Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

13.06.2023 року представник позивача ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок ДТП в розмірі 14\~276,31 грн. Ухвалою судді від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність. Відповідач відзив на позов не надав, у судовому засідання проти заявлених позовних вимог заперечив, суду пояснив, що під час ДТП за кермом автомобіля не перебував, перебувала його дружина, однак свою непричетність у суді довести не зміг, розмір відшкодування не спростував, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши доводи відповідача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановленосуд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 2022 року о 19 год. 15 хв. в м. Запоріжжя по вул. Бородинська, 1А, [PERSON] , керуючи автомобілем SKODA FABIA, р.н. [NUMBER] , під час об?їзду автомобіля TOYOTA COROLLA, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Крім того, 03 листопада 2022 року о 19 год. 15 хв. в м. Запоріжжя по вул. Бородинська, 1А, [PERSON] , керуючи автомобілем SKODA FABIA, р.н. [NUMBER] , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а також на місці зупинки за допомогою спеціального приладу відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ДР України. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SKODA FABIA, р.н. [NUMBER] застрахована у ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208255594 від 22.02.2022 зі строком дії з 23.02.2022 по 22.02.2023. 02.02.2023 Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/5385/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів). 11.04.2023 Постановою Запорізького апеляційного суду по справі №334/5385/22 постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.025.2023, якою на [PERSON] накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП залишено без змін. 09.02.2023 Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/5758/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції). 14.04.2023 Постановою Запорізького апеляційного суду по справі №334/5758/22 постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2023, якою на [PERSON] накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишено без змін. Таким чином, [PERSON] є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю TOYOTA COROLLA, р.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Відповідно до розрахунку та ремонтної калькуляції №62086 від 11.11.2022, розмір страхового відшкодування складає 14 276,31 грн. 04.11.2023 на адресу ТДВ «СК«МОТОР-ГАРАНТ» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (вx.№2310/AK від 04.11.2022). 04.11.2022 [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» із письмовою заявою про страхове відшкодування збитків у разі настання дорожньо-транспортної пригоди (вх. №2309/AK від 04.11.2022). 10.05.2023 ТДВ «СК«МОТОР-ГАРАНТ» визнано подію, яка сталася 03.11.2022, страховим випадком, і на підставі Страхового акту №303/23-ГПО від 10.05.2023, Розпорядження №325 від 10.05.2023 здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 14 276,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6171 від 10.05.2023. \~ \~ \~ \~Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду : в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини , ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р. , кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~ \~ \~ \~Статтею 1191 ЦК України та ст. 38 п. 2 ч. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. \~ \~ \~ \~Системний аналіз вищезазначеного законодавства дає підстави суду вважати, що позовні вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування є законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Доводи [PERSON] щодо відсутності вини у заподіянні шкоди застрахованому транспортному засоби не є слушними, оскільки його провина у ДТП, під час якої було заподіяно збитків транспортних засобів встановлена постановою суду про накладення адміністративного стягнення та є обов`язковими для суду, оскільки заявлені позовні вимоги за своїм характеру стосуються наслідків неправомірних дій відповідача. Розмір суми , що підлягає стягненню відповідачем спростований належними доказами не був, заперечень в цій частині відповідач не висував. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму страхового відшкодування сплаченого позивачем в сумі 14\~276,31 гривень. \~ \~ \~ \~Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved