Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача [PERSON] на свою користь кошти за договором позики в розмірі 122 463,57 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 04.09.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 4000 доларів США під десять відсотків на строк шість місяців. Відповідач зобов`язання за договором позики виконав частково та 12.10.2021 повернув позивачу кошти в розмірі 750 доларів США. Станом на день подачі позову до суду решту суму коштів не повернув, що змусило позивача звернутися до суду захистом порушених прав. Ухвалою суду від 07.04.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 24.04.2023 здійснено перехід у справі з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 16.05.2023. 03.05.2023 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково на суму 750 доларів США. Заявив клопотання про виклик свідка [PERSON] 16.05.2023 у справі оголошено перерву до 23.05.2023 за клопотанням відповідача у зв`язку з викликом свідка [PERSON] 23.05.2023 у справі оголошено перерву до 06.06.2023 у зв`язку з викликом позивача для надання пояснень. 06.06.2023 розгляд справи відкладено до 06.07.2023 у зв`язку з неявкою позивача. 06.07.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.07.2023 за клопотанням представника позивача-адвоката Кравченко І.О. 25.07.2023 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, в яких просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2750 доларів США, судові витрати в розмірі 1224,62 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 25.07.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання зменшених позовних вимог в розмірі 2750 доларів США, а також судових витрат в розмірі 1224,62 грн., та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Представник позивача-адвокат Кравченко І.О. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про те, що зменшені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі та позивача. Відповідачем [PERSON] позов визнано частково. Відповідач [PERSON] на стадії доповнень до судового розгляду в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання зменшених позовних вимог, в якій проситиь розглянути справу без його участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що в м. Переяславі Київської області був очевидцем передання грошових коштів в розмірі 750 доларів США [PERSON] [PERSON] в якості повернення боргу зі слів [PERSON] у грудні 2021 року-лютому 2022 року, перебував в салоні автомобіля та допомагав [PERSON] дістатися місця проживання [PERSON] , якого може впізнати в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. Із оригіналу розписки вбачається, що 04.09.2021 відповідач [PERSON] взяв позику в позивача [PERSON] в сумі 4000 доларів США під десять відсотків на строк шість місяців, при місячній сплаті процентів. Відповідач [PERSON] зобов`язання за договором позики виконав частково повернувши позивачу 12.10.2021 грошові кошти в розмірі 750 доларів США. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 14.04.2021 у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічного висновку прийшов ВС при розгляді справи № 761/45701/16 у постанові від 16 січня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 483/1953/16-ц у постанові від 26.09.2018 та № 707/2606/16-ц від 31.10.2018. Із матеріалів справи вбачається, що оригінал розписки про отримання позики знаходиться в матеріалах справи. В розумінні положень статей 184, 190, 192, 193 ЦК України іноземна валюта входить до переліку майна, визначена індивідуальними ознаками та властивостями, які відносять її категорії грошових коштів. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Законодавством України визначені загальні принципи валютного регулювання, повноваження банків, та інших фінансових установ України, права та обов`язки цих суб`єктів валютних відносин, відповідальність за порушення валютного законодавства. Аналіз законодавства свідчить, що в Україні відсутня заборона на укладання цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання її як засобу платежу або як застави. При цьому, фізична особа не є суб`єктом валютного регулювання в Україні. Отже, передача фізичною особою власних грошових коштів в іноземній валюті іншій особі, створює між ними цивільно-правові відносини щодо такого виду майна та не є валютною операцією. З огляду на це, а також приписи статей 1046 та 1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що передані однією фізичною особою в розпорядження іншої особи грошові кошти, як специфічний вид майна особи, підлягають поверненню у тому самому виді (у тій самій валюті), у такому ж розмірі та у строки визначені у договорі позики, що і буде належним виконанням грошового зобов`язання позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), зроблено аналогічний правовий висновок та підсумовано, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Аналогічні висновки Верховного Суду містяться в постановах від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Враховуючи правові позиції Верховного Суду України та зміст договору позики (отримання у позику іноземної валюти), суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума коштів в іноземній валюті. Таким чином, позовні вимоги про стягнення коштів в розмірі 2750 доларів США підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду подано письмові документи: договір про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Кравченко Іриною Олегівною та [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 5 від 20.07.2023; квитанції до прибуткового касового ордера від 02.03.2023 та 20.07.2023 на суму 2000 грн та 6000 грн; копію ордера про надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 8000 грн, підтверджені належними та достатніми доказами, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього витрат за правничу допомогу, то позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Позивач при зверненні до суду з позовом оплатив судовий збір в розмірі 1224,62 грн. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial