Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

22 червня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовної заяви позивач вказав, що 19 серпня 2006 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим позивач просить суд шлюб розірвати, а спільну доньку залишити проживати з ним. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2023 року цивільну справу № 753/10659/23 передано судді Шаповаловій К.В. 04 липня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву. 04 липня 2023 року відповідачем до суду було надіслано заяву (вх. 4316), відповідно до якої вбачається, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить до наступного висновку. Встановлено, що 19 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 864, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 535, серія [NUMBER] . Як зазначив позивач у позовній заяві, подружнє життя у пари не склалося через різні погляди на права та обов`язки, наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивача про залишення проживання спільної дитини разом, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається із позовної заяви, та це не заперечувалось відповідачем у справі, спільна дитина подружжя проживає разом з батьком (позивачем), отже між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Нормами СК України не регулюються порядок вирішення питання залишення проживання дитини з одним із батьків при відсутності між ними спору щодо місця проживання дитини, а регулюються питання визначення місця проживання дитини, у випадку відсутності домовленості між батьками щодо такого питання. При цьому, як зазначалось, між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, з огляду на відсутність спору між батьками та у випадку певної необхідності, батьки (сторони) не позбавлені можливості укласти нотаріально посвідчений договір про встановлення місця проживання дитини та способів участі у вихованні дитини, тобто письмову угода між батьками про те, з ким із них проживає дитина на постійній основі, а також про те, як саме другий з батьків, який проживає окремо, бере участь в житті дитини. З огляду на викладене, підстави для вирішення питання місця проживання дитини з одним із подружжя у судовому порядку відсутні.

Outcome: partial