Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

10.01.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача,\~вказавши, що\~13.10.2021 року він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 100000 гривень, що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики. Відповідно до п.1 договору позика надається строком до 13.12.2021 року та повинна бути сплачена рівним частинами щомісячно, починаючи з 13.11.2021 року. Гривневу суму, що підлягає поверненню щомісячно, сторони визначають шляхом передачі коштів у готівковій формі. Станом на теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у повному обсязі не повернув. Оскільки відповідач не повертає грошові кошти, то стягненню з нього підлягають також 3 відсотки річних та індекс інфляції за період з грудня 2021 року по 01.12.2022 року. Неустойка - у вигляді трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до розрахунку складає за період з 14.12.2021 року по 04.01.2023 року (100000 грн. - сума основного боргу X 3% : 364 днів X 386 (прострочені дні)=3181 грн. 32коп. Орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із судового збору за подання позову у сумі 1268 грн. 81 коп. та розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 126881 грн. 32 коп., що складаються із суми боргу за договором позики у розмірі 100000 грн., індексу інфляції у розмірі 23700 грн. та 3% річних у розмірі 3181 грн. 32коп., а також стягнути з відповідача, судові витрати у розмірі 11268 грн. 81 коп., що складаються з судового збору у розмірі 1268 грн. 81 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Хортицького\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~16.02.2023\~року відкрито\~провадження по\~справі,\~та встановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він надав відповідачу грошові кошти, які той обіцяв повернути через три місяці, потім сказав, що поверне через шість місяців, а згодом на контакт виходила лише донька відповідача. Відповідача він раніше не знав. До позивача, приблизно за тиждень до цього, звернувся [PERSON] і сказав, що одному чоловіку потрібні гроші. Призначили день для зустрічі у нотаріуса. У нотаріуса були присутні відповідач і [PERSON] . Позивач надав відповідачу грошові кошти в 100000 грн. при нотаріусі. Перед передачею грошей відповідач прочитав чернетку договору позики. Потім відповідач підписав договір і пішов з грошима, казав, що гроші йому потрібні для сплати кредиту. Відповідач був у нормальному стані. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він у кафе, де вживав алкогольні напої, познайомився з [PERSON] , який представився знайомим батька відповідача. [PERSON] , що є проблеми зі сплатою кредиту, той запропонував допомогти з грошима, закрити кредити, пропонував роботу адміністратором у кафе. Повідомив, що є одна людина яка дає в борг гроші. На наступний день 13.10.2021 року, на машині приїхав [PERSON] зі своїм товаришем, і вони всі поїхали до нотаріуса. Відповідач був п`яний. [PERSON] зайшов до нотаріуса, та виніс бумагу, яку відповідач прочитав, потім зайшли до нотаріуса. Договір читав, але достеменно не пам`ятає, так як був п`яний, думав, що у договорі фігурувало 50 тисяч. У нотаріуса підписав договір. Відповідач не пам`ятає щоб отримував гроші. Гроші були у [PERSON] , який сказав, що погасить заборгованість по кредиту відповідача. З нотаріусом розраховувався [PERSON] , сказав, що гроші будуть у нього. Якісь грошові кошти були переведені на кредитну картку, а відповідачу надали залишок коштів в 4000 грн. Відповідач думав що підписував договір лише на 50000 грн., на той час він погано розумів, при розмові з [PERSON] , мова йшла про 50 тисяч. Коли їхали від нотаріуса, товариш [PERSON] виходив кудись із кредитною карткою відповідача, і при поверненні казав, що поклав на неї гроші. Відповідач також вказав, що його заборгованість у Приватбанку була погашена приблизно на суму в 20000 грн. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 13.10.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Договір позики посвідчено 13.10.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г., та зареєстровано у реєстрі за № 1848. Відповідно до договору позики, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000 грн., зі строком повернення до 13.12.2021 року рівними частками щомісячно. Згідно до п. 2 договору позики, сторони стверджують, що грошові кошти одержані позичальником до підписання договору, що підтверджується підписами сторін на цьому договорі. Як вбачається з договору позики, та пояснень сторін, відповідач діяв добровільно, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений з текстом договору, договір підписаний без застережень відповідача та посвідчений нотаріусом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суду не надано даних про повернення відповідачем суми боргу за договором позики. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. В обґрунтування стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, а також пені, позивачем надано відповідний розрахунок. Наданий позивачем розрахунок складений із зазначенням періоду, сум, та необхідних даних. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. Так, відповідно до розрахунку, сума 3% річних, за період з 14.12.2021 року по 04.01.2023 року складає 3181,32 грн.(100000 грн. X 3% : 364 днів X 386 (прострочені дні) =3181, 32 грн.) Сума, з урахуванням індексу інфляції, за період з грудня 2021 року по 01.12.2022 року, складає 23700 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також судом враховується те, що відповідачем не надано належних доказів про визнання договору позики недійсним, та зустрічних позовних вимог ним не висувалося.\~ Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Як доказ понесених витрат на надання\~професійної правничої допомоги,\~суду надано квитанцію № 355622 від 22.06.2023 року на суму 10000 грн., також матеріали справи містять ордер адвоката Трачук Н.І., яка приймала участь у судових засіданнях. Суд виходить з того, що\~при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Крім того, саме такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 178/1522/18. З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт та не подання відповідачем обґрунтованої заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Судовий збір, суд покладає на відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved