Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на початку цього року звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Матей Руслани Іванівни з метою укладення доручення на керування автомобілем, на що йому нотаріусом при перевірці даних по реєстрам було повідомлено про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього. Вказує, що з цього моменту йому стало відомо про наявний виконавчий напис №9269 від 21.10.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 18.01.2023 року підтверджується факт відкриття виконавчого провадження №53971483 відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Позивач зазначає, що в подальшому дізнався у виконавчій службі, що підставою для винесення постанови про примусове виконання став виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 21.10.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9269 про стягнення заборгованості з [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Вказує, що при дослідженні оскаржуваного напису вбачається, що такий видано про стягнення заборгованості по тілу, відсотками, штрафам (фіксована частина), штрафам (відсоток від суми заборгованості) за кредитним договором від 18.01.2007 року № б/н укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (теперішня назва AT КБ «Приватбанк»). Виконавчий напис вчинено на підставі ст. 34 ч. 1 п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Позивач вказує, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» (теперішня назва AT КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №б/н від 18.01.2007 року. У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.01.2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк» (теперішня назва AT КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року було вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь Приватбанку (теперішня назва AT КБ «Приватбанк») - 38 994,43 гривень суми боргу та судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 389,94 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн. На підставі цього рішення суду було видано виконавчий лист від 25.05.2012 року №712/8586/12, який було пред`явлено до примусового виконання в міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції та відкрито виконавче провадження ВП №46349529. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2015 року ВП №46349529, винесеної головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, підтверджується факт того, що [PERSON] було рішення Ужгородського міськрайонного суду фактично виконано в повному обсязі. Позивач зазначає, що оскільки ним було виконано всі зобов`язання перед AT КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 18.01.2007 року, а інших кредитних договорів ним не укладалось з AT КБ «Приватбанк», то виданий виконавчий напис №9269 від 21.10.2016 року, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною є безпідставним і підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У позивача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед відповідачем AT КБ «Приватбанк», договорів, які б встановлювали зобов`язання позивача він не укладав. Будь-яких письмових вимог про сплату боргу позивач не отримував. Також позивач не погоджується з наявністю у нього боргів, тобто заборгованість є спірною. Позивача не було поінформовано про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису. \~ \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21.10.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 9269, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною про стягнення з [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь АТ КБ «Приватбанк» 193877,52 грн. заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від\~21.04.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їхньої участі, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує з приводу заочного рішення суду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подав. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 21.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 9269, згідно з яким на підставі статті 34 ч.1 п.19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 195\~577 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 52 копійки з гр. [PERSON] , які є його боргом за Кредитним договором № б/н від 18.01.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк»», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 1\~164,50 доларів США; - залишок заборгованості за відсотками 5\~452,65 доларів США; - штраф (фіксована частина) 500,00 доларів США; - штраф (відсоток від суми заборгованості) 280,86 доларів США, що всього становить 7 398 (сім тисяч триста дев`яносто вісім) доларів США 01 цент, що за курсом НБУ станом на 18.09.2016 року (один долар США дорівнює 26,206713 гривень) становить 193 877 (сто дев`яносто три тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 52 копійки; - витрати, пов`язані зі вчиненням виконавчого напису 1\~700,00 гривень. Всього, в гривневому еквіваленті, з врахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 195 577 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 52 копійки. Строк, за який провадиться стягнення, - десять років вісім місяців, а саме з 18.01.2007 року по 18.09.2016 року. Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 18.01.2023 року підтверджується факт відкриття виконавчого провадження №53971483 Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванн ям приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2012 року (справа №712/8586/12, провадження №2/712/3626/12) між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № б/н від 18.01.2007 року, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Даним рішенням позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Публічного регіонального управління Приват Банку 38\~994, 43 гривень суми боргу та судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 389,94 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2015 року (ВП №46349529) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №712/8586/12, виданого 25.05.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про «стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 39504,37 грн.» закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість вже не існувала, а відтак не може бути безспірною. Також відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Судом встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 21.10.2016 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором. Надання заявником неповної інформації та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. З наданих суду документів неможливо встановити, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, а також враховуючи наявність закінченого виконавчого провадження за стягненням заборгованості за кредитним договором б/н від 18.01.2007 за рішенням суду на момент звернення до приватного нотаріуса. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~

Outcome: approved