Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

В травні 2021 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Султаналіївни, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , посвідченого 06 квітня 2021 року Омаровою В. С. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 4094, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, посвідченого 24 квітня 2021 року Омаровою В. С. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 5105, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] на свою користь, просив встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого таке рішення є підставою для поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про позивача як про власника квартири. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником спірної квартири, жодних договорів щодо її відчуження не укладав, на час посвідчення договору купівлі-продажу 06 квітня 2021 року перебував за межами України, вказаний договір підписано не позивачем, а невідомою особою на підставі підроблених документів. До подання позовної заяви ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2021 року вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалами Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2021 року, 23 листопада 2021 року, 20 лютого 2023 року (протокольною) вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2023 року вирішено питання про примусове вилучення доказів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, додатково пояснив суду, що з матеріалів справи вбачається, що особа, яка підписала спірний договір купівлі-продажу від 06 квітня 2021 року як [PERSON] використала фальшивий паспорт, надала підроблений договір купівлі-продажу, що посвідчує право власності [PERSON] на спірну квартиру, надала недостовірні відомості щодо неперебування [PERSON] у шлюбі, в той час як він в шлюбі перебуває. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що придбала спірну квартиру через агенцію нерухомості, документи власника особисто не перевіряла, перевіряв нотаріус, до придбання вона оглядала спірну квартиру з чоловіком, який представився власником квартири й згодом уклав з нею договір купівлі-продажу, через особисті обставини вона була змушена майже відразу після придбання продати квартиру, продавала також через агенцію нерухомості, квартиру в неї придбав [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на законність та добросовісність придбання [PERSON] спірної квартири, оскільки на момент її придбання право власності на неї було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , в неї були правовстановлюючі документи на квартиру, у позивача наявний брат-близнюк, який міг підписати спірний договір від 06 квітня 2021 року, перебуваючи у зговорі з позивачем. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали письмових доказів, вилучених за ухвалою суду, та наданих стороною позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 вересня 2020 року [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 1922 належить квартира за адресою [ADDRESS] . Оригінал вказаного договору знаходиться у позивача, оглянутий судом, відповідає сканкопії, наявній в матеріалах реєстраційної справи (142-143, т.1). Вказаний договір вчинено за згодою дружини позивача, що відображено в п. 10 вказаного договору. Також судом встановлено, що 06 квітня 2021 року Омаровою В. С. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до умов якого, вказану квартиру придбала відповідач - [PERSON] . Судом було оглянуто оригінал вказаного договору та документів, на підставі яких його було вчинено, копії документів залучені до матеріалів справи (а.с. 96-136 , т.2) Так, особою продавця було надано нотаріусу паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Піщанським РВ УМВС України в Вінницькій області (а.с. 117-118, т.2). З листа УДМСУ у Вінницькій області від 28.03.2023 р. вбачається, що вказаний паспорт на ім`я [PERSON] не видавався, таким паспортом документовано іншу особу (а.с. 155, т.2) З листа ГУ ДМСУ в Донецькій області від 10.04.2023 р. вбачається наявність у [PERSON] паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 13.04.2006 р., виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 160, т.2), що відповідає також відомостям, що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с. 175, т.2) Вказаний паспорт наявний у позивача, був оглянутий судом, містить відмітку про перебування [PERSON] у шлюбі (а.с. 13, т.1). Особа, що підписала спірний договір від 06 квітня 2021 р. також надала заяву про те, що продавець в шлюбі не перебуває (а.с. 99, т.2 ) Судом встановлено, що позивач з 03 червня 2006 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] , шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис 293, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, оригінал якого наявний у позивача, був оглянутий судом, копія знаходиться в матеріалах справи (а.с. 20, т.1), відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 165-166, т.2). Наданий продавцем нотаріусу примірник договору купівлі-продажу, копія якого знаходиться в матеріалах справи та оригінал якого був оглянутий судом (а.с. 145-146, т.2) не відповідає наявному у позивача примірнику (142-143, т.1) в частині розташування тексту, печатки та підпису нотаріуса. Також з інформації, наданої ДПСУ вбачається, що в період з 02.04.2021 р. по 11.04.2021 р. позивач перебував за межами України (а.с. 159, т.1) Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що спірний договір купівлі-продажу від 06 квітня 2021 року позивачем не підписувався, підписаний від його імені невідомою особою. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , посвідченого 06 квітня 2021 року Омаровою В. С. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 4094, є неукладеним, оскільки не був підписаний позивачем, визнання його недійсним не вимагається, що відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, в постанові Великої палати Верховного суду від 16.06.2020р. по справі 145/2047/16-ц. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання вказаного договору недійсним. Доводи сторони відповідача [PERSON] про можливість вчинення вказаного договору самим [PERSON] або його братом-близнюком відхиляться судом за відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин. Також, судом встановлено, що 21 квітня 2021 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений Омаровою В. С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 5105. Оригінал вказаного договору та документів, на підставі яких його було посвідчено, оглянуто судом, копії наявні в матеріалах справи (а.с. 59-95, т.2). Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що відповідач [PERSON] не набула права власності на спірну квартиру, не мала права на її подальше відчуження з огляду на неукладеність договору купівлі-продажу спірної квартири від 06 квітня 2021 року. Водночас, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , оскільки такий спосіб захисту не призводить до поновлення прав позивача, належним способом захисту порушеного права власника є пред`явлення позову про витребування майна з підстав, визначених ст. 388 ЦК України. Такий висновок суду відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній в Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд погоджується з доводами сторони відповідача [PERSON] про те, що він є добросовісним набувачем, добросовісно покладався на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, позовні вимоги про витребування її від відповідача [PERSON] підлягають задоволенню. Вимоги про встановлення порядку виконання судового рішення, відповідно до якого судове рішення є підставою для поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про позивача як про власника квартири, задоволенню не підлягають, оскільки Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у реєстрі за відповідачем, прийняття судом окремого рішення з цього питання законом не вимагається. Стороною позивача до закінчення судових дебатів було зроблено усну заяву про надання додаткових доказів понесення судових витрат протягом 5 днів після винесення рішення по справі, том питання розподілу судових витрат вирішуватиметься судом відповідно до ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial