Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 389 463,22 грн. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.07.2014р. у справі №752/2154/13 задоволені позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] та стягнуто на з [PERSON] в рахунок погашення боргу за Кредитним договором №490081556 від 09.07.2008р. 123 335,68 грн., а також судовий збір у розмірі 1 391,01 грн. Як вказує позивач, на сьогоднішній день рішення суду не виконане, заборгованість не погашена, тому на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані за період з 10.01.2013р. по 26.12.2022р. 3% річних, які складають 36 858,78 грн., та інфляційні витрати 389 463,22 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.04.2023р. відкрито провадження у справі за позовом АТ «Сенс Банк», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись без отримання відповідачем з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 09.07.2008р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Кредитний договір №490081556, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 26 386,46 доларів США. Як вбачається, Голосіївським районним судом міста Києва розглядалась справа №752/2154/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якої винесено рішення, яким позовні вимоги задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 123 335,68 грн., судовий збір у розмірі 1 391,01 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] рішення суду не виконав, а тому на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано за період з 10.01.2013р. по 26.12.2022р. 3% річних, які складають 36 858,78 грн., та інфляційні витрати 389 463,22 грн., з яких позивач просить стягнути 389 463,22 грн. інфляційних витрат. Відповідач не спростував належними засобами доказування наявності заборгованості за рішенням суду. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. У відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва. Відповідач не довів зворотнього належними засобами доказування. Позивач шляхом подання даного позову пред`явив вимогу в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України про сплату інфляційних витрат за період невиконання рішення з січня 2013р. по листопад 2022р. Зволікання відповідача з виконанням рішення суду призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього за рішенням суду, та інших втрат, а, отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.07.2018р. у справі №361/7939/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача сума інфляційних витрат складає 389 463,22 грн. Контррозрахунку суми інфляційних витрат відповідач суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 841,95 грн.

Outcome: approved