Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Мельниченко М.С., звернулися в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просили: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 76\~550 грн; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 26\~449 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 12\~500 грн. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 04 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж з розстрочкою платежу автомобіля марки «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] . За цією домовленістю позивач зобов`язувався сплатити на користь відповідача завдаток в розмірі 134 000 грн, що еквівалентно 5000 доларів США та до 04 вересня 2019 року повністю сплатити на користь [PERSON] другу частину від домовленої ціни, шляхом зарахування на зазначені відповідачем банківські реквізити авансові щомісячні платежі за придбання вказаного автомобіля. Факт зазначеної домовленості та передачі грошових коштів засвідчується відповідною розпискою, складеною у присутності свідка - [PERSON] 09 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, пілся чого чоловікові присвоєну прізвище « [PERSON] ». На виконання вказаної домовленості позивачами у період з 07 червня 2019 року по 04 листопада 2019 року, в рахунок сплати вартості ціни автомобіля «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснено грошові перекази на банківські рахунки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які останній надав позивачам за допомогою мессенджера «Телеграм», зокрема 07 червня 2019 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 26\~449 грн; 04 вересня 2019 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 12\~500 грн; 04 листопада 2019 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 73\~950 грн; 03 жовтня 2019 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 2500 грн; 03 жовтня 2019 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 100 грн. 18 грудня 2019 року [PERSON] , отримавши кошти за автомобіль «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до СВ ТВП ГУНП у Тернопільській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019210010003609 від 18 грудня 2019 року. В рамках вказаного кримінального провадження винесено ухвалу про накладення арешту на автомобіль «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був вилучений у позивача. На даний час місцезнаходження автомобіля йому невідоме. Сплачені позивачами грошові кошти в якості часткового дострокового погашення боргу за автомобіль відповідачами не повернуті. Зазначили, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Суди дійшли висновку про те, що надання відповідачем [PERSON] розписки-угоди без належного укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу не вважається договором укладеним відповідно до закону. Вказали, що оскільки договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не укладено, будь-яких договірних зобов`язань чи інших нормативно-правових відносин між позивачами та відповідачами немає, тому відповіді набули і зберігають належні їм (позивачам) грошові кошти безпідставно, а тому такі кошти підлягають поверненню їм на підставі статті 1212 ЦК Уркаїни. Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10 березня 2023 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Вказав, що позивачі вказують про те, що [PERSON] безпідставно набув кошти [PERSON] на підставі квитанцій №А542-2КС1-4НЕ7-МХВ7 від 03.10.2019 на суму 2 500 грн, № 864А-МВ10-5МСН-1А5С від 03.10.2019 року на суму 100 грн. По-перше, як вбачається із тексту копій квитанцій доданих позивачами платником переказу була [PERSON] , а не [PERSON] . Відтак, ідентифікувати платника, який перераховував грошові кошти на рахунки одержувача не представляється можливим. Зазначене підтверджується також листом-відповіддю банку «Альфа Банк» від 17.02.2022 року отриманого на ухвалу суду Апеляційної інстанції у справі № 607/12400/20 згідно із якою, інформація щодо платника у банківської установи відсутня. По-друге, як вбачається із тесту копій квитанцій доданих позивачем призначення платежу, що міститься в них сформовано як «дострокове погашення боргу за автомобіль Ауді А6». Однак, такі дані є фіктивними та не відповідають дійсності. Відповідачем сформовано на сайті НБУ за реквізитами квитанцій дійсні платіжні документи, в яких вказується інше призначення платежу, а саме переказ особистих коштів». Перерахування особистих коштів [PERSON] на рахунки [PERSON] не свідчить про безпідставне отримання майна, що регламентує ст. 1212 ЦК України. Тому, відповідач вводить суд в оману подаючи копії завідомо неправдивих платіжних документів (доказів). Крім того, вказав, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому, що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. [PERSON] вказує, що оплата проводилась на виконання правовідносин, учасниками яких були [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , тому потерпіла особа - відповідачка знала, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів [PERSON] за операції пов`язані з користуванням (експлуатацією) автомобіля, проте, як це вказано у позові, все таки здійснила оплату, що свідчить про суперечливу поведінку. Зазначив, що позивач вказує про безпідставне набуття [PERSON] грошових коштів від [PERSON] на підставі квитанції №A8H6-5X13-M9F1-KEK7 в сумі 73 950 грн. По-перше, як вбачається із тесту копії квитанції №A8H6-5X13-M9F1- КЕК7 доданій позивачами, призначення платежу, що міститься в ній сформовано як «погашення боргу за автомобіль Ауді А6». Водночас, доводжу до відома суд, що упродовж 2019 року між [PERSON] та [PERSON] мали місце різного роду правовідносини (надання послуг, позичка грошових коштів, поповнення мобільного рахунку та ін.) предметом яких не був автомобіль Ауді А6. Зазначене підтверджується квитанціями № А542-2КС1-4НЕ7-МХВ7 від 03.10.2019 на суму 2 500 грн., № 864А-МВ10-5МСН-1А5С від 03.10.2019 року на суму 100 грн. з призначенням платежу переказ особистих коштів. Виключно із [PERSON] ( [PERSON] ), були домовленості щодо користування автомобілем Ауді А6. Вказане підтверджується і скріншотом переписки з месенджера, поданого позивачкою, згідно із якою картка на ім`я [PERSON] прикріплена в повідомленні, що стосується заробітної плати. Крім того, [PERSON] вказує, що оплата проводилась на виконання правовідносин, учасниками яких були [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , тому потерпіла особа - відповідачка знала, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів [PERSON] за операції пов`язані з користуванням (експлуатацією) автомобіля, однак, як це вказано у позові, все таки здійснила оплату, що свідчить про суперечливу поведінку. Більше того, [PERSON] , як вказано у позовній заяві неодноразово здійснювала перерахунок з призначенням «переказ особистих коштів» (тобто не за користування автомобілем) на ім`я [PERSON] згідно із квитанціями № А542-2КС1-4НЕ7-МХВ7 від 03.10.2019 на суму 2 500 грн, № 864А-МВ10-5МСН- 1А5С від 03.10.2019 року на суму 100 грн, що свідчить про поведінку, яка не відповідає попереднім поведінці сторони. Не може особа без правової підстави тричі проводити сплату з різними призначеннями платежів. По-третє, якщо і припустити, що [PERSON] здійснила перерахунок в сумі 73 950 грн [PERSON] за свого чоловіка [PERSON] , то такі кошти мали правову підставу, адже, і це не заперечується позивачем, [PERSON] користувався автомобілем «Ауді А6», належним [PERSON] у період з 04.03.2019 року по 22.01.2020 року. Згідно із домовленістю користування таким авто було платним. Тому такі кошти не мають правового статусу безпідставно набутого майна. Вказав, що позивач вважає, що [PERSON] безпідставно набула кошти від [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі квитанції Т2М1-63С9-9635-В9Н6 в сумі 26 449 грн. По-перше, як вбачається із тексту копій квитанцій доданих позивачем платником платежу був [PERSON] , а не [PERSON] ( [PERSON] ). Тому, ідентифікувати платника який перераховував грошові кошти на рахунки одержувача не представляється можливим. Зазначене підтверджується також листом-відповіддю банку «Пумб» від 14.02.2022 року отриманого на ухвалу суду Апеляційної інстанції у справі № 607/12400/20 згідно із якою, інформація щодо платника у банківської установи відсутня (копія листа долучено до позовної заяви). [PERSON] не є позивачем у даній справі, а ймовірне ототожнення особи [PERSON] із позивачем є припущенням самого Позивача. По-друге, як вбачається із тексту копій квитанцій доданих Позивачем призначення платежу, що міститься в них сформовано як «дострокове погашення боргу за автомобіль Ауді А6». Однак такі дані є фіктивними та не відповідають дійсності. Відповідачем сформовано на сайті НБУ за реквізитами квитанцій дійсні платіжні документи, в яких вказується інше призначення платежу, а саме «переказ особистих коштів». Перерахування особистих коштів [PERSON] на рахунки [PERSON] не свідчать про безпідставне отримання майна, що регламентує ст. 1212 ЦК України. Тому, відповідач вводить суд в оману подаючи копії завідомо неправдивих платіжних документів (доказів). По-третє, постановою Тернопільського апеляційного суду у справі №607/12400/20 встановлено, що квитанція №Т2М1-63С9-9635-В9ІТ6 від 07.06.2019 року, не містить інформації, що відправником грошових коштів є позивач, оскільки у вказаних квитанціях зазначено різні відправники та отримувачі. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку того факту, що ним перераховувалися кошти згідно наданих відповідачем реквізитів. Крім того, [PERSON] ( [PERSON] ) вказує, що оплата проводилась на виконання правовідносин, учасниками яких були [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , тому потерпіла особа ( [PERSON] ) знала, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів [PERSON] за користування автомобілем, проте, як це вказано у позові, все таки здійснила оплату, що свідчить про суперечливу поведінку. Зазначає, що позивач вважає, що [PERSON] безпідставно набув кошти від [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі квитанції X5P2-BH76-H16P-5C0K в сумі 12 500 грн. По-перше, я вбачається із тексту копій квитанцій доданих Позивачем платником переказу був [PERSON] , а не [PERSON] ( [PERSON] ). Тому, ідентифікувати платника який перераховував грошові кошти на рахунки одержувача не представляється можливим. По-друге, як вбачається із тесту копій квитанцій доданих Позивачем призначення платежу, що міститься в них сформовано як «дострокове погашення боргу за автомобіль «Ауді А6». Однак такі дані є фіктивними та не відповідають дійсності. Відповідачем сформовано на сайті НБУ за реквізитами квитанцій дійсні платіжні документи, в яких вказується інше призначення платежу, а саме «переказ особистих коштів». Перерахування особистих коштів [PERSON] на рахунки [PERSON] не свідчить про безпідставне отримання майна, що регламентує ст. 1212 ЦК України. Тому, відповідач вводить суд в оману подаючи копії завідомо неправдивих платіжних документів (доказів). Зазначене підтверджується також листа-відповіддю банку АТ КБ «Приватбанк»» від 24.02.2022 року отриманого на ухвалу суду Апеляційної інстанції у справі № 607/12400/20 згідно із якою, інформація щодо призначення платежу у банківської установи відсутня. По-третє, постановою Тернопільського апеляційного суду у справі №607/12400/20 встановлено, що квитанція Х5Р2-ВН76-Н16Р-5С0К від 05.09.2019 року, не містить інформації, що відправником грошових коштів є позивач, оскільки у вказаних квитанціях зазначено різні відправники та отримувачі. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку того факту, що ним перераховувалися кошти згідно наданих відповідачем реквізитів. Крім того, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. [PERSON] ( [PERSON] ) вказує, що оплата проводилась на виконання правовідносин, учасниками яких були [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , тому потерпіла особа ( [PERSON] ) знала, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів [PERSON] за користування автомобілем проте, як це вказано у позові, все таки здійснила оплату, що свідчить про суперечливу поведінку. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивачі присутні в судовому засіданні в режимі відеоконференції та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце повідомлялися у встановленому законом порядку. Присутній в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Василишин К.В. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Встановлено, що 09 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09 серпня 2019 року, виданим Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року у задоволенні позову\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року залишено без змін. Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що 20 жовтня 2018 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Некрасової Ю.В. та зареєстрованої за №470, [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] кожен з яких має право виконувати повноваження незалежно один від одного, експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку у відповідних компетентних органах та розпоряджатися за ціну та на умовах за їх розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2018 року ТСЦ 1443, автомобілем марки «Audi A6 Allroad», реєстраційний номер [NUMBER] . 04 березня 2019 року [PERSON] написав розписку-угоду, відповідно до якої він передає [PERSON] належний йому автомобіль марки «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на відповідальне зберігання до 04 вересня 2019 року. Взамін отримав грошові кошти в сумі 134 000.00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, як завдаток за належний йому автомобіль. Сторони домовились про сплату другої частини ціни автомобіля до 04 вересня 2019 року. Сторона отримувача автомобіля зобов`язується застрахувати авто страховкою КАСКО, 04 березня 2019 року. Вигодонабувач по страховці має бути вказаний [PERSON] . Судом апеляційної інстанції встановлено, що оригінал даної розписки-угоди зберігається у відповідача [PERSON] . Позивачами до матеріалів справи долучено засвідчені АТ «Універсал Банк» копії квитанцій про перерахування коштів, а саме: 1) 07 червня 2019 року №T2M1-63C9-9635-B9H6: Відправник: [PERSON] . Банк відправника: Універсал Банк Рахунок відправника: 537541******0892 код: 322001 Одержувач: (не вказано) код банку: 334851 Банк одержувача: ПУМБ Рахунок одержувача: 516754******3716 Сума (грн.): 26449.00 Призначення платежу: часткове дострокове погашення боргу за а/м Audi A6 Allroad г/н [NUMBER] , тех. Паспорт [NUMBER] Час отримання доручення: 07.06.2019 15:44 2) 04 вересня 2019 року № X5P2-BH76-H16H-5C0K Відправник: [PERSON] . Банк відправника: Універсал Банк Рахунок відправника: 537541******0892 код: 322001 Одержувач: (не вказано) код банку: 305299 Банк одержувача: ПриватБанк Рахунок одержувача: 516874******2960 Сума (грн.): 12500.00 Призначення платежу: часткове дострокове погашення боргу за а/м Audi A6 Allroad г/н [NUMBER] , тех. Паспорт [NUMBER] Час отримання доручення: 04.09.2019 18:29 3) 03 жовтня 2019 року № А542-2KС1-4HE7-MXB7 Відправник: Ірена А. Банк відправника: Універсал Банк Рахунок відправника: 537541******9049 код: 322001 Одержувач: (не вказано) код банку: 300346 Банк одержувача: Альфа-Банк Рахунок одержувача: 410232******3354 Сума (грн.): 2500.00 Призначення платежу: часткове дострокове погашення боргу за а/м Audi A6 Allroad г/н [NUMBER] , тех. Паспорт [NUMBER] Час отримання доручення: 03.10.2019 16:29 4) 04 листопада 2019 року № А8H6-5X13-M9F1-KEK7 Відправник: [PERSON] Банк відправника: Універсал Банк Рахунок відправника: 537541********49 код: 21133352 Одержувач: (не вказано) код банку: 305299 Банк одержувача: Альфа-Банк Рахунок одержувача: 26200911920110 Сума (грн.): 73950.00 Призначення платежу: погашення боргу за а/м Audi A6 Allroad г/н [NUMBER] , тех. паспорт [NUMBER] Сплачено: 04.11.2019 20:30:42 5) 03 жовтня 2019 року № 864А-МВ10-5МСН-1А5С Відправник: Ірена А. Банк відправника: Універсал Банк Рахунок відправника: 537541******9049 код: 322001 Одержувач: (не вказано) код банку: 300346 Банк одержувача: Альфа-Банк Рахунок одержувача: [NUMBER] Сума (грн.): 100.00 Призначення платежу: часткове дострокове погашення боргу за а/м Audi A6 Allroad г/н [NUMBER] , тех. Паспорт [NUMBER] Час отримання доручення: 03.10.2019 16:31\~ Крім того, позивачами долучено дублікати вказаних квитанцій, засвідчених АТ «Універсал Банк», в тому числі: 1)дублікат квитанції №332035981 від 07 червня 2019 року Відправник: [PERSON] Банк відправника: Універсал Банк Код: 322001 Платіжний інструмент: UA17322001000002620530102378, 537541******9279 Платіжний інструмент одержувача: 5167546306673716 Сума (грн): 26\~449.00 Призначення платежу: Переказ особистих коштів Код авторизації: 158587 Дата та час здійснення операції: 07.06.2019 15:45:00 2)дублікат квитанції №525960490 від 03 жовтня 2019 року Відправник: [PERSON] Банк відправника: Універсал Банк Код: 322001 Платіжний інструмент: UA953220010000026203301024190, 5375414103669049 Платіжна система: Visa Платіжний інструмент: 4102321255493354 Сума (грн): 2500.00 Призначення платежу: Переказ особистих коштів Код авторизації: 121082 Дата та час здійснення операції: 03.10.2019 16:30:04 3)дублікат квитанції №525964231 від 03 жовтня 2019 року Відправник: [PERSON] Банк відправника: Універсал Банк Код банку: 21133352 Рахунок платника: 5375 41** **** 9049 Рахунок одержувача: 4102321255493354 Сума (грн): 100.00 Призначення платежу: Переказ особистих коштів Код авторизації: 121082 Дата та час здійснення операції: 03.10.2019 16:31:53 Суд вважає, що вказані квитанції фактично є тотожними між собою, оскільки містять ряд ідентичних відомостей про відправника, одержувача, спосіб та час оплати. Згідно листа відповіді АТ «Альфа-Банк» №02395/БТ-32-б/б від 17 лютого 2022 року, [PERSON] є отримувачем грошових переказів згідно квитанцій № А8H6-5X13-M9F1-KEK7 від 04.11.2019 року, № А542-2KС1-4HE7-MXB7 від 03.10.2019 року, № 864А-МВ10-5МСН-1А5С від 03.10.2019 року. При цьому банком зазначено, що надати інформацію щодо того, хто був платником вказаних операцій з переказів неможливо. Як вбачається з листа відповіді АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.6/261БТ від 14.02.2022 року, [PERSON] є отримувачем грошового переказу згідно квитанції №T2M1-63C9-9635-B9H6 від 07.06.2019 року. При цьому банком зазначено, що інформація щодо того, хто був платником відсутня. Відповідно до листа відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-220222/41153 від 24.02.2022 року, [PERSON] є відправником, а [PERSON] є отримувачем грошового переказу згідно квитанції №X5P2-BH76-H16H-5C0K від 04.09.2019 року. З долучених позивачами скріншотів переписки у месенджерах вбачається, що між сторонами велась переписка, в якій було надано реквізити карток для поповнення, зокрема: «номер картки [NUMBER] , на ім`я [PERSON] »; «номер картки [NUMBER] , на ім`я [PERSON] »; «номер картки [NUMBER] , на ім`я [PERSON] ». Як слідує з реквізитів для поповнення рахунку в UAH, наданих АТ «Альфа-Банк», долучених позивачами до позову, банком було надано реквізити по номеру рахунку в Альфа-Банку та з інших банків України, зокрема отримувач [PERSON] , рахунок отримувача: [NUMBER] ; реєстраційний номер обілкової картки платника податків: [NUMBER] ; банк отримувача: АТ «Альфа-Банк»; МФО: 300346; призначення платежу: «Поповнення рахунку [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Стаття 177 ЦК України визначає, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 ЦК України). Аналіз статті 190 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 177 ЦК України дає підстави для висновку, що грошові кошти як речі, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, є майном. Відповідно до вимог частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу вимог частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті VII.-2:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. У статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зазначено, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17». Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та\~від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19). В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вже зазначалось судом, постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2022 встановлено наступні обставини: 20 жовтня 2018 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Некрасової Ю.В. та зареєстрованої за №470, [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] кожен з яких має право виконувати повноваження незалежно один від одного, експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку у відповідних компетентних органах та розпоряджатися за ціну та на умовах за їх розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2018 року ТСЦ 1443, автомобілем марки «Audi A6 Allroad», реєстраційний номер [NUMBER] . 04 березня 2019 року [PERSON] написав розписку-угоду, відповідно до якої він передає [PERSON] належний йому автомобіль марки «Audi A6 Allroad», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на відповідальне зберігання до 04 вересня 2019 року. Взамін отримав грошові кошти в сумі 134 000.00 грн, що еквівалентно 5000 доларів США, як завдаток за належний йому автомобіль. Сторони домовились про сплату другої частини ціни автомобіля до 04 вересня 2019 року. Сторона отримувача автомобіля зобов`язується застрахувати авто страховкою КАСКО, 04 березня 2019 року. Вигодонабувач по страховці має бути вказаний [PERSON] . Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України. Позивачі на виконання умов вказаної письмової розписки-угоди здійснювали перерахування грошових коштів на рахунки відповідачів, в тому числі спірних сум, на рахунки, які були надані їм відповідачами, що підтверджується скріншотами із месенджерів про переписку та надання реквізитів карток. Так, 07 червня 2019 року позивач [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у розмірі 26\~449 грн на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 07 червня 2019 року №T2M1-63C9-9635-B9H6 та дублікатом вказаної квитанції №332035981 від 07 червня 2019 року. Крім того, 04 вересня 2019 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у розмірі 12 500 грн на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 04 вересня 2019 року № X5P2-BH76-H16H-5C0K. Також, 04 листопада 2019 року позивач [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 73 950 грн на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 04 листопада 2019 року № А8H6-5X13-M9F1-KEK7. Крім цього, 03 жовтня 2019 року позивач [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 2500 грн на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 03 жовтня 2019 року № А542-2KС1-4HE7-MXB7 та дублікатом вказаної квитанції №525960490 від 03 жовтня 2019 року. Окрім того, 03 жовтня 2019 року позивач [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 100 грн на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 03 жовтня 2019 року № 864А-МВ10-5МСН-1А5С та дублікатом вказаної квитанції №525964231 від 03 жовтня 2019 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] перерахував на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 26\~449 грн. Також, позивачем [PERSON] було перераховано відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 12\~500 грн. В свою чергу, позивачем [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 76\~550 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що із тексту копій квитанцій, доданих позивачами не вбачається, що саме позивачі здійснювали перерахування коштів відповідачам, оскільки з їх змісту вбачається, що платником переказу були [PERSON] та [PERSON] . Відтак, ідентифікувати платника, який перераховував грошові кошти на рахунки одержувача не представляється можливим. Судом досліджено наявні в матеріалах справи копії квитанцій АТ «Універсал Банк» та дублікати вказаних квитанцій й встановлені наступні обставини. Так, як вже зазначалось судом, квитанцією АТ «Універсал Банк» від 03 жовтня 2019 року № А542-2KС1-4HE7-MXB7 та дублікатом вказаної квитанції №525960490 від 03 жовтня 2019 року підтверджується факт перерахування позивачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 2500 грн на рахунок (картку) відповідача [PERSON] . Суд проаналізувавши зміст вказаної квитанції та її дублікату встановив, що вони містять відомості про одну й ту ж транзакцію, змістом якої було перерахування позивачем [PERSON] на рахунок (картку) відповідача [PERSON] грошових коштів у розмірі 2500 грн. Про той факт, що вказана квитанція та її дублікат стосуються однієї транзакції свідчать: відомості про відправника [PERSON] ( [PERSON] ); рахунок відправника (платіжний інструмент) [NUMBER] ( [NUMBER] ); рахунок одержувача (платіжний інструмент [NUMBER] ( [NUMBER] ); час отримання доручення 03.10.2019 16:29 та дата і час здійснення операції 03.10.2019 16:30:04. З цих же підстав, суд вважає, що квитанцією від 03\~жовтня 2019\~року №\~864А-МВ10-5МСН-1А5С\~та дублікатом\~вказаної квитанції\~№525964231\~від 03\~жовтня 2019\~року підтверджується\~факт перерахування\~позивачем [PERSON] \~грошових коштів\~у розмірі\~100\~грн на\~рахунок (картку)\~відповідача [PERSON] ,\~та в\~свою чергу\~квитанцією АТ «Універсал Банк» від 07 червня 2019 року №T2M1-63C9-9635-B9H6 та її дублікатом №332035981 від 07 червня 2019 року, підтверджується факт перерахування позивачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 26\~449 грн на рахунок (картку) відповідача [PERSON] . Стосовно доводів відповідача [PERSON] про те, що із тексту\~копії квитанції\~№A8H6-5X13-M9F1-КЕК7\~доданій позивачами,\~призначення платежу,\~що міститься\~в ній\~сформовано як\~«погашення боргу\~за автомобіль\~Ауді А6».\~Водночас,\~упродовж 2019\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~мали місце\~різного роду\~правовідносини (надання\~послуг,\~позичка грошових\~коштів,\~поповнення мобільного\~рахунку та\~ін.)\~предметом яких\~не був\~автомобіль Ауді\~А6.\~Виключно із\~ [PERSON] \~( [PERSON] ),\~були домовленості\~щодо користування\~автомобілем Ауді\~А6. При цьому, якщо і припустити, що [PERSON] здійснила перерахунок в сумі 73 950 грн [PERSON] за свого чоловіка [PERSON] , то такі кошти мали правову підставу, оскільки [PERSON] користувався автомобілем «Ауді А6», належним [PERSON] у період з 04.03.2019 року по 22.01.2020 року. Згідно із домовленістю користування таким авто було платним. Тому такі кошти не мають правового статусу безпідставно набутого майна. Суд зазначає наступне: Так, відповідачем [PERSON] до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження наявності між сторонами договірних зобов`язань, в тому числі і з платного користування транспортним засобом «Ауді А6», як про це зазначає відповідач. Суд у вказаному рішенні звертає увагу сторін на те, що позивачі здійснюючи перерахування спірних грошових коштів перераховували останні з метою виконання умов складеної розписки-угоди щодо сплати другої частини ціни автомобіля «Ауді А6». Відтак, зазначені доводи відповідача є безпідставними, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи. Не заслуговують на увагу, на думку суду, твердження відповідача [PERSON] про те, що із тексту копій квитанцій доданих позивачами призначення платежу, що міститься в них сформовано як «часткове/дострокове погашення боргу за автомобіль Ауді А6». Однак такі дані є фіктивними та не відповідають дійсності. Відповідачем сформовано на сайті НБУ за реквізитами квитанцій дійсні платіжні документи, в яких вказується інше призначення платежу, а саме «переказ особистих коштів». Перерахування особистих коштів позивачами на рахунки відповідачів не свідчать про безпідставне отримання майна, що регламентує ст. 1212 ЦК України. Так, судом вже детально розписувався зміст кожної квитанції про перерахування спірних сум, з яких встановлено, що такі кошти були перераховані позивачами на рахунки (картки) відповідачів на погашення боргу за автомобіль «Audi A6», д.н.з. [NUMBER] . При цьому, та обставина, що відповідачем самостійно сформовано копії вказаних квитанцій, в який призначення платежу зазначено як переказ особистих коштів, не свідчить про відмінність мети перерахування таких коштів позивачами відповідачам та не спростовує встановленого судом факт перерахування спірних коштів на погашення боргу за автомобіль «Audi A6», д.н.з. [NUMBER] . Крім того, суд зазначає, що оскільки відповідач [PERSON] не був відправником вказаних коштів, а є лише одержувачем їх частини, він не має повного доступу до змісту таких квитанцій, а банк чи інша фінансова установа, надаючи інформацію стороннім особам, в першу чергу керується вимогами Закону України «Про банківську таємницю», що і може свідчити про зазначення загальних даних про зміст призначення платежу. Більше того, зазначення у квитанції відомостей про переказ власних коштів, не свідчить про відмінність мети такого перерахування, оскільки позивачами по суті було здійснено переказ відповідачам власних коштів на погашення боргу за автомобіль «Audi A6», д.н.з. [NUMBER] . Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому, що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. [PERSON] вказує, що оплата проводилась на виконання правовідносин, учасниками яких були [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , тому потерпіла особа - відповідачка знала, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів [PERSON] за операції пов`язані з користуванням (експлуатацією) автомобіля, проте, все таки здійснила оплату, що свідчить про суперечливу поведінку, за їх безпідставністю. Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується той факт, що позивачі діючи спільно та за попередньою домовленістю, здійснювали погашення боргу за транспортний засіб «Audi A6», д.н.з. [NUMBER] , який розраховували набути у власність після сплати його вартості. Таким чином, позивачі на момент здійснення перерахунку відповідачам спірних сум вважали, що вони діють на виконання укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочки, оформленого у вигляді розписки-угоди. При цьому, про той факт, що позивач [PERSON] діяла, в тому числі в інтересах позивача [PERSON] , свідчить факт реєстрації між позивачами шлюбу 09 серпня 2019 року, та здійснення [PERSON] платежів 03 жовтня 2019 року та 04 вересня 2019 року, тобто після реєстрації шлюбу. Також, [PERSON] могла діяти безпосередньо за дорученням [PERSON] , що не спростовано відповідачами. Окрім того, суд зазначає, що у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року, зазначено, що позивач у своєму позові посилається на те, що між сторонами був укладений удаваний правочин договір позики та написана відповідачем розписка, що насправді є договором купівлі-продажу на умовах розстрочки. При цьому, судом не встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки сторони не досягли домовленості щодо істотних умов договору, а також, укладення та оформлення вказаного договору підлягає державній реєстрації та здійснюється безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позивачі здійснюючи перерахування грошових коштів на рахунки (картки) відповідачів діяли спільно та з однією метою, оскільки вважали, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договорів купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочки, оформлений у вигляді розписки-угоди. Відтак,\~доводи відповідача\~ [PERSON] \~про те,\~що [PERSON] \~поводилася суперечливо\~є безпідставними та необгрунтованими. Аналізуючи вищенаведені\~вимоги закону\~та встановлені\~обставини справи,\~надавши оцінку\~наявним в\~матеріалах справи\~доказам,\~суд вважає,\~що позивачі\~здійснюючи перерахування\~відповідачам грошових\~коштів діяли\~з метою\~виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочки, оформленого у вигляді розписки-угоди, однак рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року, не встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а відтак відповідачі набули грошові кошти, належні позивачам, без належних на те правових підстав. Вказаними діями відповідачі порушили права позивачів як власників майна (грошових коштів), оскільки безпідставно, тобто без достатньої правової підстави набули та зберігають належні позивачам грошові кошти, при цьому добровільно їх не повертають, а тому вказані грошові кошти підлягають стягнення з відповідачів в користь позивачів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом: стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 76\~550 грн; стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 26\~449 грн; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 12\~500 грн. Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 992,40 грн, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 673,91 грн, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 318,49 грн.

Outcome: approved