Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до відповідача Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві приватної спільної сумісної власності є власником 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Також власниками вказаної квартири в рівних частках є мої: син - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Право власності набуте на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записано у реєстрову книгу 04 липня 2000 року № 2393. Звернувшись до державного нотаріуса, позивачка отримала Постанову про відмову у видачі свідоцтва про спадщину за законом, так як згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, міститься запис про арешт нерухомого майна спадкодавця, зареєстрований 27.11.2008, реєстраційний номер обтяження : 8235233, тобто на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання виконавчого листа № 2 - 5350 від 11.11.2008 виданого Деснянським районним судом м. Києва, накладено арешт на все нерухоме майно. Водночас, спадкоємцем на вказану частину квартири є неповнолітній онук позивачки [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2013 по справі № 754/5409/13-ц мати її онука, [PERSON] , позбавлена батьківських прав. Батько, покійний син позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Враховуючи вищевикладене, розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2013 № 599, онуку позивачки, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.11.2013 № 632 позивачку призначено опікуном [PERSON] . Подання позову про зняття арешту з нерухомого майна обумовлено тим, що такі арешти перешкоджають позивачу, як опікуну неповнолітнього опікуна в оформленні спадкових прав на таке майно.На підставі викладеного, позивачка просить суд зняти арешт з майна [PERSON] , накладеного на підставі постанови ВП № 8235233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.10.2017 року, виданої Деснянським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року задоволено заяву позивача про звільнення від сплати судового збору. 22.06.2023 року від представника відповідача до суду надійшов лист, відповідно до якого представник просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить проводити розгляд справи в його відсутність. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 29.01.1999 року серія [NUMBER] та Свідоцтвом про смерть від 08.01.2013 року серія [NUMBER] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивачка та неповнолітній син померлого - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 25.06.2010 року серія [NUMBER] . Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2013 року № 599, [PERSON] , 21.06.2010 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.11.2013 року № 632, призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім онуком, дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , його житлом і майном. Під час вчинення позивачкою нотаріальних дій, нею було виявлено, що вона не може оформити спадщину після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження будь-якого майна, яке належало її синові. Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 08.05.2023 року [PERSON] , яка діє від свого імені та як опікун малолітнього [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я та на ім`я малолітнього [PERSON] , в рівних частках кожному, після померлого, [INFO] , її сина та батька малолітнього [PERSON] - [PERSON] , на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 30.01.2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 02.10.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Позивачка [PERSON] , звернувшись із заявою для зняття арешту з належного її синові майна до Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), отримала роз`яснення, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження [NUMBER], № [NUMBER] за якими боржником є [PERSON] . Разом з тим, оскільки позивачка не є стороною цих виконавчих проваджень, то підстави для надання будь-якої інформації по вказаним провадженням на адвокатський запит відсутні, та зазначено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна позивач може звернутися у відповідності до п. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» до суду. Позивачка в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє та її онука порушене право не може. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивачки, що ґрунтуються на її праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивачка, яка прийняла спадщину, має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі та її неповнолітнього онука, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно зі ст. 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. На даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з померлого сина позивача - [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved