Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, 25.08.2021 року о 19:00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , на 30 км автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», не обрала безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотрималася безпечної дистанції та вчинила зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду та в подальшому вчинив зіткнення з автомобілем «Nissan Pathfinder», д.н.з. [NUMBER] . У результаті ДТП транспортний засіб « Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області 04.10.2021 року винною особою у вчиненні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП була визнана [PERSON] . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до Полісу № 001911548 з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000,00 грн. Разом з цим, 20.01.2021 року між Позивачем та ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-2809-21-00006 (далі - Договір КАСКО), відповідно до умов якого, були застраховані майнові інтереси Позивача, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до норм Договору КАСКО, Позивач повідомив Страховика про настання ДТП та надав Страховику документи, надання яких передбачається Договором, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. Водночас, з метою об`єктивного визначення вартості матеріального збитку, завданого йому, як власнику транспортного засобу «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] , Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , який здійснив таку оцінку і за результатами її проведення склав Звіт № 797/10-21 від 29.10.2021 року, копія якого разом із Заявою про перегляд розміру страхового відшкодування була направлена до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» задля врахування його результатів при визначенні розміру страхового відшкодування. Зазначає, що ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», розглянувши Звіт № 797/10-21 від 29.10.2021 року та розрахунок страхового відшкодування на підставі п.12.2. Частини II Договору КАСКО, здійснило виплату страхового відшкодування Позивачу у розмірі 163 488,50 грн. Згідно ст.27 Закону України Про «Страхування» і ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків; не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Таким чином, до Страховика Позивача перейшло право вимоги у межах виплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 163 488,50 грн, а тому у Позивача відсутні правові підстави для звернення до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» як до Страховика завдавача шкоди, тому що, як зазначалося вище, відповідно до Полісу № 001911548 ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн. Разом з цим, згідно Звіту №797/10-21 від 29.10.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] становить 244 567,53 грн. Отже, з Відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі:244 567,53 грн - 163 488,50 грн = 81 079,03 грн. Крім цього, Позивач поніс витрати за послуги суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , який склав Звіт № 797/10-21 від 29.10.2021 року в розмірі 3 000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру. Вказує, що потерпілий має право на відшкодування шкоди її заподіювачем у повному обсязі. Позивачу має бути безсумнівно відшкодована шкода, завдана внаслідок ДТП Відповідачем як винуватцем ДТП. Тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 81 079, 03 грн та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 3 000, 00 грн, в всього 84 079, 03грн. Також зазначає, що належний йому автомобіль був його основним засобом пересування, тому пошкодження автомобіля в ДТП завдало Позивачеві душевних страждань - негативно вплинуло на його моральний стан. Вказує, що моральна шкода, завдана протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було істотно пошкоджено транспортний засіб Позивача за внутрішнім переконанням останнього, з урахуванням принципів розумності справедливості, має бути відшкодована у розмірі 8 000 грн. На підставі наведеного просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 81 079, 03 грн та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 3 000, 00 грн, а всього 84 079, 03 грн, моральну шкоду у розмірі 8 000 грн та судові витрати у розмірі 10 992 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений законом строк заперечень від сторін про такий порядок не надходило. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що 25.08.2021 року о 19:00 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , на 30 км автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», не обрала безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотрималася безпечної дистанції та вчинила зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду та в подальшому вчинив зіткнення з автомобілем «Nissan Pathfinder», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що заподіяло пошкодження транспортних засобів. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області 04.10.2021 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн в дохід держави. Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до Полісу № 001911548 з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000,00 грн. Між Позивачем та ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті за № 28-2809-21-00006 від 20.01.2021 року. Позивач повідомив Страховика про настання ДТП та надав Страховику документи, надання яких передбачається Договором, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. Відповідно до Звіту № 08211 про оцінку вартості (розміру) відновлювального ремонту КТЗ (Висновок про вартість) зробленого Українською службою допомоги від 15.09.2021 року вартість відновлювального ремонту «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] становить 275 685, 51 грн та розраховано до виплати [PERSON] 36 216, 71 грн. Позивач, не погоджуючись з вказаним Звітом, звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення вартості матеріального збитку автомобіля. Відповідно до Звіту № 797/10-21 від 29.10.2021 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобілем «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] становить 244 567, 53 грн, вартість матеріального збитку становить163 959, 77 грн. 15 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» із заявою про перегляд розрахунку розміру страхового відшкодування та виплату страхового відшкодування. 17 грудня 2021 року до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» повідомила [PERSON] про те, що страховою компанією було переглянуто рішення про виплату страхового відшкодування та не заперечує проти запропонованого ним розрахунку розміру страхового відшкодування, яке відповідно до наведеного [PERSON] розрахунку становить 163 488,50 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що: Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 163 488,50 грн. що є розміром виплаченого страхового відшкодування. Водночас, згідно зі Звітом №797/10-21 від 29.10.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda СХ-5», д.н.з. [NUMBER] становить 244 567,53 грн. Отже, з Відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі:244 567,53 грн - 163 488,50 грн = 81 079,03 грн. Оскільки відповідач є винним в ДТП особою, то до позивача перейшло право вимоги до відповідача на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 81 079,03 грн. Відповідач на час розгляду справи відзив по справі та докази на підтвердження своїх заперечень не надав, не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив про причини неможливості подати такі докази. А відтак фактично не заперечував проти фактичних обставин справи. Отже ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними. Що стосується відшкодування моральної шкоди Відповідачем на користь Позивача, суд зазначає таке. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач зазначає, що внаслідок пошкодження його майна з вини Відповідача, безпосереднього винуватця ДТП, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що належний йому автомобіль був його основним засобом пересування, тому пошкодження автомобіля в ДТП завдало йому душевних страждань - негативно вплинуло на його моральний стан. Суд зазначає, що позивач обмежився наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на те, що автомобіль був його основним засобом пересування, тому пошкодження автомобіля в ДТП завдало йому душевних страждань суд оцінює критично. Водночас, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач був змушений вирішувати питання щодо усунення негативних наслідків пошкодження належного йому автомобіля, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя позивача та потребувало додаткових зусиль з його боку. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 гривень 00 копійок. Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості. Крім того, Позивачем були здійснені витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 3 000, 00 грн, що підтверджується квитанцією №34-10-21 від 29.10.2021 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у встановленому судом обсязі завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 992, 40 ,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн з огляду на таке. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує обставини, визначені ст. 137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. У рішення ЄСПЛ, ухваленому в справі "Бєлоусов проти України", констатовано, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є "фактично понесеними", оскільки заявник має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Позивачем підтверджено витрати на правову допомогу та надано на їх підтвердження письмові докази: Договір про надання правової допомоги № 45/09/21-ЮП/IL від 25 вересня 2021 року, Акт виконаних робіт№1 відповідно до Договору № 45/09/21-ЮП/IL від 25 вересня 2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №081 від 25 вересня 2021 року.

Outcome: partial