Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

16.05.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Сахарова Н.М., яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1247316 від 12.05.2023 року (а.с.20), звернулася до суду з цим позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 30 січня 2002 року, укладений на Бессарабській Товарній Біржі, реєстраційний № 23-02, між [PERSON] та [PERSON] , на купівлю житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності на цей житловий будинок. Вимоги мотивує тим, що 30.01.2002 року на Бессарабський товарній Біржі в м.Ізмаїлі був укладений договір купівлі-продажу реєстраційний № 23-02 між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким позивач купила житловий будинок в [ADDRESS] . В 2009 році позивач отримала у власність земельну ділянку, на якій розташований цей будинок. Договір покупець та продавець вирішили оформити на Бессарабській товарній біржі, працівники якої запевнили, що договори зареєстровані на біржі, згідно із ЗУ «Про товарну біржу», мають повну юридичну силу без послідуючого нотаріального посвідчення. Всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони виконали. З того часу позивач, як власник будинку володіє та користується ним. Втім, як з`ясувалося, формально права власності позивач не набув, оскільки договір купівлі-продажу не має нотаріального посвідчення. На даний час позивач має намір розпорядитися належним їй житловим будинком, але вона не може реалізувати своє право власності, так як не може надати нотаріусу документ, який підтверджує її право власності на будинок, тому змушена звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності та відсутності її представника. Відповідач Василівська сільська рада Болградського району Одеської області в особі сільського голови Бойчева П., надіслала до суду 26.05.2023 року відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити та усі судові засідання проводити у відсутність представника сільської ради. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши усі матеріали справи, всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2002 року на Бесарабській товарній біржі\~\~між позивачем [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, був укладений договір купівлі\~продажу нерухомості за реєстраційним № 23-02, житлового будинку за [ADDRESS] (а.с.7). Своє право власності позивач [PERSON] 30.01.2001 року зареєструвала в Болградському Бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням та записано в книгу № 1 за номером 34 (а.с.8). Розпорядженням Баннівського сільського голови Генчева В.П. №09 від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць села Баннівка Болградського району Одеської області» назву вулиці "Калініна" було перейменовано на вулицю "Бессарабська" (а.с.15). З метою реалізації свого права власності позивач звернулася в усному порядку до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., але нотаріус у листі за вих.№ 239/01.16 від 25.04.2023 року, роз`яснила їй що при укладенні вищевказаного договору не було дотримано вимоги про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору, тому їй запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності (а.с.16). Так, при укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу житлового будинку і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість будинку. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода. На виконання умов договору позивачем була сплачена відповідачу обумовлена вартість будинку. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу нерухомості були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору. Втім, мешкаючи у вищезазначеному будинку позивач весь цей час, з дати придбання, не має можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню житловим будинком, оскільки договір купівлі - продажу будинку, укладений на Бесарабській товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого вона змушена звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] дійсним. У відповідності до ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2002 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР\~передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року\~біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлюючихдокументів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 року № 121,\~суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набула право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до\~ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved