Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] (надалі - позивачі) звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради (надалі - відповідач), яким просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що спірну квартиру їй заповіла мати [PERSON] , яка, у свою чергу, придбала цю квартиру у власність на підставі Договору купівлі-продажу № 178 від 08.09.1993, зареєстрованого на Універсальній біржі «Хортиця», але не посвідченого в нотаріальному порядку. Після смерті матері, яка настала [INFO] , позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. У зв`язку з цим позивач звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою від 30.03.2023 було відкрито провадження у справі, а її розгляд визначено проводити в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. За клопотанням позивача судом було витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової О.Г. посвідчену належним чином копію спадкової справи № 1/2016, заведеної після смерті [PERSON] , а також витребувано від ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» відомості щодо зареєстрованого права власності на спірну квартиру. Відповідач письмового відзиву на позов не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив, надіславши заяву про розгляд справи без його участі та про покладення на розсуд суду щодо вирішення спору по суті. Ухвалою від 14.06.2023 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання з розгляду справи по суті учасники справи не зявились. В матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи за їх відсутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідженням матеріалів справи судом були встановлені такі обставини. 08.09.1993 між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу № 178, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Орендним підприємством «Запоріжбуд» від 15.03.1993 № 48. Вказаний Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній біржі «Хортиця» за інвентарним номером 178, та зберігається в інветаризаційній справі на вказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується листом ТОВ «ЗМБТІ» від 31.05.2016 № 5991. Запис про [PERSON] як про власника спірної квартири міститься й в Технічному паспорті на неї, складеному у ТОВ «ЗМБТІ» 15.02.1993. 04.04.1994 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом 3-ї державної нотаріальної контори Савельєвим Є.О., яким заповіла спірну квартиру [PERSON] . Позивач [PERSON] , [INFO] (дівоче прізвище - [PERSON] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським райбюро ЗАГС 01.11.1960, витягом з Державного реєстру актців цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.11.2015, згідно якого [PERSON] 07.09.1978 уклала шлюб із [PERSON] і взяла прізвище « [PERSON] », свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , згідно якого вказаний шлюб було розірвано і позивач залишила собі прізвище « [PERSON] », а також свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації Запорізької міської ради 23.04.1999, згідно якого позивач змінила попереднє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актців цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 12.09.2015. У зв`язку із смертю [PERSON] відкрилась її спадщина. 15.01.2016 позивача звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського ноторіального округу Шаповалової О.Г. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] за законом, у звязку з чим була відкрита спадкова справа № 1/2016 (номер у Спадковому реєстрі - 58467876). Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, жодна інша особа із заявою про прийняття спадщини пісдя [PERSON] або про видачу свідоцтва про право на її спадщину, до нотаріуса не звернулась. 02.08.2016 позивач подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, однак отримала від нотаріуса постанову про відмову у цьому. Постанова мотивована ненаданням з боку спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вирішуючи питання щодо законності та обгрунтованості вимог позивач, суд виходить з такого. Єдиним документом на підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] на спірну квартиру, який надала позивач, є Договір купівлі-продажу від 08.09.1993, зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця» за № 178. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у вересні 1993 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу" (тут і далі в редакції, що була чинною станом на час укладення вказаного договору купівлі-продажк), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, Договір купівлі-продажу від 08.09.1993, зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця» за № 178, є належним та допустимим доказом виникнення у [PERSON] права власності на спірну квартиру. Крім іншого, суд враховує й ту обставину, що протягом 1993-2023 не існувало жодного спору з приводу права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Таким чином, згідно з матеріалами справи спадкодавець набула спірне спадкове майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент придбання цього нерухомого майна, у зв`язку з чим воно може виступати об`єктом спадкування. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Позивач є як спадкоємцем першої черги за законом, так і спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла у встановленому законом порядку, спору щодо спадкового майна не існує, однак через відсутність правовстановлюючих документів в розумінні чинного законодавства України, позивач не змогла в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного, на підставі ст. ст. 1223, 1225, 1233, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved