Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

У квітні 2023р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт-Капітал», третя особа: [PERSON] , в якому просила суд: - визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки № 145104 від 27 вересня 2007р. (далі по тексту - договір поруки), укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачкою такою, що припинена. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 27 вересня 2007р. між нею та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач було укладено договір поруки, відповідно до якого позивачка, як поручитель зобов`язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання третьою особою усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11223920000 від 27 вересня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, банк надав третій особі кредит в сумі 76634,0 дол. США, строком до 27 вересня 2014р., зі сплатою 10,7 % річних за користування кредитними коштами. На думку позивачки, порука, яка виникла на підставі, укладеного з нею договору поруки є припиненою з 27 березня 2015р., в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Однак, як стало відомо позивачці в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/12104/20-ц, за позовом ТОВ «Вердикт-Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в солідарному порядку, розгляд цієї цивільної справи Печерським районним судом м. Києва не закінчений. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023р. відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу. 04 липня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що доводи позивачки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нею не було враховано положення ст. ст. 553, 554 ЦК України, та умови п. 3,1 договору поруки. Крім того, на думку сторони відповідача, позивачкою були пропущені строки позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Третьою особою пояснення на позов не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 вересня 2007р. між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач та третьою особою було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати третій особі кредит в сумі 76634,0 дол. США, строком до 27 вересня 2014р., зі сплатою 10,7 % річних за користування кредитними коштами. Умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту, та сплата відсотків за його користування проводиться позичальником, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1305,0 дол. США, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі, в термін не пізніше 27 вересня 2014р. (п. 1.2.2 кредитного договору). З метою забезпечення виконання боржником - третьою особою зобов`язань за кредитним договором, 27 вересня 2007р. між позивачкою та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель (відповідачка) зобов`язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання третьою особою усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору. Згідно з п.1.2., 1.3 договору поруки, поручителю добре відомі усі умови кредитного договору; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4 договору поруки). Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. У випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред`явленої згідно умов п. 2.2. договору поруки, поручитель сплачує кредитору пеню. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2011р. по цивільній справі № 2-7871/11 (№761/17323/13-ц), позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - було задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2013р. заяву [PERSON] про перегляд зазначеного заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без задоволення. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2013р., апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2011р. по цивільній справі № 2-7871/11 (№761/17323/13-ц) - задоволено. Скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що в порушення вимог кредитного договору, в матеріалах справі відсутні і представником банку не було надано в суді апеляційної інстанції доказів про отримання боржником у 2010р. повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2020р. по цивільній справі № 757/12104/20-ц, відкрито провадження по справі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91012121), та ухвалою цього ж суду від 11 травня 2023р.- закрито підготовче засідання, та призначено справу до розгляду по суті. Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. У силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021р. у справі № 522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) зазначено, що якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Як було встановлено судом, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/12104/20-ц, про стягнення з позивачки та третьої особи, як солідарних боржників суми заборгованості за кредитним договором на користь кредитора - відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», тому саме під час розгляду цих позовних вимог правонаступника банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд має можливість встановити обставини, за якими поруку може бути визнано припиненою в частині або повністю. Звернення позивачки [PERSON] з окремим (самостійним) позовом про припинення поруки після подання новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» позову до Печерського районного суду м. Києва про стягнення з боржника та поручителя кредитної заборгованості суперечить принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020р. у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи також правові висновки Верховного Суду, наведені в постанові від 12 січня 2022р. по справі № 199/2378/19 (провадження № 61-8318св20), суд приходить до висновку, що за таких обставин наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову, саме у зв`язку з обранням позивачкою неналежного способу захисту. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про залишення позову без задоволення по суті, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed