Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

В червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.07.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., що зареєстрований в реєстрі за № 3733, яким з нього на користь відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 1085042,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2015 становить 23074410,33 грн. Як на підставу заявлених вимог вказав, що спірний виконавчий напис є незаконним та необґрунтованим та таким, що вчинений з порушенням вимог діючого законодавства. Вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. На момент вчинення виконавчого напису та на момент звернення до суду з даним позовом у провадженні судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Рум`янцевої Н.О. перебуває цивільна справа №489/8689/14 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором, за яким проводилось стягнення спірним виконавчим написом. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису існує спір про право, так як є судовий спір про стягнення кредитної заборгованості та є призначена судом судово-економічна експертиза з підстав незгоди позивача з розміром заборгованості та письмові заперечення щодо суми заборгованості. Таким чином, суму зазначену відповідачем, неможливо вважати безспірною, а висновки нотаріуса щодо безспірності є необґрунтованими та незаконними. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строків для звернення до суду з вказаним позовом, в обґрунтування чого зазначив наступне. 21.07.2015 було вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості із [PERSON] , а 04.08.2016\~було відкрито\~виконавче провадження\~№51853957\~державним виконавцем\~Відділу примусового\~виконання рішень\~Департаменту ДВС\~Міністерства юстиції\~України за\~заявою стягувача\~про примусове\~виконання виконавчого\~напису від\~21.07.2015. 04.08.2016 була винесена постанова про арешт на все майно [PERSON] , що підлягає державній реєстрації у межах суми звернення стягнення, про що 09.08.2016 було внесено запис №15811922 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] . З позовом\~позивач звернувся\~до суду\~лише 15.06.2021\~ тобто\~з пропуском\~трирічного строку\~позовної давності. Таким чином, вищевказані обставини свідчить про обізнаність позивача із виконавчим написом ще з серпня 2016 року, а тому АТ КБ «ПриватБанк» просить суд застосувати строки позовної давності, адже позивач до серпня 2019 року не скористався своїм правом на судовий захист і при подачі позову в червні 2021 року позивачем вже було пропущено строки для звернення із позовом до суду про захист своїх прав. Крім того, 20.09.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Відповідно до наявної судової практики у справах вказаної категорії, то правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Крім того, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення відповідача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. За таких обставин, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином засвідчені копії матеріалів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис; у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, щодо виконання спірного виконавчого напису. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.06.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису. Ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 27.07.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача 27.07.2023 надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки між сторонами розглядається можливість укладення мирової угоди. Треті особи причини своєї неявки суду не повідомили, правом на подання пояснень щодо позову не скористались. Розглянувши клопотання відповідача суд не вбачає підстав подальшого відкладення справи, оскільки в сторін було достатньо часу для врегулювання спору, а тому наступне відкладення розгляду справи негативно впливає на розумність строку її розгляду судом. Крім того, в поданій до суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що 16.07.2007 між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №64МФ/2007, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти в рамках траншу у розмірі 500000,00 доларів США зі сплатою 32% річних на споживчі цілі, зі строком повернення 13.07.2017. При цьому, судом встановлено, що кредитний договір не було нотаріально посвідчено. 31.01.2008 між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №64МФ/2007, яким загальну суму кредиту було змінено на 1000000,00 доларів США. 21.07.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3733, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства (правонаступником якого є АТ КБ\~«ПриватБанк») заборгованість за вищевказаним кредитним договором №64МФ/2007 від 16.07.2007 у розмірі 23076110,33 грн., з яких: - залишок заборгованості за кредитом 639345,70 доларів США; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 224031,15 доларів США; - пеня 221666,04 доларів США. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 20.01.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису, накладено арешт на кошти позивача та все його рухоме і не рухоме майно. При цьому, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.09.2022 з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №64МФ/2007 від 16.07.2007 у розмірі 910132,22 доларів США, що еквівалентно 11786732,84 грн., та складається з: -заборгованість за кредитом 638705,22 доларів США, що еквівалентно 8271597,94 грн.; -заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 222353,71 доларів США, що еквівалентно 2879607,73 грн.; -заборгованість за пенею 49073,29 доларів США, що еквівалентно 635527,18 грн. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.01.2023 вищевказане рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва змінено в частині стягнення пені та збільшено її розмір до 68353,14 доларів США, що еквівалентно 885212,26 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). За змістом пункту 1 Переліку документів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів\~стягнення заборгованості\~провадиться за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають, зокрема сплату грошових сум; для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі\~статтею 89 Закону України «Про нотаріат»\~у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. Зі змісту кредитного договору №64МФ/2007 від 16.07.2007 вбачається, що він дійсно укладений в простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, тоді як відповідно до пункту 1 Переліку для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно змісту цих норм, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»\~було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині,\~кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вже зазначалось, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.09.2022, з врахуванням постанови Миколаївського апеляційного суду від 10.01.2023 якою його було змінено в частині нарахування пені, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №64МФ/2007 від 16.07.2007 у розмірі 929412,07 доларів США, що еквівалентно 12036417,93 грн., та складається з: заборгованість за кредитом 638705,22 доларів США, що еквівалентно 8271597,94 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 222353,71 доларів США, що еквівалентно 2879607,73 грн.; заборгованість за пенею 68353,14 доларів США, що еквівалентно 885212,26 грн. При цьому, судами встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по сплаті пені, процентів за кредит та погашення основної суми боргу позичальника за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] № 64МФ/2007 не відповідає розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, первинним бухгалтерським документам та умовами кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішенням суду встановлено спірність заборгованості позивача за кредитним договором №64МФ/2007 від 16.07.2007. Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку позовної давності, то суд не приймає їх до уваги та вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень статей\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За правилами\~статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов`язаною особою свого договірного обов`язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку. У досліджуваних правовідносинах така вимога, у першу чергу, спрямована на пред`явлення до боржника претензії щодо виконання свого основного обов`язку, що випливає з кредитного договору; у другу чергу, кредитор використовує своє право на реалізацію своїх повноважень із акцесорного зобов`язання - іпотеки. Так, суд дослідивши всі наявні у справі докази приходить до висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, тобто з моменту, коли її майнове право було порушене та підлягало захисту у судовому порядку, а саме з моменту, коли він дізнався про існування оспорюваного виконавчого напису та ознайомився з його змістом в межах виконавчого провадження №64226266 в квітні 2021 року. Доказів щодо повідомлення позивача про вчинений 21.07.2015 спірний виконавчий напис, отримання його копії, повідомлення його про відкрите виконавче провадження №51853957, отримання ним матеріалів виконавчого провадження (копії постанови про відкриття виконавчих проваджень, проведення виконавчих дій тощо) матеріали справи не містять. Так, суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, що [PERSON] достовірно знав про оспорюваний напис ще в серпні 2016 року, оскільки це є лише припущенням, яке не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Враховуючи наведене вище та те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а наявні в матеріалах справи свідчать про спірність заборгованості на момент вчинення спірного виконавчого напису, суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом без достатніх правових підстав, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовною заявою.

Outcome: approved