Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

25.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просила поновити її на роботі на посаду сестри медичної ендоскопічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун" (далі Полонська лікарня), стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2023 року по 25.05.2023 року в сумі 7700 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. Позов мотивований такими обставинами. 25.04.2023 року наказом № 121-к по Полонській лікарні позивачку звільнено з роботи сестри медичної ендоскопічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штату і чисельності працюючих. [PERSON] вважає, що згаданий наказ про її звільнення є незаконним, безпідставним і таким, що підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі, мотивуючи тим, що тривалий час працювала у відповідача на посаді сестри медичної, а з 01.06.2010 року була переведена на посаду сестри медичної ендоскопічного кабінету на якій добросовісно і без будь-яких претензій зі сторони керівництва лікарні працювала до останнього часу. 23.02.2023 року генеральним директором Полонської лікарні видано наказ № 25 згідно якого скорочено та виведеного із штатного розпису з 28.03.2023 року певні посади, в тому числі також 1 ставку посади сестри медичної ендоскопічного кабінету. 27.02.2023 року позивачка отримала письмове повідомлення-попередження про скорочення зазначеної посади. 20.03.2023 року у відділі кадрів Полонської лікарні [PERSON] було надано повідомлення про те, що в закладі наявна тимчасова вакантна посада сестри медичної невідкладної (екстреної) медичної допомоги (на період відпустки по догляду за дитиною - [PERSON] ) та у разі згоди запропоновано до 27.03.2023 року подати заяву про переведення на зазначену посаду, однак вона не погодилась із такою пропозицією, оскільки її не повідомлено коли [PERSON] вибула у відпустку по догляду за дитиною, а також коли вона має намір приступити до роботи. 07.04.2023 року позивачку в черговий раз письмово повідомлено та запропоновано переведення на вакантну посаду сестри медичної операційного блоку (1 ставка), після чого вона усвідомила, що в лікарні немає ніякого скорочення штату працівників, а керівництвом переслідується єдина мета - звільнити її в любий спосіб, через що [PERSON] не подала заяву на переведення на вищезгадану посаду. 24.03.2023 року позивачка знову отримала письмове повідомлення, що в Полонській лікарні з`явилась нова вакантна посада, яка була запропонована [PERSON] для переведення за її згодою - сестра медична ендоскопічного кабінету (на 0,25 ставки), на що вона 26.04.2023 року подала на ім`я генерального директора лікарні листа в якому вказала про відомі їй вимоги завідуючої консультативно-діагностичної поліклінікою [PERSON] до генерального директора проте, щоб у будь-який спосіб звільнити позивачку з посади. Після таких подій [PERSON] переконалась, що необґрунтовані та неправомірні дії керівництва лікарні переросли в нелюдське ставлення до неї. На думку позивачки її звільнення є незаконним, оскільки ніякого скорочення штату в лікарні, зокрема по послугах які надаються ендоскопічним кабінетом не могло бути, адже їх фінансування гарантоване державним бюджетом, згідно медичних звітів ендоскопічний кабінет приносить чималі доходи. Крім цього при проведенні звільнення [PERSON] генеральним директором лікарні не дотримано норми трудового законодавства, а саме: не застосоване право в межах однорідних професій і посад проведення (перегрупування) працівників і перевести позивачку як більш кваліфікованого працівника (сестра медична вищої категорії) , посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника; порушено переважне право [PERSON] на залишення на роботі, так як вона проживає одна з дочкою [PERSON] , котра є студенткою університету з денною формою навчання, а також, що позивачка останніх дванадцять років працює на одному місці на посаді сестри медичної, має значний досвід роботи, і в той час, молодші за віком медсестри, без досвіду роботи, які прийняті зовсім недавно залишились на роботі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Новачук Л.П. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити вважаючи звільнення позивачки з роботи незаконним із підстав викладених у позові, а також додатково зазначили, що керівництвом лікарні допущені порушення закону, оскільки не було розроблено фінансово-економічне обґрунтування щодо скорочення штату працівників консультативно-діагностичної поліклініки, а також план заходів щодо оптимізації штатного розпису, не подавались клопотання до голови профкому про погодження щодо скорочення посади на якій працювала [PERSON] , не подавалось клопотання до Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА про погодження щодо скорочення штату працівників зазначеної поліклініки. При цьому [PERSON] вказала, що вона не є членом профспілки, яка діє в Полонській лікарні. Представники відповідача у поданому відзиві та в ході судового розгляду справи позов не визнали та зазначили, що відповідно до договорів на 2022 та 2023 роки укладених між Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) та Полонською лікарнею щодо оплати медичних послуг, фінансування лікарні на 2023 рік зменшено в порівняні з 2022 роком на 18 951 717 грн. 85 коп. у зв`язку з чим було прийняте рішення щодо оптимізації штатного розпису і приведення штату до існуючого фінансування, а відтак генеральним директором Полонської лікарні видано наказ № 25 від 23.02.2023 року, яким передбачено проведення змін в організації виробництва та праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників консультативно-діагностичної поліклініки лікарні. Всі працівники, посади яких підпадали під скорочення, в тому числі також [PERSON] були повідомлені під розпис. Позивачці на протязі двох місяців з часу попередження про майбутнє вивільнення пропонувалось переведення на вищезгадані вакантні посади від чого вона відмовилась, а тому її було на законних підставах звільнено з роботи. Заперечили висунуті [PERSON] доводи щодо відсутності у лікарні фактичного скорочення чисельності працівників та, що керівництво лікарні переслідувало мету її звільнення у будь-який спосіб, зазначивши, що в період з 01.01. по 01.06.2023 року кількість штатних одиниць в лікарні зменшилась на 39. Зазначені представниками відповідача обставини також підтвердила допитана судом свідок [PERSON] , котра працює начальником відділу кадрів Полонської лікарні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] з 01.06.2010 року стала працювати в Полонській лікарні на посаді сестри медичної ендоскопічного кабінету. 23.02.2023 року генеральним директором лікарні видано наказ № 25 згідно якого скорочено та виведено із штатного розпису з 28.03.2023 року певні посади, в тому числі також 1 ставку посади сестри медичної ендоскопічного кабінету. 27.02.2023 року позивачка отримала письмове повідомлення-попередження про скорочення зазначеної посади. 20.03.2023 року [PERSON] повідомлено про те, що в лікарні наявна тимчасова вакантна посада сестри медичної невідкладної (екстреної) медичної допомоги (на період відпустки по догляду за дитиною - [PERSON] ) та у разі згоди запропоновано до 27.03.2023 року подати заяву про переведення на зазначену посаду, проте позивачка відмовилась від даної пропозиції. 07.04.2023 року [PERSON] знову повідомлено та запропоновано перевестись на вакантну посаду сестри медичної операційного блоку (1 ставка), від чого вона також відмовилась. 20.04.2023 року генеральним директором Полонської лікарні видано наказ № 42 про внесення змін в штатний розпис відповідно до якого з 28.04.2023 року введено в штатний розпис 0,25 посади сестри медичної ендоскопічного кабінету (т.1 а.с.216). 24.03.2023 року позивачці було запропоновано переведення на зазначену посаду від чого вона в черговий раз відмовилась. 25.04.2023 року наказом № 121-к по Полонській лікарні [PERSON] з 28.04.2023 року звільнено з роботи сестри медичної ендоскопічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штату і чисельності працюючих. Як вбачається із наданих відповідачем договорів укладених у 2022 та 2023 роках між НСЗУ та Полонською лікарнею щодо оплати медичних послуг, у 2023 році фінансування лікарні у порівнянні з 2022 роком зменшено на 18 951 717 грн. 85 коп. Наведені обставини підтверджуються копіями вищезазначених наказів, повідомлень, та сторонами визнаються. Відповідно до пункту 1.1 Статуту Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун" дане підприємство є лікарняним (амбулаторним) закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної /спеціалізованої/ медичної допомоги будь-яким особам та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом та здійснює управління медичним обслуговуванням населення Полонської міської територіальної громади та інших територіальних громад за відповідними договорами медичного обслуговування населення. Пункт 4.8 зазначеного Статуту встановлює, що Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність і затверджує штатний розпис. За положеннями пункту 5.3 Статуту джерелами формування майна та коштів Підприємства є, зокрема: кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти); власні надходження Підприємства; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних гарантій медичного обслуговування населення. Поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює керівник Підприємства - Генеральний директор (п.7.4 Статуту). Згідно до пунктів 7.5.2., 7.5.6, 7.5.10 Статуту генеральний директор наділений повноваженнями, зокрема, самостійно вирішує питання діяльності Підприємства за винятком тих, що віднесені законодавством та цим Статутом до компетенції засновника, у межах своєї компетенції видає накази, приймає рішення про звільнення з роботи працівників Підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю рішення у сфері трудових відносин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За судовою практикою при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Рішення роботодавця про "зміни в організації виробництва і праці" може бути зумовлене різними причинами, зокрема, вдосконаленням, перепрофілюванням виробництва, зменшенням обсягу виробництва (надання послуг), фінансовою неспроможністю тощо, відповідно, це зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, необхідних для виконання роботи. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Відповідно до частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. За вищенаведеними положеннями Статуту Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун" склад, структуру та штатну чисельність Підприємства визначає його генеральний директор. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20), від 27 січня 2022 року у справі № 607/22928/20 (провадження № 61-16543св21) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Із наведених вище доказів вбачається, що у 2023 році НСЗУ зменшило для Полонської лікарні фінансування на оплату медичних послуг в порівнянні з попереднім роком на загальну суму 18 951 717 грн. 85 коп. Дану обставину обгрунтовано можна вважати наявністю "змін в організації виробництва і праці", оскільки це зумовило зменшення обсягу надання лікарнею медичних послуг, а тому генеральний директор вправі був прийняти рішення про скорочення чисельності та штату працівників очолюваного ним закладу охорони здоров`я. Про своє наступне вивільнення [PERSON] була попереджена письмово 27.02.2023 року. В період двохмісячного строку попередження про можливе звільнення з роботи для позивачки тричі пропонувались вільні вищезгадані посади, які вона могла виконувати з урахуванням її кваліфікації, проте [PERSON] не погодилась на переведення на запропоновані посади. Таким чином суд вважає, що за наведених обставин відповідач після спливу двохмісячного строку попередження про вивільнення позивачки, дотримавшись вимог трудового законодавства прийняв законне рішення про звільнення [PERSON] з роботи із підстави передбаченої п.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому під час розгляду справи судом не встановлено ознак зловживання правом в діях роботодавця. Суд не приймає до уваги доводи позивачки та її представника що, при прийнятті рішення про скорочення чисельності та штату відповідачем не було розроблено фінансово-економічне обґрунтування щодо скорочення штату працівників консультативно-діагностичної поліклініки, а також план заходів щодо оптимізації штатного розпису, не подавались клопотання до голови профкому про погодження щодо скорочення посади на якій працювала [PERSON] , не подавалось клопотання до Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА про погодження щодо скорочення штату працівників зазначеної поліклініки, оскільки трудовим законодавством не передбачено покладення на роботодавця вчинення вказаних дій при прийнятті рішення про скорочення чисельності та штату працівників. Також суд не погоджується із доводами [PERSON] та її представника, що генеральним директором лікарні при прийнятті рішення про звільнення позивачки з роботи не застосовано право в межах однорідних професій і посад проведення перестановки (перегрупування) працівників і перевести [PERSON] як більш кваліфікованого працівника (сестра медична вищої категорії) , посада якої скорочувалась, з її згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, та що порушено переважне право позивачки на залишення на роботі. Здійснення при скорочення чисельності та штату перестановки (перегрупування) працівників в межах однорідних професій є правом, а не обов`язком роботодавця, та в разі якщо останній не скористався цим правом суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. Статтею 42 КЗпП визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. У разі однакової кваліфікації працівників, роботодавцем враховуються, зокрема такі обставини, як відсутність в сім`ї інших працівників з самостійним заробітком , працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Отже, під час вивільнення більше ніж одного працівника є необхідним аналіз усіх працівників, за підсумками якого може бути скорочено лише осіб, у яких таке переважне право відсутнє. У постанові по справі № 334/4326/17 від 19.08.2020 року Верховний Суд дійшов висновку: « ... у цій справі не було порушено переважне право позивача на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, оскільки цим правом наділені працівники, які займають однакові посади, а посада позивача була єдиною…». Подібний висновок висловив Верховний Суд у постанові по справі № 646/2661/20 від 09.12.2021 р., вказавши: «…Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо порушення переважного права на залишення на роботі позивача, так як право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переважне право на залишення на роботі враховуються при скороченні декількох посад, тобто інші рівнозначні посади залишаються, і тоді роботодавець застосовує переважне право та надає право на залишення на роботі...». Отже, переважне право на залишення на роботі не є абсолютним та має розглядатися роботодавцем у випадках: якщо на посаді, яка скорочується та видаляється зі штатного розпису перебуває двоє чи більше працівників; якщо у штатному розписі наявна посада, яка за своєю суттю є аналогічною посаді, яка підлягає скороченню. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що посада сестри медичної ендоскопічного кабінету, на якій перебувала [PERSON] , була єдиною, а тому роботодавець при звільненні позивачки не порушив її переважного права на залишення на роботі. Не підлягає задоволенню вимога заявлена [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки така вимога носить похідний характер і може бути задоволена в разі визнання судом звільнення працівника незаконним, що в даному випадку відсутнє.

Outcome: dismissed