Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Уповноважений представник позивача ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» звернувся до суду з позовом, у якому просить постановити рішення, яким визнати заТОВ «Компанія з управління активами «Актив» право власності на квартиру [ADDRESS] , площею 42,6 кв.м.; право власності на квартиру [ADDRESS] , площею 43,4 кв.м.. Також, просить витребувати з чужого володіння квартиру [ADDRESS] , площею 42,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936873046112 та квартиру [ADDRESS] , площею 43,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936987246112. Крім того, просить сягнути у користь позивача понесені ними судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 12.03.2020 позивач з матеріалів цивільної справи № 456/462/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «Інвест Гал Буд» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (квартиру [ADDRESS] ) отримав інформацію, що квартира [ADDRESS] площею 42,6 кв.м. та квартира [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] .. Однак, вказані квартири належали позивачу так як на момент їх реєстрації за [PERSON] такий був власником майнових прав на них та мав право, однак був позбавлений можливості зареєструвати право власності на такі за собою. Так, 16.08.2017 між ТОВ «Інвест Гал Буд» (продавець) та ТОВ «Компанія управління активами «Актив» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 16/08-17 СС3, підписаний зі сторони продавця директором [PERSON] , а зі сторони ТОВ КУА «Актив» - генеральним директором [PERSON] .. Відповідно до умов вказаного якого ТОВ «КУА «Актив» придбало у ТОВ «Інвест Гал Буд» майнові права на квартири у багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] (у договорі зазначена будівельна адреса: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] ), у подальшому на підставі сертифікату готовності та рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 206 від 29.08.2019 об`єкту будівництва присвоєну адресу [ADDRESS] . 16.08.2017 ТОВ «Інвест Гал Буд» передало відповідно до акту приймання - передачі ТОВ «КУА «Актив» придбані майнові права на квартири у об`єкті будівництва. Отже, станом на 16.08.2017 майнові права на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] належали на праві власності позивачу ТОВ «КУА «Актив». Будинок [ADDRESS] де розташовані квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] був зданий у експлуатацію 26.07.2019 (сертифікат серії ЛВ №162192070-696). Право власності на річ яка є нерухомим майном у силу норм ч. 2 ст. 331 та ч. 4 ст. 334 ЦК України підлягає державній реєстрації. Оскільки будинок [ADDRESS] станом на 16.08.2017 (дата передання за актом майнових прав на квартири позивачу) не був зданий у експлуатацію, то ТОВ «КУА «Актив» був позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартири як первинний власник, оскільки така можливість існує лише після здачі будинку в експлуатацію. Крім цього, позивач не здійснив реєстрацію права власності на квартири й після прийняття будинку в експлуатацію, оскільки був зайнятий передачею квартири у цьому ж будинку іншим покупцям. Можливістю зареєструвати право власності на квартири після здачі будинку у експлуатацію скористались недобросовісні набувачі, зокрема [PERSON] .. Так, як було досліджено Стрийським міськрайонним судом у справі № 456/462/20 згідно показів допитаного судом свідка [PERSON] (чоловік [PERSON] ) усі 8 спірних договорів, які були предметом позовних вимог по справах № 456/462/20, 456/456/20, 456/459/20, 456/1278/20, 456/1324/20, які начебто укладені між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Інвест Гал Буд» були фізично виготовлені у травні 2019, а не у 2017. При цьому ТОВ «Інвест Гал Буд» заперечує укладення з [PERSON] будь - яких договорів та правочинів, щодо зазначених спірних квартир. Станом на жовтень 2019 (дата складання актів прийому передачі об`єкта нерухомості № 07/СС3 від 04.10.2019 та довідки № 07/СС3 від 04.10.2019, акту прийому передачі об`єкта нерухомості № 02/СС3 від 04.10.2019 та довідки № 02 /СС3 від 04.10.2019, на підстав яких [PERSON] зареєструвала у ДРРП право власності на спірні квартири) ТОВ «Інвест Гал Буд» не міг передати майнові права на (квартири) будь -кому, оскільки, ще 16.08.2017 ті ж майнові права на ті ж квартири вже були передані за відповідним актом позивачу. 16.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] площею 42.6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936873046112, посвідчений Копиляк К.М., приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі № 57. Продаж вчинено сторонами за ціною 290770,00 грн. Також, 17.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] площею 43.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936987246112, посвідчений Копиляк К.М., приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі № 61. Продаж вчинено сторонами за ціною 296300,00 грн. Враховуючи, що відповідачі придбали квартири за «акційно» низькою ціною навіть для ринку м. Стрия, у позивача є обгрунтовані сумніви того, що відповідачі не знали чи не могли знати про незаконне набуття права власності на ці квартири [PERSON] , а також не помітили усі дефекти так званих правовстановлюючих документів. Більш того, 17.03.2020 ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1079/20 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] . Однак, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встигли здійснити переоформлення права власності та укласти вищевказані договори. Також, представник позивача вказуючи на правове обґрунтування позовних вимог послався на правовий висновок Великої палати Верховного Суду викладений у постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 згідно якого інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договрами купівлі - продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості(чи аналогічними правочинами, що підстерджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це може лише за умови завершення будівництва новостоверного об`єкта нерухомості відповідно до чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації. Таким чином вважає, що саме позивач ТОВ «КУА`Актив» мав би стати первинним власником спірних квартир шляхом реєстрації права власності на підставі Акту приймання - передачі майнових прав від 16.08.2017 та відповідної довідки про повний розрахунок. Однак, такого права позивач був позбавлений протиправними діями [PERSON] , тобто майно вибуло з володіння позивача поза його волею та без його відома. Тому враховуючи, що позивача проти його волі позбавили права власності на спірні квартири, які були відчужені [PERSON] третім особам (відповідачам по справі) під час дії заборони на відчуження, позивач відповідно має право витребувати це майно на підставі ст. 387,388 ЦК України, при цьому немає потреби окремо оскаржувати укладені правочини, на підставі яких відповідачі набули право власності на нерухоме майно Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву не скористались. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] подала письмові пояснення на позовну заяву у яких зазначила, що 27.07.2017 між нею та ТОВ «Інвест Гал Буд» було укладено договір № 02/СС3 купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] площею 42,6 м.кв. у багатоквартирному житловому будинку. Свої зобов`язання передбачені вказаним договором вона як покупець виконала - сплатила на користь ТОВ «Інвест Гал Буд» кошти. Свої зобов`язання передбачені договором ТОВ «Інвест Гал Буд» також виконав та передав згідно акту № 02/3СС прийому - передачі об`єкт нерухомості від 04.10.2019 квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 42,6 кв.м. та довідку № 02/СС3 від 04.10.2019, щодо оплати за договором купівлі-продажу майнових прав. Також, 27.07.2017 між нею ТОВ «Інвест Гал Буд» було укладено договір № 07/СС3 купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] площею 43,4 м.кв. у багатоквартирному житловому будинку. Свої зобов`язання передбачені вказаним договором вона як покупець виконала - сплатила на користь ТОВ «Інвест Гал Буд» кошти передбачені договором. ТОВ «Інвест Гал Буд» також виконав свої зобов`язання та передав згідно акту № 07/3СС прийому - передачі об`єкт нерухомості від 04.10.2019 квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 43,4 кв.м. та довідку № 07/СС3 від 04.10.2019, щодо оплати за договором купівлі- продажу майнових прав. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2022 позов ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» до ТОВ «Інвест Гал Буд», [PERSON] , треті особи [PERSON] [PERSON] , приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М. про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності, задоволено.Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 07/СС3, виданий 27.07.2017, видавник: Сторони договору; акт прийому-передачі об`єкта нерухомості, серія та номер: 07/3СС, виданий 04.10.2019 року.Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 02/СС3, виданий 27.07.2017, видавник: Сторони договору; акт прийому-передачі об`єкта нерухомості, серія та номер: 02/СС3, виданий 04.10.2019 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49166942 від 15.10.2019 15:06:53, [PERSON] , Стрийська районна державна адміністрація Львівської області. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49164693 від 15.10.2019 14:15:38, [PERSON] , Стрийська районна державна адміністрація Львівської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Львівського апеляційного суду від 20.03.2023 апеляційні скарги [PERSON] та представника [PERSON] адвоката Олексишин І.Б. - залишено без задоволення. Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2022 та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2022 залишено без змін. 01.05.2023 нею подано касаційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1278/20 від 24.05.2022, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1278/20 від 20.07.2022 та на постанову Львівського апеляційного суду від 20.03.2023. У зв`язку з цим вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, такою, що складена без урахування розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 30.05.2023 представником позивача адвокатом Огородник О.І. подано заяву про розподіл судових витрат позивача, згідно якої такий просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі № 456/824/23 за надання правової допомоги у Стрийському міськрайонному суді Львівської області у сумі 50 000 грн. та 17612,10 грн. судового збору. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2023 року головуючим суддею у справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 155/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2023 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про витребування нерухомого майна з чужого володіння прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 27.03.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 158/. 27.03.2023 у зв`язку з неявкою відповідачів підготовче судове засідання відкладено до 20.04.2023 /а.с. 169/ 20.04.2023 підготовче судове засідання відкладено до 08.05.2023 /а.с. 205/ Ухвалою суду від 08.05.2023 до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предсмеи спору залучено [PERSON] /а.с.25 т.2/ Ухвалою суду від 08.05.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгялду на 30.05.2023 /а.с.26 т. 2/. 30.05.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.07.2023 /а.с.57 т.2/ Ухвалою суду від 21.07.2023 справу відкладено на 03.08.2023 /а.с. 67 т.2/ Розгляд справи по суті відбувся 3.08.2023 за участю представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - адвоката Олексишин І. Б. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача адвокат Огородник О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд такі задоволити у повному обсязі. Також просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн., а також витрати понесені на оплату судового збору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Олексишин І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги заперчив та просив суд відмовити у їх задоволені. Також вказав, на те, що судові витрати, які заявлені представником позивача до стягнення з відповідачів є значно завищеними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 16.08.2017 року між ТОВ «Інвест Гал Буд» та ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» було укладено Договір №16/08-17-CC3 купівлі-продажу майнових прав від 16.08.2017 р. /а.с.111 т.1/ Відповідно до умов цього договору, ТОВ «КУА «Актив» придбала в ТОВ«Інвест Гал Буд» майнові права на квартири в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] (в договорі зазначена будівельна адреса: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (біля будинку [ADDRESS] ) в подальшому, на підставі сертифікату готовності та рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради №206 від 29.08.2019 р. об`єкту будівництва присвоєно адресу [ADDRESS] ). Відповідно до п.2.1. вказаного договору ТОВ «Інвест Гал Буд» продає, а ТОВ «КУА «Актив» купує майнові права на об`єкти нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно розділу 1 вказаного договору майнові права - це всі права на об`єкт нерухомості, які належать ТОВ «Інвест Гал Буд». Майнові права відчужуються покупцю у даному випадку ТОВ «КУА «Актив», який у звязку з цим набуває у майбутньому право власності на об`єкт нерухомості. Відповідно до п. 2.2. договору сторони погодили, що об`єкти нерухомості, майнові права на які є предметом за цим договором (їх характеристики та перелік) вказуються в додатку №1 «Перелік об`єктів нерухомості». Відповідно до додатку №1 «Перелік об`єктів нерухомості» від 16.08.2017 сторони визначили ряд квартир, майнові права на які 16.08.2017 було передано за актом позивачу. Серед інших квартир в переліку наявні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (біля будинку №4)./а.с.114-115 т.1/ У відповідності до п.4.1 договору сторони погодили ціну договору шляхом укладення окремого додатку №2 до договору «Порядок розрахунків та ціна майнових прав». Зокрема, відповідно до п.1.1. додатку №2 до договору від 16.08.2017 загальна вартість усіх майнових прав на об`єкти нерухомості складає 14579950,00 грн. (5500 грн. за 1 кв.м.)./а.с.116 т.1/ Відповідно до п.5.4.2 вказаного договору продавець (ТОВ «Інвест Гал Буд») запевняв покупця (ТОВ «КУА «Актив»), що квартири, майнові права на які є предметом договору нікому не продані і ні під якими заборонами не перебувають. Загальні збори обидвох сторін договору надали згоду на укладення такого правочину. Дане підтверджується протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Інвест Гал Буд» №15/08-2017 від 15.08.2017 та протоколом (рішення) загальних зборів ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» №74/1-17 від 15.08.2017. /а.с.119-121 т.1/ Згідно п.3.1 договору майнові права на об`єкти нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання Акту(ів) приймання - передачі майнових прав на об`єкти нерухомості. Так, відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі майнових прав від 16.08.2017 р. ТОВ «Інвест Гал Буд» передало ТОВ «КУА «Актив» усі придбані майнові права на квартири в Об`єкті будівництва, в т.ч. на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] /а.с. 117-118 т.1/ У відповідності до п. 3 вказаного Акту право власності на передані майнові права (усі наявні у продавця) переходять до покупця у день підписання цього Акту. Згідно акту звірки взаєморозрахунків за період з серпня 2017 по вересень 2019 між ТОВ «КУА «Актив» та ТОВ «Інвест Гал Буд» за договором №16/08-17 -СС3 купівлі - продажу майнових праввід 16.08.2017, копії платіжних доручень, а також копії довідки ТОВ «Інвест Гал Буд» від 12.09.2019 щодо 100% оплати за договором купівлі - продажу майнових прав вбачається факт отримання коштів ТОВ «Інвест Гал Буд» та належного розрахунку за договором №16/08-2017 зі сторони ТОВ «КУА «Актив» /а.с.128-140 т.1/ Судом встановлено, що 27.07.2017 між ТОВ «Інвест Гал Буд» у особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , згідно якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості, - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,6 кв.м.. У матеріалах справи наявна копія акту №02/3СС прийому -передачі об`єкта нерухомості (як сукупності майнових прав) підписаний сторонами вищевказаного договору 04.10.2019, а також довідка ТОВ «Інвест Гал Буд» 02/СС3, щодо 100 % оплати за договором купівлі - продажу майнових прав./а.с. 141-147 т.1/ Також, судом встановлено, що 27.07.2017 між ТОВ «Інвест Гал Буд» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , згідно якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,4 кв.м. У матеріалах справи наявна копія акту №07/3СС прийому - передачі об`єкта нерухомості (як сукупності майнових прав) підписаний сторонами вищевказаного договору 04.10.2019, а також довідка ТОВ «Інвест Гал Буд» 07/СС3, щодо 100 % оплати за договором купівлі - продажу майнових прав./148-154 т.1/ Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.10.2019 державним реєстратором Кубай В.Р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , індексний номер 49166942 від 15.10.2019, а також право власності на квартиру [ADDRESS] , індексний номер 49164693 від 15.10.2019. /а.с. 106 -110 т.1/ У відповідності до договору купівлі - продажу квартири від 17.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М, зареєстрований в реєстрі за №61, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] і зобовязується сплатити за неї обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору. Згідно п.3 вказаного договору квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,9 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 43,4 кв.м.. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу, продаж квартири вчинено за ціною 296300,00 грн., які продавець отримала повністю до підписання цього договору. Жодних претензій щодо розрахунку за договором купівлі-продажу сторони одне до одного не мають. Вартість квартири визначено за взаємним погодженням за відсутності будь-якого примусу чи збігу важких обставин. Відповідно до п.7 договору продавець надав гарантії покупцю про те, що квартира, що є предметом договору-купівлі-продажу не перебуває під забороною чи арештом та не відчужена нікому іншому, в спорі не перебуває, треті особи не заявляють прав на неї. Нотаріус при посвідченні цього договору отримав інформацію з ДРРП про відсутність заборон та арештів, про що зазначив в п.8 договору./а.с.84 -86 т.1/ 17.03.2020 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] /а.с.87 т.1/ Також, у відповідності до договору купівлі - продажу квартири від 16.03.2020 посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М., зареєстрованого в реєстрі за №57, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] і зобов`язується сплатити за неї обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору. Згідно п. 3 вказаного договору квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 15,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 42,6 кв.м.. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу, продаж квартири вчинено за ціною 290 770,00 грн., які продавець отримала повністю до підписання цього договору. Жодних претензій щодо розрахунку за договором купівлі-продажу сторони одне до одного не мають. Вартість квартири визначено за взаємним погодженням за відсутності будь-якого примусу чи збігу важких обставин. Відповідно до п.7 договору продавець надав гарантії покупцю про те, що квартира, що є предметом договору-купівлі-продажу не перебуває під забороною чи арештом та не відчужена нікому іншому, в спорі не перебуває, треті особи не заявляють прав на неї. Нотаріус при посвідченні цього договору отримав інформацію з ДРРП про відсутність заборон та арештів, про що зазначив в п.8 договору./89-91 т.1/ 16.03.2020 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] /92-93 т.1/ 17.03.2020 ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від (справа № 456/1079/20, провадження 2-з/456/15/2020) за заявою ТОВ «КУА «Актив» було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42.6 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1936873046112; та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43.4 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1936987246112, які належать [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] , проживаючій [ADDRESS] )./а.с.22-14 т.1/ Постановою Львівського апеляційного суду від 14.09.2020 апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а вищевказана ухвала Стрийського міськрайонног суду Львівської області від 17.03.2020 без змін./а.с.76-79 т.1/ В подальшому, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2022 (справа № 456/1278/20, провадження № 2/456/160/2022) позов ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» до ТОВ «Інвест Гал Буд», [PERSON] , треті особи [PERSON] [PERSON] , приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М. про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності, задоволено.Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 07/СС3, виданий 27.07.2017, видавник: Сторони договору; акт прийому-передачі об`єкта нерухомості, серія та номер: 07/3СС, виданий 04.10.2019 року.Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 02/СС3, виданий 27.07.2017, видавник: Сторони договору; акт прийому-передачі об`єкта нерухомості, серія та номер: 02/СС3, виданий 04.10.2019 року. Також, скасовано державну реєстрацію права власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49166942 від 15.10.2019 15:06:53, [PERSON] , Стрийська районна державна адміністрація Львівської області.Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49164693 від 15.10.2019 14:15:38, [PERSON] , Стрийська районна державна адміністрація Львівської області.Вирішено питання розподілу судових витрат./а.с.94-105 т.1/ Постановою Львівського апеляційного суду від 20.03.2023 апеляційні скарги [PERSON] та представника [PERSON] адвоката Олексишин І.Б. - залишено без задоволення. Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2022 року та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2022 року залишено без змін. /а.с. 184-195 т.1/ 01.05.2023 [PERSON] подано касаційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1278/20 від 24.05.2022, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1278/20 від 20.07.2022 та на постанову Львівського апеляційного суду від 20.03.2023./а.с.69-78 т.2/ Як вбачається з Єдиного державний реєстр судових рішень (Реєстр) ухвалою Верховного суду від 12.06.2023 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] .. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 41 Конституції України, закріплює, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону). Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно ч. 5 ст. 7, ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій й об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права. Відповідно до положення ст. 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Договір купівлі продажу майнових прав є одним з видів івестування та часто використовується як альтернатива інвестиційному договору. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.(ст. 658 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно зі ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Таким чином саме інвестор (власник майнових прав), є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідно до ч.1 ст. 387 ЦПК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст. 388 ЦК. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідний правовий висновок викледений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, справа № 183/1617/16, (п.п. 142-147), а також у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року, справа № 761/17142/15-ц, які суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Верховний Суд зазначає, що відповідно до ст. 388 ЦК України за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначення такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Позовні вимоги ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» вказують, що пред`явлений позов за своїм характером є віндикаційним позовом. При цьому, застосування вказаного способу захисту можливе лише за наявності факту вибуття речі з володіння власника. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку шляхом застосування саме такого способу захисту є те, що позивач має надати підтвердження вибуття із свого володіння майна. На переконання суду, для ухвалення законного та обгунтованого рішення у даній справі слід повно та всебічно дослідити обставини набуття позивачем майнових прав на спірні квартири, вирішити питання чи має право власник майнових прав на об`єкт нерухомого майна витребовувати таке нерухоме майно від добросовісного набувача та у який саме спосіб він може захистити свої права, тобто яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (див. постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (пункт 55) та від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31)). Так у ході судового розгляду судом було безпосередньо досліджені такі докази як договір купівлі - продажу майнових прав №16/08-17-CC3 від 16.08.2017 з додатками, акт приймання-передачі майнових прав від 16.08.2017 року, довідку про 100 % розрахунок, акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Інвест Гал Буд» та позивачем ТОВ «КУА «Актив» на підставі яких встановлено, що майнові права на спірні квартири, зокрема квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] починаючи з 16.08.2017 належали ТОВ «КУА «Актив» і в силу ст.658 ЦК не могли бути передані згідно актів приймання -передачі у 2019 році [PERSON] .. Жодних доказів розірвання, визнання недійсним вищевказаного договору №16/08-17-CC3 купівлі-продажу ТОВ «КУА «Актив» майнових прав від 16.08.2017 судом не здобуто, а сторонами не подано. Тобто, судом беззаперечно встановлено, що станом на час набуття майнових прав на спірні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] , а саме 04.10.2019, власником майнових прав на такі був саме позивач ТОВ КУА «Актив» і лише він міг як власник майна (товару) передати такі майнові права на нерухоме майно за договором купівлі -продажу, а не ТОВ «Інвест Гал Буд», який 16.08.2017 відчужив майнові права, у тому числі на спірні квартири ТОВ «КУА «Актив». Дані обставини, були безпосередньо встановлені рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2022 постановленим у справі № 456/1278/20 за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» до ТОВ «Інвест Гал Буд», [PERSON] , треті особи [PERSON] [PERSON] , приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М. про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності. З вказаними висновками суду погодилась і колегія суддів Львівського апеляційного суду постановивши 20.03.2023 постанову, якою вищевказане рішення суду залишено без змін. Вказаними рішеннями судів, було встановлена недійсність договорів купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] та № 02/СС3 від 27.07.2017, які були укладені між ТОВ «Інвест Гал Буд» та [PERSON] та акти прийому - передачі об`єкта нерухомості №07/СС3 та № 02/СС3 від 04.10.2019, на підставі яких така 15.10.2019 зареєструвала право власності на майно, а саме спірні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та у подальшому відчужила такі шляхом укладення договорів купівлі - продажу квартири від 17.03.2020 та від 16.03.2020 з [PERSON] та [PERSON] . Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17. Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2020 року у справі № 591/245/17, від 12 жовтня 2020 року у справі № 814/435/18, від 27 листопада 2020 року у справі № 440/525/19, від 20 квітня 2021 року у справі №817/1269/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/1581/18 та від 30 вересня 2021 року у справі №826/7424/17. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що рішення у справі № 456/1278/20 за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» до ТОВ «Інвест Гал Буд», [PERSON] , треті особи [PERSON] [PERSON] , приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Копиляк К.М. про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності, яке переглянуто Львівським апеляційним судом, ухвалено щодо тих же осіб, які є учасниками цієї справи, та з приводу тих же обставин, а тому такі мають преюдиційне значення для розгляду даної справи та відповідно доказуванню не підлягають. При цьому подання третьою особою [PERSON] касаційної скарги на вказані рішення судів не спростовують висновків суду про преюдиційність таких рішень, оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 20.03.2023 у силу ст. 384 ЦПК України набрала законної сили з дня її прийняття, а матеріали справи не містять даних про те що суд касаційної інстанції у порядку ст. 436 ЦПК України постановив ухвалу про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення. Таким чином на даний час договори купівлі - продажу майнових прав на квартиру № 07/СС3 від 27.07.2017; акт прийому-передачі об`єкта нерухомості №07/3СС, виданий 04.10.2019 року, а такождоговір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , від 27.07.2017, акт прийому-передачі об`єкта нерухомості № 02/СС3, виданий 04.10.2019 року визнані судом недійсними.Реєстраційні дії що реєстрації речових прав на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] за [PERSON] скасовано. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч.3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч.2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( [PERSON] ). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Згідно ч.5ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Отже, рішення суду не є підставою для недійсності нікчемних правочинів, бо вони не судом визнаються недійсними, а є такими із самого їх вчинення. Рішення суду є підставою для застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, про що слід заявляти, звертаючись до суду. Так, [PERSON] усвідомлюючи факт незаконного набуття права власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , будучи обізнаною про наявність майнових претензій, щодо вказаних квартир з боку позивача, маючи можливість дізнатись про наявність судової заборони на відчуження таких квартир шляхом накладення на них арешту, згідно ухвали суду від 17.03.2020, незадовго після реєстрації права власності на вказані квартири за собою, уклала з відповідачами [PERSON] та [PERSON] 16.03.2020 та 17.03.2020 договори купівлі- продажу квартир, згідно яких відчужила вказані квартири, майнові права на які належали позивачу. З урахуванням вищенаведених встановлених обставин, суд вважає, що вищевказані правочини, були свідомо спрямовані на незаконне заволодіння належним позивачу майном, а тому суд приходить до висновку про нікчемний характер вказаних договорів купівлі - продажу квартир. Жодних належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на спростування вищевказаних фактів відповідачами у судовому засідання надано не було. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 вбачається, що інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України). У звязку з вищенаведеним, врахувавши той факт, що саме у позивача ТОВ «КУА «Актив» як власника майнових прав на спірні кваритири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які йому належали згідно Акту приймання - передачі майнових прав від 16.08.2017 та відповідної довідки про повний розрахунок з ТОВ «Інвест Гал Буд», після введення будинку [ADDRESS] , що мало місце 26.07.2019, виникли права тотожні праву власності, а договори купівлі - продажу № 07/СС3, № 02/СС3 від 27.07.2017 та акти прийому - передачі нерухомості від 04.10.2019 на вказані квартири [PERSON] у судовому порядку були визнані недійсними, тому саме позивач має право звертатись до суду за їх захистом у порядку передбачено ст. 388 ЦК України, зокрема шляхом витребування такої нерухомості від інших осіб набувачів (відповідачів), які прибали це майно за відплатним договором у особи ( [PERSON] ), яка незаконно заволоділа ним не з волі власника та у подальшому відчужила. Вказані факти сторонами у судовому засіданні не заперечувались та не спростовані. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту права власності позивача є саме віндикаційний позов до осіб, за якими зареєстровано право власності, а тому позовні вимоги у частині витребування із володіння майна слід задоволити, шляхом витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «КУА «Актив»квартири [ADDRESS] площею 42,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936873046112 та шляхом витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ«КУА «Актив»квартири [ADDRESS] площею 43,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936987246112, що буде ефективним та належним способом захисту у даному випадку. Щодо позовних вимог у частині визнання за ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» від імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду не диверсифікованого виду закритого типу «Інвест Гал Буд» права власності на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13.07. 2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 56)). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц, від 6.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 37)). Тобто зміст такого позову полягає у внесенні до відповідного державного реєстру запису (відомостей) про право власності держави на цю ділянку. Такий запис засвідчуватиме, що держава як власник спірної земельної ділянки відновила володіння останньою. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння суд витребовує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем (у спірних правовідносинах - за державою) права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (у спірних правовідносинах - за кінцевим набувачем) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.01 2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Таким чином, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання за ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» від імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду не диверсифікованого виду закритого типу «ІнвестГалБуд» права власності на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] не є належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача у даному випадку у звязку з чим відмовляє у їх задоволенні. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме слід витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив», квартиру [ADDRESS] , площею 42,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936873046112. Також витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив», квартиру [ADDRESS] , площею 43,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936987246112. В задоволенні решти позовних вимог, а саме у частині визнання за ТОВ «Комапнія з управління активами «Актив» від імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду не диверсифікованого виду закритого типу «ІнвестГалБуд» права власності на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] слід відмовити у звязку з обранням неналежного способу захисту. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 8 806,05 грн.. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представником позивача адвокатом Огородник О.І. долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оригінал ордеру від 15.02.2023 про надання правничої допомоги ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» на підставі договору про надання правничої допомоги №7/2020 від 10.03.2020, копію договору № 7/2020 про надання професійної правничої допомоги від 10.03.2020 укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» та адвокатом Огородник О.І., Додаткову угоду №1 до Договру № 7/2020 згідно якого п.3.1 договру викладено у наступній редакції «правова допомога передбачена предметом цього Договору, оплачується клієнтом виконавцю відповідно до умов, визначених у Додатку до цього Договору», Додато № 15 до Договору № 7/2020 згідно якого встановлено фіксований гонорар адвоката за надання усіх послуг з представництва клієнта за позовом клієнта до [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50 000 грн., Акт № 15 про надані послуги згідно Додатку № 15 до Договору № 7/2020 підписаний сторонами 24.05.2023 згідно якого сторони узгодили, що послуги надані, їх якість влаштовує сторони та клієнт зобов`язується оплатити такі у розмірі 50 000 грн. на протязі 20 робочих днів з дня постановлення рішення у справі № 456/824/23 Стрийським міськрайонним судом. Суд погоджується з доводами представника позивача - адвоката Огородник О.І. про те, що долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом правової допомоги ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» при розгляді справи № 456/824/23, оскільки такі судом оглянуті в судовому засіданні, однак критично оцінює розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 50 000 грн., з огляду на наступне. Так, суд аналізуючи надані докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, враховуючи принципи реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, та їх пропорційності до предмета спору, складність справи, виконані роботи, та те, що справа перебувала у провадженні суду нетривалий період часу та у такій було проведено 4 судових засідання у яких брав участь представник позивача адвокат Огородник О.І., який вживав заходів для захисту прав клієнта шляхом складення процесуальних та інших документів, збирання доказів, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд приходить до переконання, що заявлені ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. є значно завищеними та вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума 25 000 грн..

Outcome: approved