Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на її користь, [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] додаткові витрати, що раніше були оплачені/понесені нею на медично обстеження та лікування дитини [PERSON] [INFO] , грошові кошти у сумі - 3 397,15 грн. (три тисячі триста дев`яносто сім гривень 0,15 копійок). Визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з нею, її матір`ю [PERSON] . Позивач зазначає, що вона перебувала у законному шлюбі з [PERSON] від якого у нас народилася донька [PERSON] [INFO] . Нажаль, сімейне життя з Відповідачем у нас не склалося через небажання відповідача нести відповідальність за родину, його небажання працювати та утримувати сім`ю, часте вживання алкогольних напоїв, сварки та непорозуміння. відповідач не дбав ні про неї, а ні про дитину, вони проживали у будинку її батьків і відповідача це влаштовувало, він не прагнув до того, щоб придбати їхнє спільне сімейне житло. Офіційно ніде не працював та не намагався влаштуватися на роботу з гідною заробітною оплатою, метою забезпечити собі та сім`ї належний рівень життя. Відповідач дитиною займався мало часу, саме на ній лежав тягар утримання дитини, забезпечення її усім необхідним: одягом речами, їжею, оплачувала ліки, продукти, лікування, тощо. Після розірвання шлюбу, яким було розірвано Києво-Святошинським районним судом Київської області 08.06. 2021 року дитини тощо, не завжди Відповідач вважає за потрібне надати їй грошові кошти на утримання дитини, тому вона була вимушена звернутися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. У зв`язку з тим, що лише у листопаді 2021 року нею було отримано судовий наказ та направлено його поштою до Державної виконавчої служби Шепетівського районного відділі виконавчої служби у Хмельницькій обл., з метою відкриття виконавчого провадження - аліменти відповідачем зараз не сплачуються, так як ще й досі не відкрито виконавчого провадження, але дитина потребує щодня догляду, їжі, одягу, медичного обстеження, тощо. Всі додаткові витрати цілком і повністю лежать на їй, для повного та належного утримання, розвитку, навчання та виховання дитини суми аліментів, що буде сплачуватися все одно не вистачить, щоб належним чином утримувати доньку. Але станом на сьогодні виконавчого провадження не відкрито, а дитина потребує харчування, розвитку лікування щодня. Вона, як мати дбає про всебічний розвиток нашої спільної з відповідачем дочки, намагаюсь створити їй гарні умови життя та розвитку, намагаюсь забезпечити її не тільки їжею та одягом, а забезпечити як найкращі умови у всьому. Також додатково вона сплатила грошові кошти на медичне обстеження дочки, витрати на лікування та медичне обстеження несе тільки вона, а відповідач взагалі не турбується про дочку у фінансовому сенсі. Відповідно до викладеного позивач вважає, що відповідач зобов`язаний платити на користь позивача частину зазначених витрат, які поніс позивач у сумі 6 794,30 гривень за медичне обстеження та лікування дитини з травня по листопад 2021 року. Станом на даний час вона з дитиною проживає у будинку, який в тому числі належить, і їй, вони зареєстровані постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Дитина повністю утримується нею, саме вона забезпечує дитині і собі належний рівень життя, батько дитини - відповідач ніде офіційно не працює, фактичне місце його проживання мені невідоме, відомо, що він проживає у м. Київ та періодично влаштовується на роботу без офіційного працевлаштування. Стосунки з Відповідачем у них конфліктні, тому що він не дбає про їхню спільну дочку, не виконує свій батьківський обов`язок щодо її утримання, постійно відмовляється надавати кошти на утримання дитини На звернення до суду з вимогою про визначення місця проживання дочки [PERSON] [INFO] разом з нею, її спонукають неодноразові твердження Відповідача про те, що він у будь-який день прибуде до її помешкання, забере дочку та поїде з нею жити до себе в село Судилків Хмельницької області. Відповідач не вважає за потрібне узгоджувати з нею графік побачень з дочкою, а прибуває до її помешкання, коли йому заманеться, неодноразово приходив о 6 годині ранку та ще й на підпитку. Відповідач не розуміє, що такі спонтанні появи шкодять інтересам дитини. Відповідач не поважає а ні власну дитину, а ні її, не враховує розпорядок нашого дня. А коли дійсно потрібна його допомога, щоб побув з дитиною, або відвіз її до лікаря, то завжди Відповідач відмовляє, мотивуючи тим, що це її дитина, то вона і зобов`язана самостійно її возити до лікаря, бо в нього на це немає часу. Вона непокоється за долю їхньої спільної малолітньої дочки [PERSON] , у неї є страх, що Відповідач дійсно виконає свою обіцянку і насильно забере у неї дочку та вивезе у невідомому напрямку, або вивезе до с. Судилків, Хмельницької області, де мешкають батьки відповідача, після чого доступ до дитини їй буде обмежено. Вона дуже непокоється, що Відповідач стримає своє слово та відбере у неї дитину. Відповідач не має постійного офіційного місця роботи, немає власного житла вживає алкогольні напої та веде не зовсім правильний спосіб життя, тому проживання малолітньої дитини з ним буде суперечити її правам та інтересам, адже Відповідач її не зможе забезпечити та влаштувати належний рівень життя. У місті Києві він проживає то у друзів, то на орендованих квартирах, де саме їй не відомо. Вона ж навпаки - офіційно працевлаштована, має постійні підробітки, має приватний будинок з усіма зручностями, дитина повністю усім забезпечена. У них з дитиною цілковите порозуміння. Вона її виховує чемною, доброзичливою, позитивною дівчинкою. В той же час дитину проти батька вона не налаштовує та не проти участі батька у житті їхньої дочки. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] до суду відзиву на позовну заяву не направляв. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради, Бучанського району, Київської області у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду направили заяву у якій просили суд розгляд справи провести без участі їх представника. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з [PERSON] від якого у них народилася донька [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду від 08.06.2021, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до судового наказу, який виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області від 13.10.2021 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду (21.05.2021 року). Враховуючи вищезазначені обставини, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вищезазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 61-2371св18, від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Окрім цього, слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. Позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19 визначає, що особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитини потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком /матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтвердженні відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини - долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг, придбання ліків долучаються до матеріалів справи в оригіналі. Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини. Так, позивачем на підтвердження розрахунків додаткових витрат надано копії: актів про надані медичні послуги, актів здачі-отримання робіт, актів виконаних робіт, довідок, рахунків-актів, талонів-направлень на дослідження, квитанцій, рахунків. Таким чином на підтвердження понесених додаткових витрат: - акт №ВС.229760 від 08.11.2021, який виданий ТОВ «ВАСЕДА» на суму 2340,00 грн за оплату медичних аналізів. - талон направлення на дослідження від 05.05. 2021 року, який виданий ЗОЗ «СМДЦ» «АЦМД» на загальну суму 2140, 00 грн. - акт №ВС.223744 від 31.08.2021, який виданий ТОВ «ВАСЕДА» на суму 760,00 грн. - акт №ВС.225748 від 27.09.2021, який виданий ТОВ «ВАСЕДА» на суму 520,00 грн. - акт №ВС.226135 від 01.10.2021, який виданий ТОВ «ВАСЕДА» на суму 480,00 грн. - акт №ВС.229364 від 03.11.2021, який виданий ТОВ «ВАСЕДА» на суму 520,00 грн. - чек за №84508 на загальну суму 34, 30 грн., який виданий ТОВ «АЙ ПІ ЛІКИ». Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. При цьому суд звертає увагу на те, що у разі, якщо розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, або має заборгованість зі сплати аліментів, то позивачка має право звернутися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, або про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також суд враховує матеріальне становище сторін та наявність ще однієї дитини на утриманні відповідача. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути понесені додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3397 грн. 15 коп., що підтверджені відповідними доказами. З приводу визначення проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , судом встановлено наступне. Відповідно до висновку до суду про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю від 30.06.2022 №177/18 Борщагівська сільська рада вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Також з висновку вбачається, що дитина наразі проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою працівником КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради, Бучанського району, Київської області», 08 червня 2022 року, проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітньої, [PERSON] є окрема кімната, ліжко, шафа, стіл для виконання завдань, облаштовано місце для ігор. Малолітня, [PERSON] у повній мірі забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Зі слів матері, вона перешкод у спілкуванні сина з батьком не чинить. Батько [PERSON] надав згоду на визначення місця проживання дочки разом з матір`ю [PERSON] . Так, відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини. У силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved