Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 вересня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1549, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 вересня 2010 року. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 квітня 2011 року. По причині постійних непорозумінь зумовлених різницею характерів, різних поглядів на сімейне життя, взаємних прав та обов`язків подружжя, сторони не підтримують належних сімейних відносин. Численні спроби примирення не принесли ефективного результату, сім`я не була такою, як очікував позивач і фактично припинила своє існування. Подальше збереження даного шлюбу буде мати негативні наслідки для сторін та спільної дитини. Причиною суперечок стало також те, що відповідачка має намір і бажання виїхати на постійне місце проживання до Канади, а позивач та син цього не хочуть. Відтак [PERSON] просив про залишення сина [PERSON] проживати разом із батьком. Ухвалою судді від 17 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/8590/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Братівник І. В. подав заяву, у якій просив справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, у якій просила розгляд цивільної справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, просила розірвати шлюб. Не заперечила щодо залишення сина проживати разом із батьком. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони 23 вересня 2010 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 1549. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 квітня 2011 року. Згідно довідки ОСББ «ОСТРОЗЬКОГО-ЛИПОВА» від 06 червня 2023 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в [ADDRESS] . Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Так, як відповідачка визнала позов, подавши суду відповідну заяву, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору - 536,80 грн. Вирішуючи питання про залишення проживаня [PERSON] , [INFO] , разом із батьком після розірвання шлюбу, суд виходить із наступного. Так, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таких правових висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільного сина разом із ним після розірвання шлюбу, відповідачка не заперечила щодо вказаної вимоги, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі дитина проживає, відтак суд доходить висновку про залишення [PERSON] проживати разом із батьком. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільної дитини, такий спір вирішується у порядку ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved