Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі перебував в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано 22 серпня 2016 року. Від подружніх стосунків у них народилась донька [PERSON] , яка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач створив всі необхідні й достатні умови для повноцінного життя дитини, самостійно повністю матеріально забезпечує її, має квартиру, яка знаходиться в її безоплатному користуванні, а тому вбачається необхідність визначення постійного місця проживання дитини з батьком. 09 березня 2023 року представником відповідача за первісним позовом на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити позивача за первісним позовом у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що 12 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від шлюбу у сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Наразі дитині майже 13 (тринадцять) років. Згодом, 22.08.2016 року, Рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. У позовній заяві Позивач зазначає наступне: «після розлучення, за домовленістю з відповідачкою, наша дочка постійно проживала і на сьогоднішній день проживає зі мною, за адресою: [ADDRESS] », Наголошуємо на тому, що твердження відносно того, що дитина проживала та постійно проживає з позивачем не підтверджуються будь-якими доказами та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки починаючи з 2020 року та по теперішній час дитина проживає разом матір`ю [PERSON] , що підтверджується письмовими поясненнями свідків. Згідно письмових пояснень свідків вбачається, що; «Дитина виглядає охайно та оглянутою, мати піклується та доглядає за донькою, виховує її. Дитина є вихованою, чемною дитиною. З письмових пояснень вбачається, що батька дитина не бачила останні З (три) роки. Він проживає окремо від [PERSON] та доньки. [PERSON] завжди в хорошому настрої, у них дуже добрі відносити з матір`ю». Відтак, при визначенні місця проживання дитини - повинна бути вислухана сама дитини, з`ясовано особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підтвердження своїх доводів позивачем були додані до позовної заяви документи чотирьох річної давності, а саме: 31.01.2019р. - Акт обстеження житлово ~ побутових умов; 31.01.2019р. - Характеристика з місця проживання; 19.02.2019р. - Висновок виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. З огляду на вказані документи чотирьох річної давності не можливо встановити фактичне місце проживання дитини у зв`язку з тим, що вказані документи втратили свою актуальність. Так, згідно із положеннями частин 4, 5 статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наявне в матеріалах справи рішення Броварської міської ради Київської області № 215 від 19.02.2019 року та Висновок виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 04-22/178 від 19.02.2019р., приймалось за особистим зверненням Позивача, а не у зв`язку із розглядом судом справи № 361/1907/22. На підставі вище викладеного, вважаємо відсутні підстави для задоволенні позову про визначення місця проживання дочки разом із батьком [PERSON] Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. У поясненнях, поданих до суду (а.с. 51-52) просять врахувати висновок, прийнятий 19.02.2019р. про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. 09 березня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської радим Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що з травня 2009 року з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 22 серпня 2016 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області. Від шлюбу [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Разом з малолітньою донькою позивачка ( за зустрічним позовом) проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2020 року та по теперішній час. До травня 2022 року між відповідачем (за зустрічним позовом) та нею не виникало суперечностей з приводу визначення місця проживання доньки, оскільки донька вже більше трьох років проживає з позивачкою. Враховуючи те, що наразі виникла спірна ситуація щодо визначення місця проживання дитини позивачка (за зустрічним позовом) змушена звернутися до суду із відповідним позовом. [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, всі вимоги підтримує та просить їх задовольнити ( а.с.203 том.1). Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 12 травня 2009 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який 22 серпня 2016 року розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області (а.с.10). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] ( а.с.9). Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] ( а.с.58-63 том 2). Згідно копії довідки Громадської організації «Український центр освіти» УНЗ «Школа «Материнка» ім.. Д.Павличка у Варшаві» малолітня [PERSON] , учениця 7 класу, навчається з 01.09.2022 року по 26.05.2023 року у НЗ « Школа « Материнка» ім.. Д. Павличка у Варшаві» ( а.с.64 том.2). Згідно пояснень наданих [PERSON] вона хоче і надалі проживати разом з матір`ю [PERSON] у м. Варшава, Республіки Польща ( а.с.67 том.2). Згідно характеристики, складеної директором школи та класним керівником, дитина забезпечена умовами для навчання, навчається добре, батьки приділяють належну увагу вихованням дитини (а.с.12). Згідно з актом обстеження житлово - побутових умов від 31.01.2019 року за № 11 , складеним депутатом Броварської міської ради Здоровець О.М. донька [PERSON] ( зі слів [PERSON] - позивача за первісним позовом) проживає разом з батьком (а.с. 18). Батько за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, проживає разом з дитиною. (а.с. 19), має у приватній власності квартиру загальною площею 86,2 кв.м. (а.с. 20,21). Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання. Згідно висновку, складеного органом опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 19.02.2019р. №04-22/178 визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. П.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, Декларацією прав дитини 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 2, 8 ст. 10 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно вимог ч.ч.1-2 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Із системного тлумачення принципів 2, 6 Декларації прав дитини 1959 року, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини 1989 року, ст. ст. 141, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону та встановлених судом обставин тривалості проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] , визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає першочерговому врахуванню інтересів дитини. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. При цьому суд враховує, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд встановив, що у матері наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, а також враховуючи інтереси самої дитини, сталі соціальні зв`язки дитини, дитина проживає з разом з матір`ю, висловила бажання і надалі проживати з мамою, її психологічний стан, суд приходить до висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню її інтересів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задоволення зустрічної позовної заяви.

Outcome: approved