Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Представник позивача адвокат Фомінов Р.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16.03.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають та зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . 06.09.2022 відповідачка виїхала з України до Угорщини і до цього часу не повернулася та повертатися у найближчий час не збирається. У розмовах по телефону відповідачка неодноразово повідомляла позивачу, що забере дітей і вони будуть постійно проживати з нею. Самостійно дійти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть, а тому позивач бажає щоб місце проживання дітей разом з ним було визначене за вище вказаною адресою. За місцем проживання дітей створені всі належні умови. Позивач має достатньо засобів для належного утримання і виховання дітей, забезпечення їм гарних умов життя, оскільки має постійне місце роботи та стабільний дохід. У судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі у зв`язку із виїздом за кордон, позовні вимоги визнає повністю, просить задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від них надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника, раніше поданий висновок про визначення місця проживання дітей, підтримали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого в них народилися доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9,10,12). Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16.03.2023 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано.( а.с.13) На даний час малолітні доньки сторін проживають разом з позивачем по [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідачка зареєстрована та фактично проживає окремо від позивача та дітей, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.07.2023 за адресою [ADDRESS] , родина - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживає в будинку, який електрофікований, водопостачання центролізоване, опалення пічне, має земельну ділянку, яку обробляють. Також є підсобне господарство(кури, свині). Джерело доходу: з/п батька. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. ( а.с.41) Згідно ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1ст.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістомстатті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, спеціалістами було здійснено виїзд за місцем проживання дітей та проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання. В ході перевірки було з`ясовано, що діти проживають разом із батьком [PERSON] у с.Підліснівка, в приватному будинку з усіма зручностями та комунікаціями. Під час відвідування родини, комісія провела бесіду з дітьми, які повідомили, що бажають проживати з татом, так як він про них дбає. Батько має самостійний дохід. [PERSON] в Угорщині уклала трудовий договір з 16.01. 2023 до 16.01.2025, передчасне розірвання якого несе негативні юридичні наслідки для працівника, тому відповідач проти позову не заперечує, згодна на визначення місця проживання доньок разом із батьком, так як проживає за межами України, змоги забрати дітей до себе не має. Вважають можливим визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] ( а.с.39-40) Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [PERSON] постійно проживають із батьком, який опікується ними, займається їх вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дітей відповідатиме визначення місця проживання з батьком. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved