Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росатом Східна Європа» (далі - відповідач, ТОВ «Росатом Східна Європа»), в якому просить стягнути із ТОВ «Росатом Східна Європа» на свою користь стимулюючу винагороду (бонус) в розмірі 118 290,90 грн. В обґрунтування позову зазначає, що наказом від 01.07.2014 року № 8-К прийнято [PERSON] на посаду помічника директора ТОВ «Росатом Східна Європа». Також, 01.07.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Росатом Східна Європа» укладено безстроковий трудовий договір № 5-ТД. Згідно з додатковою угодою від 01.01.2016 року № 2 до трудового договору № 5-ТД сторони погодили викласти договір у новій редакції відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди. Додатковою угодою від 13.09.2021 року № 2 до трудового договору № 5-ТД, сторони погодили розірвати договір за угодою сторін. Наказом ТОВ «Росатом Східна Європа» від 13.09.2021 року № 338/UA-05.03-22 позивача звільнено з роботи з 15.09.2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Додатковою угодою від 31.07.2019 року № 5 до трудового договору № 5-ТД, сторони погодили викласти пункт 8.3 договору у наступній редакції: «За результатами діяльності компанія за рік та по результатам діяльності самого працівника, працівнику може бути виплачена стимулююча винагорода (бонус), розмір та порядок виплати якого встановлюється локальним нормативним актом. Цільовий розмір винагороди за рік складає 173 010,39 грн до утримання подохідного та інших видів встановлених законодавством податків і зборів, які платить працівник. Стимулююча винагорода може бути виплачена в залежності від результатів досягнення ключових показників ефективності, затверджених локальними нормативними актами. Стимулююча винагорода платиться пропорційно часу, відпрацьованого на посаді працівником.» Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 13.09.2021 року № 7 до трудового договору № 5-ТД стимулююча винагорода (бонус) відповідно до пункту 8.3 трудового договору № 5-ТД виплачується працівникові не пізніше 01.07.2022 року. Проте відповідачем не виплачена на користь позивача стимулююча винагорода (бонус). Розрахунок стимулюючої винагороди (бонус) розраховується таким чином. Згідно з карткою ключових показників ефективності (далі - КПЕ) [PERSON] за 2021 рік, що є локальним правовим актом у розумінні трудового договору, коефіцієнт КПЕ становить - 97,508 %. Як вже зазначалось, стимулююча винагорода платиться пропорційно часу, відпрацьованому на посаді працівником. Робочих днів у 2021 році - 251 день, відпрацьованих позивачем робочих днів у 2021 році - 176 днів. 173 010, 39 грн - цільовий розмір винагороди за рік. Отже, (173 010,39/251х176)х97,508 % = 118 290,90 грн. Таким чином, розмір заборгованості стимулюючої винагороди (бонус) становить 118 290,91 грн, яку на підставі ст.ст. 94, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» позивач просила стягнути із ТОВ «Росатом Східна Європа» на свою користь. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Росатом Східна Європа» про стягнення заборгованості та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2022 року відкладено розгляд справи на 07.12.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2022 року відкладено розгляд справи на 30.03.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2023 року відкладено розгляд справи на 19.07.2023 року. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та заяву у якій зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 01.07.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Росатом Східна Європа» укладено безстроковий трудовий договір № 5-ТД. Згідно з додатковою угодою від 01.01.2016 року № 2 до трудового договору № 5-ТД сторони погодили викласти договір у новій редакції відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди. Додатковою угодою від 01.01.2017 року № 3 до трудового договору № 5-ТД, сторони погодили викласти пункт 8.3 договору у наступній редакції: «За результатами діяльності компанія за рік та по результатам діяльності самого працівника, працівнику може бути виплачена стимулююча винагорода (бонус), розмір та порядок виплати якого встановлюється локальним нормативним актом. Цільовий розмір винагороди за рік складає 173 010,39 грн до утримання подохідного та інших видів встановлених законодавством податків і зборів, які платить працівник. Стимулююча винагорода може бути виплачена в залежності від результатів досягнення ключових показників ефективності, затверджених локальними нормативними актами. Стимулююча винагорода платиться пропорційно часу, відпрацьованого на посаді працівником.» Додатковою угодою від 13.09.2021 року № 7 до трудового договору № 5-ТД, укладеною між [PERSON] та ТОВ «Росатом Східна Європа», сторони погодили розірвати договір за угодою сторін. У п. 3 цієї угоди зазначено, що стимулюючу винагороду (бонус) відповідно до п. 8.3 трудового договору № 5-ТД виплачується працівникові не пізніше 01.07.2022 року. Наказом ТОВ «Росатом Східна Європа» від 13.09.2021 року № 338/UA-05.03-22 позивача звільнено з роботи з 15.09.2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до карти КПЕ [PERSON] за 2021 рік коефіцієнт КПЕ становить 97,508 %. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Частиною 3 статті 97 КЗпП України передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Згідно з положенням п. 3 додаткової угоди від 13.09.2021 року № 7 до трудового договору № 5-ТД стимулюючу винагороду (бонус) відповідно до п. 8.3 трудового договору № 5-ТД виплачується працівникові не пізніше 01.07.2022 року. Суд установив, що кількість робочих днів у 2021 році становить 250 днів, кількість святкових днів - 11 (1, 7 січня, 8 березня 1, 2, 9 травня, 20, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня, 25 грудня), кількість відпрацьованих днів - 173. Відповідно до карти КПЕ [PERSON] за 2021 рік коефіцієнт КПЕ становить 97,508 %. Отже, (173 010,39 грн/250х173)х97,508 % = 116 739,68 грн. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки умовами додаткової угоди від 13.09.2021 року № 7 до трудового договору № 5-ТД передбачено обов`язкову виплату стимулюючої винагороди (бонус), разом із тим відповідачем не надано належних та допустимих доказів здійснення такої виплати. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Оскільки позивач згідно із Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову у справі про стягнення заробітної плати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial