00 коп. Зазначена ціна не підлягає зміні інакше, ніж за згодою сторін. Окрім того, відповідно до п. 1.5. Договору, Замовник міг отримати у власність об`єкт лише за умови сплати 100 % вартості загальної площі Об`єкту. На виконання умов Договору, [PERSON] на поточний рахунок Відповідача-1 було перераховано грошові кошти в розмірі 225 760,00 грн., таким чином, всі свої обов`язки щодо сплати Позивачем виконано належним чином (підтверджується довідкою ТОВ «БІК - «Киевінвестбуд» вих. № 1/40 від 22.02.2007 р. про сплату 100 % вартості загальної площі квартири). Всупереч п. 1.6. Договору, відповідно до якого Відповідач-1 зобов`язувався ввести будинок в експлуатацію в 1 кв. 2007 р. та передати будинок під заселення в ІІ кв. 2007 р., останній не виконав взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого Позивач був позбавлений можливості для реєстрації за собою права власності на квартиру. 14.04.2008 р. між ТОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договору № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] від 28.12.2006 р. за умовами якої, Позивач є власником усіх результатів будівельних робіт по Об`єкту, зазначеному в Договорі № 1/40 від 28.12.2006 р., а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] , в тому числі і власником об`єкта незавершенного будівництва на стадії будівництва, і власником Об`єкта після закінчення будівництва і введення об`єкту в - експлуатацію, із усіма правами власника, передбаченими діючим законодавством України. Рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 74 від 07.04.2009 р. присвоєно адресний номер 85-квартирному житловому будинку (незавершеного будівництва, з готовністю 95 %) загальною площею 5767,4 кв.м., житловою площею 2291,0 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 1.6995 га в [ADDRESS] (згідно договору оренди земельної ділянки від 18.02.2005 року): [ADDRESS] . В довідці Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Київської області від 10.04.2009 р. № 1680 зазначено, що 85-квартирний 5-ти поверховий житловий будинок (незавершеного будівництва 95 % готовності) побудований за будівельною адресою по [ADDRESS] . Згідно з рішенням Гостомельської селищної ради від 07.04.2009 року № 74 вищевказаному житловому будинку присвоєний адресний номер [ADDRESS] . 21.02.2012 р. Позивач [PERSON] листом звернувся до Відповідача-1, ТОВ «БІК «Киевінвестбуд» з приводу виконання договірних зобов`язань. У відповідь на який Відповідач-1 визнав за собою договірні зобов`язання та обов`язок, щодо введення будинку в експлуатацію та передачу його під заселення, та гарантував, що як тільки підприємство отримає на свої розрахункові рахунки грошові кошти відразу відновить всі необхідні роботи з метою завершення будівництва будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . 23.02.2012 р. згідно листа КП Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації за вих. № 155 Позивачу стало відомо, що 06.01.2011 року було укладено договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] (надалі Відповідач-2) та [PERSON] (надалі Відповідач-3 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою Інною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 10. Відповідно до умов Договору, купівлі продажу квартири від 06.01.2011 р. продавець [PERSON] зобов`язувався продати (передати майно у власність) покупцю [PERSON] , а покупець зобов`язується купити (прийняти майно у власність) і сплатити за нього обговорену грошову суму за квартира [ADDRESS] . Згідно умов вищевказаного договору, відчужувана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.09.2010 року, що зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в КП Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації». Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2011 р. у справі № 22- 31/2011 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2010 р. у частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] загальною площею 755,24 кв.м. скасовано. Тобто, [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] на підставі рішення суду, яке на момент укладення договору купівлі продажу було скасоване судом апеляційної інстанції. Відповідно, Відповідач-2 [PERSON] не набув права власності на зазначену квартиру, а тому не мав права розпоряджатися вище вказаною квартирою. Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 06.01.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М., зареєстрованого за № 10 та укладеного між [PERSON] та [PERSON] предметом договору є квартира, а не майнові права на об`єкт незавершеного будівництва. Квартира [ADDRESS] знаходиться в будинку, щодо якого не завершено будівництво та який не зданий в експлуатацію, що унеможливлює укладення договорів купівлі-продажу предметом якого є об`єкт нерухомості, а саме вказана квартира. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, до моменту введення нерухомого майна в експлуатація та здійснення відповідної державної реєстрації на таке нерухоме майно, відчуженню можуть підлягати виключно майнові права на нерухоме майно, яке є об`єктом незавершеного будівництва, а не безпосередньо сам об`єкт. Майнові права на квартиру [ADDRESS] станом на момент укладення договору купівлі продажу квартири від 06.01.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.M. зареєстрованого за № 10 та укладеного між [PERSON] та [PERSON] належали Позивачу. З інформаційної довідки з ЄДРРП № 95179401 від 21.08.2017 вбачається, що 12.07.2017 р. квартира [ADDRESS] була відчужена як об`єкт нерухомого майна шляхом укладення договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копилова В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №795. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 236 ЦК України оспорюваний правочин є недійсним з моменту його укладення. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 177, 190 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, без їхньої волі іншим шляхом. Отже, аналізуючи викладене, спірне майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності. За своєю юридичною природою Договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] є договором комісії, оскільки за вищезазначеним правочином Відповідач-1 зобов`язується за дорученням Позивача, за плату (винагороду) вчинити правочин (придбати житлове приміщення (квартиру) від свого імені, але за рахунок Позивача. За своєю юридичною природою Договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] є договором комісії, оскільки за вищезазначеним правочином Відповідач-1 зобов`язується за дорученням Позивача, за плату (винагороду) вчинити правочин (придбати житлове приміщення (квартиру) від свого імені, але за рахунок Позивача. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначено Законом України "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.91 № 1560-ХП. Відповідно до ч. 3 ст. 4 вище вказаного закону об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Слід врахувати, що комісія, як вид договорів, прямо передбачений главою 69 Цивільного кодексу України. Так, згідно ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Отже, зазначена норма не містить жодних обмежень щодо сфери застосування договорів комісії. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Одночасно з внесенням змін до ст. 4 Законом України "Про інвестиційну діяльність" було внесено відповідні зміни до численних законів. Разом з цим, до Цивільного кодексу України (в тому числі до гл. 69 "Комісія"), щодо обмеження застосування цивільних договорів для спорудження об`єктів житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, будь-яких змін внесено не було. Тобто, законодавець допускає застосування в цій сфері будівництва інших видів договорів, крім тих, що прямо передбачені ст. 4 Закону (в тому числі договорів комісії). За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. За ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій, а ч. 2 названої статті встановлено, що інвестиційна діяльність здійснюється на основі інвестування. Юридичний аналіз наведених правових положень свідчить, що поняття "інвестування" означає спосіб здійснення інвестиційної діяльності, в результаті якої створюється прибуток (дохід) або досягається соціальний ефект. При цьому, слід зазначити, законодавством поняття "інвестиційний договір" на даний час не визначено. Також, враховується, що згідно ч. 1 ст. 9 вказаного вище Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Отже, інвестиційним договором є договір, укладений з метою реалізації інвестицій та на підставі вимог вказаного Закону. Таким чином, договір комісії не є тотожнім інвестиційному договору, оскільки правовідносини за ним врегульовані Цивільним кодексом України, а не Законом України "Про інвестиційну діяльність" та цей вид договору не містить ознак, передбачених Законом України "Про інвестиційну діяльність", Відповідно до вимог ст.ст. 177, 179, 192 ЦК України гроші є об`єктами цивільних прав визначені як речі. Таким чином, до них повною мірою застосовується інститут права власності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 4.1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 цього Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, враховується, що за змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Слід врахувати, що терміни "залучення коштів" та "управління коштами" відносяться до фінансового законодавства. Так, згідно ст. 2 Закону України "Про банки банківську діяльність", банківська діяльність це залучення у вклади коштів фізичних юридичних осіб, за змістом ст. 47 названого закону, банківськими операціями є залучення коштів та довірче управління коштами та цінними паперами. Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", залучення фінансових активів і довірче управління фінансовими активами є фінансовими послугами. Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що одержання коштів на підставі цивільно правових договорів, що передбачають оплатність, не можна вважати залученням коштів, а договори комісії є різновидом посередницьких договорів, оскільки комісіонер діє за дорученням, в інтересах та за рахунок комітента, тобто за суттю договору, не ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» залучає кошти [PERSON] , а [PERSON] надає ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» необхідні грошові кошти на виконання свого доручення (аналогічна правова позиція викладена в рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 15.09.2011 р. у справі № 2-777/11 (суддя Оладько С.І.), яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.01.2012 р. залишено без змін). 25 травня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області по справі № 367/4089/13-ц винесла Рішення, яким задовольнила позов [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Київінвестбуд», [PERSON] , [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині», треті особи: комунальне підприємство Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації», орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про визнання майнових прав. Даним рішенням встановлено факти, що є важливими для вирішення справи № 1013/3999/2012, в тому числі, але не виключно, зазначеним рішенням було встановлено наступне: "Рішенням Гостомельської селищної ради № 74 від 07 квітня 2009 року 85-квартирному будинку (незавершеного будівництва готовністю 95 %) присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.20, т.1)"... …Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що спірна квартира [ADDRESS] входить до об`єкта незавершеного будівництва, який не прийнятий в експлуатацію, а позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі договору № 1/43 від 19 березня 2007 року на придбання квартири набули на неї майнові права, оскільки ними здійснено сплату 100% вартості загальної площі спірної квартири до 07 квітня 2009 року, тобто до передачі цієї квартири ТОВ «Вірджині».…". 9 листопада 2017 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року, ухвалив касаційну скаргу ТОВ «Вірджині» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року вважати неподаною та повернути заявникові. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що наявні належні та допустимі докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, є підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] . Згідно умов договору ТОВ «Вірджині» виступило інвестором замовником будівництва із дольовою участю. Так, Договором встановлено, що Забудовник будує та передає Дольовику в листопаді 2005 р., а Дольовик оплачує та приймає 1379,92 кв.м. загальної площі житла, що становить 26 житлових квартир. Адресний перелік 26 квартир, є невід`ємною частиною цього договору, серед яких зазначена спірна квартира [ADDRESS] . Саме з цієї миті ТОВ «Вірджині» має відношення до квартири [ADDRESS] , тоді як Позивач стверджує у своєму позові про договір на придбання квартири [ADDRESS] . Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того що, житловому будинку, що будувався за будівельною адресою [ADDRESS] та майнові права на які, згідно укладеного Договору № 28 про дольову участь у будівництві житла від 10.04.2005 р., повинні були передатись ТОВ «Вірждині» як замовнику будівництва та що, саме будинку з будівельною адресою [ADDRESS] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] не надано. Натомість, твердження [PERSON] про те, що придбані ним, на підставі Договору №1/40 від 28.12.2006 р. на придбання квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія Киевінвестбуд», майнові права на квартиру [ADDRESS] , саме якому згодом Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області № 74 від 07.04.2009 р. «Про присвоєння адресного номеру: [ADDRESS] » - присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] , підтверджуються матеріалами наданими на адвокатський запит [PERSON] вих. № 18/2 від 02.08.2017 р. Архівним відділом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області вих. № 05-07/393 від 04.09.2017 p. Так, з наданих копій документів (прошитих, пронумерованих та завірених мокрою печаткою вище вказаного архівного відділу), а саме з Рішення Гостомельської селищної ради Київської області №74 від 07.04.2009 р. «Про присвоєння адресного номеру: [ADDRESS] » вбачається, що підставою присвоєння адреси спірному будинку є заява президента ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд». Саме в тексті вказаної заяви від 06.04.2009 р. президента ТОВ «Будівельно-інвестиційної компанії «Киевінвестбуд» [PERSON] адресованій Голові Гостомельської селищної ради Кириченко А.І. зазначено прохання зареєструвати будівельну адресу новобудови: [ADDRESS] . До того ж факт присвоєння поштової адреси будинку по [ADDRESS] (на момент розгляду даної справи [ADDRESS] , який будувався за будівельною адресою [ADDRESS] підтверджується відповіддю вих. № 1912 від 07.06.2013 р. на звернення Народного депутата України [PERSON] від 04.06.2013 р. вх. № 562 та довідкою Гостомельської селищної ради Київської області вих. № 03-02/270 від 07.02.2017 р. Отже, дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] є будинком який під час будівництва ідентифікувався за адресою [ADDRESS] , в якому [PERSON] придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] , а ТОВ «Вірджині» не належало первісне право на набуття майнових прав в збудованому на 95 % будинку [ADDRESS] , оскільки за Договором №28 про дольову участь у будівництві житла від 10.04.2005 р., такі права виникли у ТОВ «Вірждині» щодо будинку з будівельною адресою [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом в своїй позовній заяві також вказує на те, що 12.03.2009 р. між ТОВ «Вірджині» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір комісії. За умовами якого [PERSON] передав кошти на ведення судових спорів відносно 20 квартир у споруджуваному будинку по [ADDRESS] , й в такий спосіб виконав свої зобов`язання. На підставі акту прийому-передачі квартир ТОВ «Вірджині» передало [PERSON] майнові права на 15 квартир в будинку [ADDRESS] , а саме: №№1, 2, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 16, 17, 26, 39(40) 43, 47, 48, 50, 53, 55, 56, [ADDRESS]. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.09.2010 р. у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Вірджині», КП Ірпінське БТІ було визнано дійсним договір комісії від 12.03.2009 р., укладений між ТОВ «Вірджині» в особі [PERSON] та [PERSON] , визнано право власності на вказані вище квартири. Також Позивач зазначає, що сам договір залишився без змін при перегляді зазначеного рішення Апеляційним судом м. Києва від 24.01.2011 р., та в той же час вказане рішення суду першої інстанції скасовано лише в частині зустрічного позову. Посилання у зустрічній позовній заяві [PERSON] на те, що він є добросовісним набувачем, а договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є легітимним, суд не бере до уваги, оскільки крім рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2011 р. на який посилається [PERSON] та яким рішення Придніпровського районного суд м.Черкаси від 16.09.2010р. скасовано, в частині задоволення зустрічного позову щодо визнання права власності на вищевказані квартири, цим же судом апеляційної інстанції, набагато раніше, ще 11.11.2010 р. ухвалено рішення про скасування Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.09.2010р. у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Вірджині», КП Ірпінське БТІ про визнання договору таким, що відбувся та визнання права на квартиру, яким в задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Отже, на момент укладення 06.01.2011р. між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] було скасовано рішення суду на підставі якого за [PERSON] було визнано право власності на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , і тому [PERSON] не мав законних підстав здійснювати 27.10.2010 р. державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] і тим паче не мав законних прав віджувати 06.01.2011 р. спірну квартиру [ADDRESS] , майнові права на яку належать [PERSON] . Також, суд не бере до уваги посилання [PERSON] про те, що ухвалою Господарського суду м.Києва від 28.02.2006 р. затверджено мирову угоду від 10.11.2006 р. укладену між сторонами у справі за позовом ТОВ «Вірджині» та ТОВ «БІК «Киевінвестбуд», про визнання умов договору обов`язковим до виконання в числі яких зазначена квартира [ADDRESS] від 27.11.2008 р. розглянуто заяву ТОВ «Вірджині» про зміну способу та порядку виконання рішення та звернуто стягнення залишкового боргу шляхом зобов`язання ТОВ «БІК «Киевінвестбуд» передати ТОВ «Вірджині» житлові приміщення, які знаходять по [ADDRESS], загальною площею 1 379,92 кв.м., виходячи з наступного. На підставі судового наказу №31/423 виданого Господарським судом м.Києва постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції «Про відкриття виконавчого провадження» ВП № 11584487 від 26.02.2009 р. відкрито виконавче провадження. 07.04.2009 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції складено акт державного виконавця в порядку примусового виконання ухвали Господарського суду м.Києва від 27.11.2008 р., яким зобов`язано ТОВ «БІК «Киевінвестбуд» передати ТОВ «Вірджині» житлові приміщення у 85-квартирному житловому будинку по [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS], що сумарно прирівнюються 1379,93 кв.м. Проте, у вказаних документах зазначено про житлові приміщення та набуття ТОВ «Вірджині» права власності на ці приміщення нібито на підставі ряду рішень Господарського суду м. Києва та Акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції, а не майнових прав на приміщення в будинку по [ADDRESS] , попри те, що будинок збудований на 95 %. На момент постановлення ухвали Господарського суду м.Києва від 27.11.2008 р. про зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали Господарського суду м.Києва від 10.10.2011 р. про роз`яснення ухвали Господарського суду м.Києва від 27.11.2008 р. та складення Акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції від 07.04.2009 р. житловий будинок [ADDRESS] ) введений в експлуатацію не був, будівництво такого будинку є незавершеним. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До моменту введення нерухомого майна в експлуатація та здійснення відповідної державної реєстрації на таке нерухоме майно, відчуженню можуть підлягати виключно майнові права на нерухоме майно, яке є об`єктом незавершеного будівництва, а не безпосередньо об`єкт. Тому, ухвала Господарського суду м. Києва від 27 листопада 2008 р. про зміну способу та порядку виконання рішення суду та звернення стягнення залишкового боргу шляхом зобов`язання ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» передати ТОВ «Вірджині» житлові приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] , загальною площею 1379,92 кв.м на підтвердження права власності на спірну квартиру у ТОВ «Вірджині», не може бути визнана належним доказом такого права, оскільки з ухвали суду не вбачається чи входить квартира [ADDRESS] до тих житлових приміщень, що зазначені в ухвалі. Крім того, в ухвалі суду не вказано номер будинку по [ADDRESS] , в якому житлові приміщення, загальною площею 1379 кв.м, передаються ТОВ «Вірджині». Щодо тверджень Позивача за зустрічним позовом, що Договір №1/40 від 28.12.2006 р. не відповідає вимогам норм законодавства, а саме суперечить ЗУ «Про інвестиційну діяльність» та ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомість» та є підставою визнавати його недійсним, суд вказує наступне: Договір № 1/40 на придбання квартири [ADDRESS] . За своєю юридичною природою, є договором комісії, оскільки за вищезазначеним правочином ТОВ «Киевінвестбуд» зобов`язується за дорученням [PERSON] , за плату (винагороду) вчинити правочин (придбати житлове приміщення (квартиру) від свого імені, але за рахунок [PERSON] . Так, згідно ст. 1011 ЦК за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Отже, зазначена норма не містить жодних обмежень щодо сфери застосування договорів комісії. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 4 ст. 317 ЦК встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 цього Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, слід врахувати, що терміни "залучення коштів" та "управління коштами" відносяться до фінансового законодавства. Так, згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківська діяльність - це залучення у вклади коштів фізичних і юридичних осіб, за змістом ст. 47 названого закону, банківськими операціями є залучення коштів та довірче управління коштами та цінними паперами. Відповідно до ст.. 1, 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", залучення фінансових активів і довірче управління фінансовими активами є фінансовими послугами. Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що одержання коштів на підставі цивільно-правових договорів, що передбачають оплатність, не можна вважати залученням коштів, а договори комісії є різновидом посередницьких договорів, оскільки комісіонер діє за дорученням, в інтересах та за рахунок комітента, тобто за суттю договору, не ТОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» залучає кошти [PERSON] , а [PERSON] надає ТОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» необхідні грошові кошти на виконання свого доручення, і тому Договір №1/40 від 28.12.2006 р., із зазначених [PERSON] , не може бути визнаний недійсним, адже укладений з дотриманням норм цивільного законодавства. Враховуючи, що доводи, викладені в зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно квитанцій, які містяться в матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 2694,21 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідачів пропорційно. На підставі викладеного,

Outcome: approved