Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . 31.10.2022 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дочки з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , та старший син [PERSON] , не проживають за вказаною адресою, а вже тривалий час проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка взагалі не відвідує дочку, не піклується про неї, не приймає участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідачка не приділяє увагу і здоров`ю та лікуванню доньки. Таким чином, вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Вихованням дочки займається виключно батько, відвідує батьківські збори, телефонує протягом дня та цікавиться успіхами дочки. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді від 30.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14.06.2023. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Службу у справах дітей Трускавецької міської ради. 14.06.2023 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 27.06.2023. Ухвалою суду від 27.06.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 09.08.2023. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Повідомив, що не проживає з колишньою дружиною і остання не спілкується з дочкою та не бере участі в її житті більше 2 років. Спілкування обмежується лише незначними подарукнками нва день народження дитини. Навіть пропонував профінансувати, у випадку відсутності коштів у відповідачки, проведення нею вільного часу з дочкою, однак вона і на це не погодилася. Відповідачка створила іншу сім`ю. Також вона не спілкується і зі своїми батьками, які живуть в сусідньому селі і які дуже добре спілкуються зі своєю онукою. Дитина підтримує дуже теплі і родинні стосунки як з бабусею і дідусем по маминій лінії, так і по батьковій. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява, в якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутності, підтвердила факт того, що вихованням дочки взагалі не займається вже довгий час, матеріально її не утримує і утримувати не буде. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Судом встановлено: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, проте рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2023 шлюб між ними розірвано. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевказаного рішення суду місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом з її батьком [PERSON] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Згідно з висновком виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 19.06.2023 комісією з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із долученої до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви, [PERSON] підтвердила те, що вихованням дочки вона взагалі не займається, матеріально її не утримує і утримувати не буде. Оцінка суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не цікавиться його долею протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що з моменту звернення позивача до суду з даним позовом (з 30.05.2023) відповідачка жодних спроб на відновлення відносин із донькою не робить, наміру змінити своє ставлення до дитини не виявляє, більше того, надала нотаріально засвідчену заяву про позбавлення її батьківських прав, тобто, вона не лише ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved