Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що в період з жовтня 1981 року по 11.03.1996 він працював в КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області. При зверненні у травні 2023 року до Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позивачу стало відомо, що його ім`я внесено до Списку-Додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області серії ХР-11-45-0001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності за №1 від 15.05.1994. Позивач зазначив, що з невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався, відповідно і Державного акта на право власності на земельну ділянку не має в наявності. У зв`язку з тим, що для виготовлення технічної документації та подальшої державної реєстрації земельної ділянки необхідно мати правовстановлюючі документи, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області розміром, встановленим відповідно до розпаювання. Ухвалою судді від 26.06.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.07.2023. 07.07.2023 на адресу суду від Зачепилівської селищної ради Харківської області надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого зазначено, що на даний час станом на 2023 рік право позивача на земельну частку (пай) не може бути забезпечене у зв`язку з відсутністю нерозпайованих земель КСП «Зачепилівське», оскільки розподіл земельних ділянок між власниками паїв колишнього КСП «Зачепилівське» вже давно відбувся. Також відповідач посилався на заборону розроблення технічної документації із землеустрою та безоплатної передачі земель комунальної власності сільськогосподарського призначення у приватну власність під час дії воєнного стану в Україні. Тому відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності свого представника. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяви сторін про розгляд справи без їх участі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до довідки виданої Відділом №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № К-192/0-0.25.4-187/336-23 від 29.03.2023 позивача [PERSON] внесено до Списку-Додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області серії ХР-11-45-0001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №1 від 15.05.1994. Розмір земельної частки (паю) по даному колгоспу становить 5,11 умовних кадастрових гектарів. Копією трудової книжки колгоспника від 10.03.1982 підтверджується факт роботи [PERSON] в КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області в період з жовтня 1981 року по 11.03.1996. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). В силу ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ч.3 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну; частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Згідно Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель колективної власності сільгосппідприємств» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. У зв`язку із набранням чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» №3613-У Івід 07.07.2011 зі змінами і доповненнями станом на 14.05.2013, який передбачає скасування з 2013 року державних актів на право власності на земельні ділянки, з 01.01.2013 видача дублікатів державних актів на право власності на земельні ділянки та сертифікатів на право на земельну частку (пай) неможлива. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положенн» ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1V визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у ветановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до п. 8 Перехідних положень ЗК України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 25 ЗК України «При приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). При цьому згідно ч. 2 ст. 25 ЗК України основним документом на підставі якого здійснювалася приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій стало рішення, яке приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. В силу ч.5 ст. 25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 118 ЗК України, якою визначено порядок передачі земельних ділянок, що перебували у постійному користуванні державних підприємств і відповідно до якої передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що на момент виникнення спірних правовідносин особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент затвердження органом державної влади проекту землеустрою території щодо якої відбувається приватизація особа мала право бути включена до списку та включена до списку, що додається до розпорядчого документу органа державної влади, яким затверджено проект землеустрою території. Аргумент відповідача про відсутність вільної землі (невитребуваних паїв) колишнього КСП «Зачепилівське», суд вважає недоречним, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без будь-яких обмежень. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обгрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 14,41 Конституції України. ст.ст. 22, 23 ЗК України, п. 8, 16, 17 Перехідних положень ЗК України, Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95, ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved