Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

08 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 21 січня 2006 року Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області за актовим записом № 02. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21 січня 2006 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, що в свою чергу призвело до втрати почуття любові один до одного та взаєморозуміння, при цьому спільне життя з відповідачкою суперечить його інтересам, оскільки він не зацікавлений у збереженні шлюбу, тому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 12 червня 2023 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 січня 2006 року Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області за актовим записом № 02, під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 02 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07 квітня 2014 року Виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 03 липня 2007 року Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбних відносин суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з відсутністю заяви відповідачки [PERSON] щодо зміни її прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved