Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, по якому просить суд: -Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 13.02.2018 року в розмірі 502\~047, 39 грн, що еквівалентно становить станом на 09.04.2020 року 18\~460 дол. США. -Стягнути з відповідача судові витрати. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 13.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калінюк Г.О., відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 268\~404 грн., що еквівалентно становило 10\~000 дол. США. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на невиконання відповідачем умов повернення грошової суми в строк, зазначений в договорі. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2021 року позов\~\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за договором позики від 13.02.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 115 в розмірі 502\~047,39 грн. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір в розмірі 5020,48 грн. Стягнуто з [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. 11 липня 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про скасування заочного рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою від 20 липня 2022 року поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси по цивільній справі № 522/6701/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, прийнято заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 24 жовтня 2022 року вирішено заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11.11.2021 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики скасувати та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10.11.2022 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, вжити заходи забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, шляхом заборони будь- яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна: 1/4 частки квартири, загальною площею 98,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частки квартири, загальною площею 98,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року вирішено заяву адвоката Стадника Павла Олександровича, який представляє інтереси [PERSON] про забезпечення позову задовольнити та вжити заходи забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, шляхом заборони будь- яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна: 1/4 частки квартири, загальною площею 98,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частки квартири, загальною площею 98,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 20 лютого 2023 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення щодо справи, відповідно до яких представник зазначає, що між сторонами уладено Договір застави в забезпечення виконання Договору позики, а тому зазначає, що позивач звернув стягнення на заставне нерухоме майно, що повіністю виключає необхідність звернення до суду зі вказаним позовом. 10 квітня 2023 року від представника позивача до суду надійшли Додаткові пояснення, відповідно до яких представник пояснив, що позивач не звертав стягення на майно зазначене у договорі застави, адже не знає про його стан та місцезнаходження, а обраний ним спосіб захисту є його правом, а не обов`язком. Протокольною ухвалою від 19 квітня 2023 року за згодою сторін суд ухвалив закінчити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 25 липня 2023 року з`явились представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . Представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позові, представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. 13.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калінюк Г.О., зареєстрований в реєстрі за № 115. Факт укладання вказаного договору відповідачем не спростовується. Відповідачем зазначено, що між сторонами на забезпечення виконання вказаного договору позики було укладено Договір застави від 30.02.2018 року (зареєстрований в реєстрі № 116, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Г.) про що зазначено в п. 1.1. договору. Відповідно до п.п. 1,2 Договору позики від 13.02.2018 року позикодавець передав у момент підписання договору передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 268\~404 грн., що в еквіваленті становило 10\~000 дол. США. Відповідно до п. 3 Договору нарахування та сплата відсотків за користування позикою не здійснюється. Згідно п.4 Договору позичальник зобов`язаний повернути всю позику в повному обсязі, в строк до 13.02.2013 року, за наступним графіком: -До 13.02.2019 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2020 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2021 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2022 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2023 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. Відповідно до п 4.1 Договору у випадку зміну курсу гривні до дол. США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики ( частини позики) відповідав доларовому еквіваленту позики за офіційним курсом НБУ продажу доларів США станом на дату повернення позики. Згідно п.7 Договору, в разі коли позичальник не повертає позикодавцю позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість за позикою та можливі штрафні санкції в примусовому порядку, відповідно до діючого законодавства. Відповідно до п.10 Договору нотаріусом роз`яснено сторонам зміст ст. 545, 1047, 1050 ЦК України. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047ЦК\~України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику. Досліджуючи матеріали справи, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується договором позики від 13.02.2018 року. В порядку п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як зазначає позивач, що на теперішній час умови договору позики відповідачем виконуються неналежним чином. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.526ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи позивач має право вимагати повернення боргу в судовому порядку, яке реалізував, звернувшись до суду. При таких обставинах, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 13.02.2018 року в розмірі 10\~000 дол. США Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625ЦК\~України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК\~України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048ЦК\~України і охоронна норма частини другої статті 625цього\~Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048ЦК\~України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625ЦК\~України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Враховуючи наведене вище суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також грошова сума яка складається з інфляційних втрат та пені за кожен день прострочення розрахунку в розмірі 22100,00 дол. США. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростований, контрозрахунку до суду не надано. Згідно ч.\~1,2\~ст.\~533\~ЦК України,\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 11738,52 грн. Також позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. на підтвердження понесення яких надав договір про надання правничої допомоги №08/04/20 від 08.04.2020 року, додаток до договору про надання правничої допомоги № 08/04/20 від 08.04.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.03.2021 року, рахунок-фактура №1 від 09.03.2021 року на суму 20 000 грн. та розрахунок гонорару за надання правової допомоги. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Під час розгляду судової справи сторони можуть стати «заручниками» необізнаності в правових питаннях, так як сучасне цивільне судочинство має тенденцію до постійного ускладнення судових процедур. Для ефективного судового захисту сторони звертаються за кваліфікованою допомогою адвоката. Тому для особи, яка звертається за судовим захистом, дуже важливою є передбачена процесуальним законом можливість компенсації понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в разі виграшу справи. Водночас потрібно притримуватись закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. В той же час, відсутність заперечень з боку відповідача не може мати наслідком стягнення з нього витрат на правову допомогу в такому розмірі, що очевидно призведе до надмірного обтяження відповідача. В даному випадку суд звертає увагу, що дослідження судом співмірності витрат на правову допомогу здійснюється судом навіть у тому випадку, коли сам відповідач не надає будь-яких письмових заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що позивачем при поданні позовної заяви відповідно до п.9 частини 3 статті 175 ЦПК України надано попередній розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу оцінюється позивачем у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд враховує усталену практику Верховного Суду України щодо незастосування "надмірного формалізму" в оцінці оформлення відповідних заяв сторонами з метою дотримання процесуальних норм. Таким чином, суд встановлює, що відповідачем виконано вимогу процесуального законодавства стосовно попереднього визначення суми судових витрат, який в подальшому було розширено. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові від 22.12.2018 р. у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі. За роз`ясненнями п.20 постанови Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК (нова редакція 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт. Витрати на правову допомогу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням складності справи, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним складності справи є розмір судових витрат у розмірі 10000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. За викладених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: partial