Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2012 року по 23.02.2022року в розмірі 77213 грн. 02 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з теплопостачання. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг, станом на 24.02.2022року у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.11.2012 року по 23.02.2022року в розмірі 77213 грн. 02 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання, а також судові витрати. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в позові просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає частково в межах 3-річного строку та просить застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач. Заборгованість відповідача за вказані вище послуги за період з 01.11.2012 року по 23.02.2022року складає 77213 грн. 02 коп. що підтверджується відомістю про нарахування і оплату за послуги з теплопостачання (а.с.3). Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.. Пунктом першим частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів;, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою відповідача та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поданням заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не перериває позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020року у справі №712/8916/17). Отже, суд розглядає позовні вимоги Підприємства в межах позовної давності, тобто з липня 2020 року, оскільки позивач у липні 2023 року звернувся до суду з даною позовною заявою. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги за послуги теплопостачання за період з 01 липня 2020 року по 23.02.2022 року становить - 29424 грн. 78 коп. Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги повинні бути задоволені частково, в межах строків позовної давності з 01 липня 2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 29424 грн. 78 коп. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідачів витрати, пов`язані зі сплатою ним при пред`явленні позову судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial