Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

12.05.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 08.05.2019 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що стосунки з чоловіком погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені. Крім того, спільний із відповідачем син [PERSON] є малолітнім, фактично проживає із нею, відповідач проти цього не заперечує. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. Згідно поданої заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином та своєчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із заявою позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, сім`я розпалася, шлюб носить формальний характер. Позивачка стверджує, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В частині позовних вимог про залишення дитини проживати разом із позивачкою після розірвання шлюбу, суд зазначає наступне, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу неповнолітню дитину сторін залишити проживати разом із матір`ю. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved