Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Позивач в січні 2022 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.10.2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20 000 грн., що підтверджують довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 15.12.2021 року загальна сума заборгованості відповідача становила 36906,53 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 29968,94 грн., 6937 грн.59 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. З цих підстав АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б.н. від 18.10.2016 року у сумі 36906 грн. 53 коп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник відповідача подала відзив на позов в якому посилається на те, що відповідач підтверджує ту обставину, що 18.10.2016 року ним було підписано анкету-заяву у відділенні банку з метою отримання платіжної картки, яку відповідачем було отримано в той день. Проте, умови та правила надання банківських послуг, доданих до позовної заяви відповідач не підписував. Також посилається на те, що 15.04.2021 року за адресою м.Київ, пр.Героїв Сталінграда, 46 з належного відповідачу автомобіля невстановленими особами було викрадено чорний портфель, в якому знаходилися речі [PERSON] , в тому числі банківська картка АТ КБ «ПриватБанк», свідоцтво про реєстрацію права власності на автомобіль , паспорт на ім`я [PERSON] , водійське посвідчення на ім`я [PERSON] , а також мобільний телефон з номером телефону [NUMBER] . Крадіжку [PERSON] помітив не відразу, оскільки в той же день виїхав в село де перебував до 22.04.2021 року. Після повернення до м.Києва 28.04.2021 року [PERSON] відновив номер телефону та 28.04.2021 року зайшов на свою електронну пошту, [PERSON] виявив, що 16.04.2021 шляхом використання його мобільного телефону невстановленими особами було здійснено платежі з його банківської картки. 29.04.2021 року [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» та виявив, що невстановленими особами 16.04.2021 року було здійснено збільшення кредитного ліміту по кредитній картці [PERSON] з 20 000 грн. до 50 000 грн. з картки здійснювалися платежі та інші операції по картці. Усього витрат по картці для виплат [NUMBER] було здійснено на суму 48655 грн., що підтверджується випискою на картці/рахунку за період 16.04.2021. Про вказане кримінальне правопорушення, що полягало у викраденні його речей було подано заяву до Оболонського УП ГУ НП в м.Києві 30.04.201 року, також відповідачем було подано звернення до Департаменту кіберполіції № 129963, за результатами розгляду якого матеріали було направлено до Оболонського УП ГУ НП у м.Києві. 21.05.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення № 12021105050001775 за заявою відповідача за ч.1 ст.185 КК України. Досудове розслідування наразі триває. Просить суд в задоволенні позову відмовити також зазначає, що попередній розрахунок витрат на правничу допомогу складає 14 000 грн., які просить стягнути з позивача на користь відповідача. Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій посилаються на те, що борг нараховано відповідно до умов договору. Стосовно твердження відповідача щодо заволодіння коштами з кредитної картки, зазначають, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що 16.04.2021 року не ним особисто виконані наведені у виписці операції. Клієнт зобов`язаний застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п.1.12.10 УіП); інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п.1.1.2.11УіП); Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карки на стоп-листа Платіжної системи (п.п.1.1.5.29 Договора). Зазначають, що 16.04.2021 року переказ коштів був здійснений через Приват 24, який можливо здійснити лише за допомогою входу в сервіс Приват 24, а отже введення паролю для такого входу, використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації, а саме інформації про платіжну карту, номер платіжної карти, термії її дії, та CVV код, також мати в наявності мобільний телефон, який зареєстрований ним в банківській системі, для отримання ОТП-паролю. На даний час за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення відповідача з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Враховуючи п.1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Вважають, що з боку Банку порушення умов договору та норм закону відсутні. Також вказують, що витрати на правничу допомогу адвоката на даний час не є актуальними до моменту ухвалення рішення у справі. Зауважували, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом , що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Просили суд позов задовольнити. 03.03.2023 року представник відповідача адвокат Шкред А.О. подала заперечення в яких посилається на те, що 18.10.2016 року, підписуючи анкету-заяву сторони не погоджували розмір відсотків та штрафні санкції. Вважає, що за період з 01.01.2017 року по 01.04.2021 року банком безпідставно списано відсотки та пеню в загальній сумі 9207 грн. 11 коп., а після 07.04.2021 року послугами банку відповідач не користувався і в квітні 2021 року у відповідача викрадена була банківська картка. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з обставин викладених у відзиві та письмових запереченнях, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача - адвоката А.О.Шкред, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 18.10.2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З матеріалів справи убачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Довідку про умови кредитування. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором від 18.10.2016 б/н становила 36906 грн. 53 коп., у тому числі заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у сумі 29968,94 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 6937 грн.59 коп. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Ч. 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 18.10.2016 року процентна ставка за кредитом не зазначена, як і не зазначена пеня. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.10.2016 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Довідку про умови кредитування як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір від 18.10.2016 року б/н, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідач також доводить суду, що 16.04.2021 року не ним підписувалася довідка про кредитування, посилаючись на те, що мобільний телефон та банківська картка у нього була викрадена. Статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Разом з тим, суд вважає, що відповідачем не вжито необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами, у випадку крадіжки його телефона та банківської картки та вчасно не проінформовано банк та правоохоронні органи про крадіжку, у зв`язку з чим саме він має нести відповідальність за здійснення операцій за його електронним платіжним засобом. На підтвердження позовних вимог позивач надав довідку підписану сторонами в електронному виді про умови кредитування від 16.04.2021 року. Відповідач в свою чергу оспорюючи підписання вказаних умов не надав належних доказів на спростування вказаних обставин. Суд вважає, що заборгованість з 16.04.2021 року виникла внаслідок необачної поведінки відповідача, так як саме його бездіяльність в період з 15.04.2021 року по 29.04.2021 року(дата звернення до банку) призвела до незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою відповідача. При цьому суд вважає, що відповідач [PERSON] не вжив необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами, у випадку крадіжки його телефона, вчасно не проінформувала банк та правоохоронні органи про крадіжку, у зв`язку з чим саме він має нести відповідальність за здійснення операцій за його електронним платіжним засобом. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Слід стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості за кредитом в розмірі 27699 грн.42 коп. Частково задовольняючи позов суд враховує доводи представник відповідача, що Банком безпідставно проводилося стягнення відсотків та пені за період з 01.01.2017 року по 01.04.2021 року в загальній сумі 9207 грн. 11 коп., оскільки їх розмір сторони не погоджували умовами договору, протилежне судом не встановлено. Довідка про умови кредитування датована лише 16.04.2021 року. Отже, із загальної суми боргу 36906 грн.53 коп. слід відмінусувати 9207 грн. 11 коп. і стягненню підлягає сума боргу за тілом кредиту в розмірі 27699 грн.42 коп. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Згідно зі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1862 грн. 06 коп. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial