Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 658 000 грн., трьох процентів річних у розмірі 42 131,34 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 261 821,76 грн. Позов обґрунтовується тим, що 10 та 30 березня 2021 року [PERSON] помилково здійснив переказ грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок [PERSON] в сумах 527 200 грн. та 130 800 грн. відповідно. Такі кошти відповідач набув без остатньої правової підстави, так як будь-які договірні або інші відносини між сторонами відсутні. Тому, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), просить стягнути з відповідача безпідставно набуті ним кошти, і відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК три проценти річних та інфляційні нарахування. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов повністю та пояснив, що стороною позивача неодноразово вживалися заходи щодо повернення помилково перерахованих коштів відповідачу шляхом переговорів, однак такі кошти [PERSON] не повернуто. Відповідач [PERSON] , якому у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику [PERSON] у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК), за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом з копії платіжного доручення від 10 березня 2021 року № В881090098, копії платіжної інструкції від 30 березня 2021 року № 8881072180, листа Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 17 травня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230517/24346 встановлено, що 10 та 30 березня 2021 року [PERSON] на належний [PERSON] рахунок № [NUMBER] , здійснено переказ грошових в сумі 527 200 грн. та 130 800 грн. відповідно (коментар до платежів: переказ на рахунок в іншому банку). Згідно з частинами 1, 2 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене свідчить про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Права ж особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК, які дають право витребувати в набувача це майно. Стороною позивача стверджено, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, кошти у сумах 527 200 грн. та 130 800 грн. перераховані позивачем відповідачу помилково і не повернуті [PERSON] . Такі обставини [PERSON] не оспорено, будь-яких заперечень до суду від [PERSON] не надходило і матеріали справи не містять таких відомостей. Тому, суд дійшов висновку про задоволення позову, так як вказані грошові кошти є безпідставно набутим майном, а тому на підставі ст. 1212 ЦК підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дія ст. 625 ЦК поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 1 червня 2016 року в справі № 910/22034/15, від 1 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 908/2552/17. Отже, наявні підстави для задоволення позову і в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК трьох процентів річних в сумі 42131,34 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 261 821,76 грн. згідно з поданим позивачем розрахунком, який не оспорений відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 7 695,52 грн.

Outcome: approved