Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

1. Описова частина 29.03.2023 [PERSON] , в особі свого представника адвоката Мусевич А.І., звернулася до суду із позовом, у якому просить поділити спільне майно подружжя, виділивши у власність [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , кожна частина квартири вартістю по 367 515 гривень. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що з 16.12.2016 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі 06.01.2021 ними було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , вартість якої станом на 21.03.2023 становить 735 030 грн. На даний час відповідач перебуває за кордоном і домовитись із ним про поділ квартири у добровільному порядку неможливо. Заяви, клопотання, процесуальні дії Ухвалою від 06.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 05.06.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибули. Від представника позивачки, адвоката Мусевич А.І. на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Конверт із відміткою «адресат відсутній» повернувся до суду. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, які встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 16.12.2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 06.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. [PERSON] було куплено трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66, 2 кв. м, житловою площею 38, 1 кв.м. (а.с. 9). Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2021 та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2023 [PERSON] на підставі державної реєстрації проведеної 06.01.2021 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.01.2021 набув права власності на вищевказану квартиру (а.с. 10, 34). Згідно висновку про ринкову вартість майна від 21.03.2023 - ринкова вартість квартири [ADDRESS] , без урахування ПДВ станом на 21.03.2023 складає 735\~030 грн (а.с. 16). Норми права, які застосовані судом Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтями 60 СК України та статтею 369 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України). Висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позову із таких підстав. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була куплена під час перебування сторін у шлюбі та судом не встановлено, що спірна квартира є особистим майном відповідача. Отже ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Оскільки між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу квартири, в тому числі отримання грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, доказів, що квартира може бути реально поділена, не надано, суд визнає за кожним із сторін право власності на 1/2 частку квартири, без її реального поділу і залишає квартиру у спільній частковій власності сторін. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачки по сплаті судового збору в розмірі 3675, 15 грн слід стягнути із відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved