Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

02.08.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.03.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його доходу, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти [PERSON] сплачував не у повному обсязі та нерегулярно, внаслідок чого станом на 01.09.2022 року має заборгованість 132 437,00 грн. Приблизно три роки відповідач жодних контактів з дитиною не підтримує, свої батьківські обов`язки щодо участі у її вихованні не виконує. Не цікавиться життям дитина, на телефонні дзвінки дитини не відповідає. Позивач, без участі батька дитини, дбає про сина, надає матеріальне забезпечення, піклується про здоров`я дитини, та ніколи не залишає поза своєю увагою духовний та моральний його розвиток, що є порушенням принципу справедливості та рівності обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Ухвалою судді від 03.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18.10.2022 року відповідач [PERSON] надав до суду письмові пояснення щодо позовної заяви. З яких вбачається, що останній проти позбавлення його батьківських прав заперечує, зазначає, що піклується про дитину, приймає участь у вихованні та оздоровленні дитини. Сплачує аліменти і додаткові витрати на дитину у повному обсязі. Зазначає, що [PERSON] не надає можливості спілкуватись із сином, блокує номери телефонів. Наразі мешкає за межами м. Запоріжжя, тому не може приймати участь у судовому засіданні. 06.12.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд. 01.03.2023 року від [PERSON] надійшла заява, в якій зазначено, що проти позову він заперечує, тому що він цікавиться життям і здоров`ям сина, аліменти сплачує щомісячно, про надає копії квитанцій. Мешкає у м. Києві, тому не має можливості бути присутнім у судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Мельникова А.А. не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. У судовому засіданні, що відбувалось 31.05.2023 року позивач [PERSON] позов підтримувала, суду зазначила, що знаходилась з відповідачем у шлюбі, від якого має сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина мешкає з нею. З [PERSON] було стягнуто аліменти, проте він здійснював оплату нерегулярно і не у повному обсязі. Відразу ж після розірвання шлюбу відповідач спілкувався із сином, вони бачились один раз на два місяці. Востаннє син бачив батька три роки тому. Під час спілкування [PERSON] з батьком останній налаштовував дитину проти неї, зазначав, що саме вона винна у розлученні, дитина потім нервувала, плакала. [PERSON] запропонувала відповідачу проводити зустрічі з дитиною у її присутності, але він не погодився і більше не бачився із сином, навіть не вітав його зі святами. Причиною звернення із позовом до суду стало бажання поїхати із сином до родичів у Польщу, на що потрібна була згода батька, проте він категорично відмовив. Вона вимушена була звертатись до органу опіки та піклування та брати дозвіл та виїжджати з дитиною за кордон. У подальшому, враховуючи напружену ситуацію у країні не виключає виїзду з дитиною знову за кордон. Крім того, після спілкування із сином зрозуміла, що він не бажає у подальшому спілкуватись зі своїм батьком. Відповідач до суду не з`явився, до суду двічі було подано заяви, з яких встановлено його позицію щодо позову. У заявах [PERSON] зазначає адресу мешкання: [ADDRESS] , саме за цією адресою і здійснено його виклик до суду. Проте у заяві [PERSON] зазначає, що мешкає у м. Києві, але адресу мешкання не вказує. При цьому, судом на адресу відповідача було направлено лист, з якого роз`яснено право останнього на участь у засіданні в режимі відео-конференції або через представника. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Петренко Г.Ф. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, також надала суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні, що відбувалось 31.05.2023 року, представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. За клопотанням представника позивача - адвоката Мельнікової А.В. були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] суду зазначила, що знайома з позивачем, так як їх діти спілкуються, разом навчались і відвідували гуртки. [PERSON] був завжди з мамою, батька вона ніколи не бачила. Вони приходили у гості до позивача з дитиною на день народження, були інші діти, проте батька не було, при цьому [PERSON] казав, що засмучений, бо тато його не привітав. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знайома з [PERSON] , так як їх діти товаришують. У школі, на дитячому майданчику бачила [PERSON] лише з мамою або братом,батька дитини ніколи не бачила. У судовому засіданні з дозволу [PERSON] та за участі представнику органу опіки та піклування був допитаний неповнолітній [PERSON] . Під час спілкування дитина повідомила, що не бачила тата вже більше трьох років, вони не спілкуються навіть телефоном. Не бажає спілкуватись з батьком, тому що ображений на нього, він не вітає зі святами, не приділяє уваги. Востаннє привітав з днем народження по телефону на 9 років, прислав смс. Раніше вони з батьком іноді бачились, одного разу їздили на море, але йому не сподобалось, бо було сумно, тато не хотів з ним купатись. Одного разу він дзвонив батьку, хотів попросити велосипед, проте батько не взяв слухавку і не передзвонив. Відвідував гурток карате, але зараз гурток закритий через війну. Мама постійно його водила на гурток, до школи, ходить з ним гуляти. У минулому році їздили з мамою до Польщі, там дуже сподобалось, хоче поїхати ще. З татом не бажає спілкуватись, так як не бачив вже його дуже довго і вже забув. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с. 13). 16.04.2018 року сторони розірвали шлюб, про що свідчить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року про розірвання шлюбу, справа № 333/60/18 (а.с.14) Також, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). Відповідно до інформації Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.09.2022 рік [PERSON] має заборгованість за виконавчим провадженням № 56264738 в розмірі 132 437,00 грн. Державним виконавцем винесено відповідно постанови на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та накладень на боржника штраф у розмірі 39 731 грн. 10 коп. (а.с. 89). [PERSON] надав до суду платіжні інструкції за період з 20.08.2020 року по 24.02.2023 року, де вказано різні суми, проте є призначення платежу - сплата аліментів за виконавчим провадженням № 56264738 (а.с. 60-80). За наданим висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 19.02/01-32-354 від 31.05.2023 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки з закладу освіти ЗОШ № 38 ЗМР, відповідач до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, досягненнями сина не цікавився, із класним керівником не спілкувався. За підсумками розгляду матеріалів справи встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише мати. В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвивається в любові та повазі, для неї створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Батько проживає окремо, частково сплачує аліментів, жодної матеріальної допомоги не надає, з сином ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до сина батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я та навчанням. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого: Пунктом 2 ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 року по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Ілля Ляпін проти Росії» № 70879/11 від 30.06.2020 року зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п. 50, 57). Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сам відповідач не з`явився ані до суду для розгляду цієї справи, ані до комісії з питань захисту прав дитини, не залучив до участі у справі представника. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. Також, суд враховує думку дитини - [PERSON] , яку було з`ясовано у дитини особисто під час судового засідання. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні п. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved