Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2022 шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилась проживати біля позивачки. Відповідач належним чином з дитиною не спілкується, життям та здоров`ям не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере. Позивачка забезпечена належними умовами для проживання, утримання та виховання дитини, просила визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Фармуги В.С. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 2017 року виконкомом Стецівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2017 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 11. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.07.2021 Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] народився [INFO] у м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 255, батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї № 684 від 08.03.2021, виданою виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, до складу сім`ї [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] , [INFO] , не працює, на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 07.05.2021, [PERSON] - чоловік, [INFO] , не працює, трудової книжки не має. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.12.2022 № 2026, складеного виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в ході обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Матеріально-побутові умови задовільні. З довідки від 20.02.2023 № 5, виданої Джурівською ДШМ ім. Ярослава Барнича вбачається, що [PERSON] працює викладачем хореографії у Джурівській дитячій школі мистецтв ім. Ярослава Барнича. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Снятинської міської ради, затвердженого рішенням Органу опіки та піклування Снятинської міської ради № 131-05/2023 від 14.04.2023, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом із матір`ю. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та Цивільного кодексу України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Задовольняючи позов та визначаючи місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. При визначенні місця проживання дитини суд враховує, що позивачка займається вихованням дитини, піклується про неї, має житло, в якому створені усі належні умови для виховання дитини. Дитина постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, оскільки мати має постійну роботу та забезпечена матеріально. Натомість відповідач не займається вихованням дитини, на теперішній час знаходиться за кордоном, а отже не зможе на постійній основі належним чином виконувати батьківські обов`язки по утриманню та вихованню дитини. Підстави, передбачені ч. 2 ст. 161 СК України, відповідно до яких суд не може передати дитину для проживання з матір`ю, у судовому засіданні не встановлені. На думку суду, залишення малолітньої дитини проживати з матір`ю у її звичному середовищі з належним доглядом про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку. За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини та ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] підлягають задоволенню, а таке рішення суду буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № ПН2712699 від 20.02.2023 про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved