Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 39000 гривень. Мотивує позов тим, що 24 квітня 2023 року через застосунок - месенджер "WhatsApp" їй надійшов телефонний дзвінок від абонента з номером телефону [NUMBER] , який представився [PERSON] (далі - відповідач), який працює в логістичній компанії. Відповідач в телефонному режимі повідомив, що на її домашню адресу з Великобританії прямує посилка з невідомим вмістом. Хоча у неї немає друзів, знайомих чи рідних, які могли б проживати у Великобританії, однак після довготривалої розмови відповідач запевнив, що це може бути подарунок від давніх друзів або знайомих. В подальшому у листуванні повідомив, що потрібно здійснити платіж в сумі 39 000 грн. за доставку цієї ж посилки на її домашню адресу. Не роздумуючи та нічого не підозрюючи 24 квітня 2023 року вона перевела 20000 грн. на банківський рахунок відповідача на номер картки: [NUMBER] , а наступного дня 25.04.2023 вона перевела ще 19000 грн. на цей же банківський рахунок. Кошти, в загальній сумі 39 000 гривень списались, а відповідач одразу заблокував доступ до свого мобільного телефону, видалив частину їхнього листування та до подання позовної заяви так і не вийшов на зв`язок. Таким чином, без її відома відповідач шляхом обману заволодів грошовими коштами заявника в загальному розмірі 39 000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ визначено суддю Горбань О.Ю. Ухвалою від 01.06.2023 відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.07.2023 від представника відповідача - адвоката Куліш Т.Л., який діє на підставі ордеру № 1210603, надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. Зазначає, що відповідача жодних коштів від позивача не отримував, кошти позивач перерахувала на картку № [NUMBER] , що належить особі на прізвище та ім`я [PERSON] . Тому підстави для стягнення з нього в користь позивача коштів в сумі 39000 грн. відсутні. Просить в позові відмовити. У судове засідання позивач не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності та врахувати викладене у відзиві. Представник третьої особи - адвокат Кунинець Н.Й. в судове засідання не з`явився, 01.06.2023 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, оскільки позовні вимоги не зачіпають інтереси третьої особи. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2023 року через застосунок - месенджер "WhatsApp" позивачу надійшов телефонний дзвінок від абонента з номером телефону [NUMBER] , який представився [PERSON] (працівником логістичної компанії). Останній переконав позивача, що за посилку, яка направлена з Великобританії на ім`я позивача, слід заплатити 39000 грн. на рахунок [NUMBER] . Згідно платіжної інструкції №48Т1-Е0НК-А28Р-374Е від 24.04.2023 з банківського рахунку позивача здійснено переказ грошових коштів у сумі 20000 грн. на картковий рахунок невстановленої особи (а.с.9). Згідно платіжної інструкції №Р7К0-С99Р-СХ95-5К26 від 25.04.2023 з банківського рахунку позивача здійснено переказ грошових коштів у сумі 19 000 на картковий рахунок невстановленої особи (а.с.10). З долученої позивачем переписки у застосунку - месенджер "WhatsApp" вбачається, що вказані вище кошти позивачем перераховано на картковий рахунок, який належить [PERSON] (а.с.11-21). Позивач мотивує свої вимоги посилаючись на ст. 1212 ЦК України та вважає, що кошти які вона сплатила набуті відповідачем без достатньої правової підстави. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено, що вона сплатила кошти за доставку посилки з Великобританії саме відповідачу, а тому вважати, що кошти набуті відповідачем немає достатніх правових підстав. Окрім цього, суд погоджується з доводами відповідача з наступних підстав. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності - ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 судді дали тлумачення норм передбачених ст. 1212 ЦК України. Передбачені такою статтею позадоговірні зобов`язання виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Тому предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Верховний Суд зазначив, що вказані норми свідчать, «що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів». Колегія суддів Верховного суду вказує «поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». В даному випадку позивачка сплатила кошти на рахунок [PERSON] , знаючи, що між нею та особою, якій перераховано кошти відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Слід також зазначити, що позивач у позовній заяві ствердила, що не має жодних друзів, знайомих чи родичів у Великобританії, однак почала переписку щодо отримання міжнародної посилки з невідомою особою, яка спілкувалась з номера, що належить до оператора зв`язку російської федерації - країни агресора. Позивача, не збентежив факт необхідності оплати на приватну карточку невідомої особи, та при проведенні платежу неї зазначено призначення платежу «переказ особистих коштів», що підтверджує відсутність будь-яких обов`язків з боку сторони отримувача з повернення коштів чи надання будь-яких товарів, робіт чи послуг за оплачені кошти. Суд враховує і те, що такі кошти перераховані позивачем на рахунок [NUMBER] , який належить [PERSON] , а не безпосередньо відповідачу. Таким чином, вимога про стягнення вищевказаних коштів, як безпідставно набутих відповідачем, є необґрунтованою. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що кошти, які були сплачені на рахунок відповідача і такі набуті ним без достатньої правової підставі, а відтак у задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 39000 грн., слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed