Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . [INFO] на тимчасово окупованій території України померла її матір [PERSON] . Крім того, [INFO] на тимчасово окупованій території України помер її батько [PERSON] . Як зазначено, її матір [PERSON] та її батько [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. За життя вони проживали разом, однією сім`єю, за однією адресою. Заявниця також вказує, що її батько - [PERSON] , на час смерті своєї дружини та її матері [PERSON] , проживав з нею за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, так званої, «Благодатнівської селищної адміністрації Донецької народної республіки» № 01-30/329 від 14.05.2021. На час смерті [PERSON] інші особи за вказаної адресою не проживали. У заяві вказано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Оскільки батько постійно проживав зі своєю дружиною, то він є таким, що прийняв спадщину після дружини, її матері [PERSON] . В зв`язку з цим, після смерті матері та батька вона звернулась до приватного нотаріуса Яценко Ольги Валеріївни із заявою про прийняття спадщини після батька, але нотаріус повідомила їй, що вона зможе отримати спадщину лише після батька, оскільки довідка, що видана, так званою, «Благодатнівською селищною адміністрацією Донецької народної республіки» №01-30/329 від 14.05.2021 є недійсною та не створює правових наслідків, тому у нотаріуса немає підстав вважати, що батько прийняв спадщину після своєї дружини, її матері. Таким чином, заявниця просить суд, - встановити факт: -постійного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по день смерті останньої, за однією адресою: [ADDRESS] ; -на час смерті [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з останньою постійно мешкав тільки її чоловік - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14.04.2023 заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 19.07.2023 представниця заявниці - адвокат Севастьянова А.В. подала письмову заяву від 19.07.2023 про розгляд справи без її участі та без участі заявниці. Заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання заінтересована особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. не з`явилася, подавши до суду письмову заяву від 17.05.2023 про розгляд справи без її участі. При розгляду справи покладалась на розсуд суду. Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.1975. У графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу від 07.08.1993, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що Благодатнівською сільською радою Амвросіївського району Донецької області зроблено запис № 25 від 07.08.1993 та видане відповідне свідоцтво про укладення шлюбу. Після укладення шлюбу їм присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2021, актовий запис № 3038 (а.с. 10). До того ж, факт смерті [PERSON] , [INFO] , у м. Амвросіївка Донецької області 23.04.2021, встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.09.2021 по справі № 711/6031/21. Вказане судове рішення набрало законної сили (а.с. 11, 12). Крім того, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2021, актовий запис № 4227 (а.с. 13). До того ж, факт смерті [PERSON] , [INFO] , у с. Благодатне Амвросіївського району Донецької області 02.10.2021, встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2021 по справі № 711/7880/21. Вказане судове рішення набрало законної сили (а.с. 14, 15). Разом з тим, у паспорті громадянки України серії [NUMBER] від 11.09.1997 наявна відмітка про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18). До того ж, у паспорті громадянина України серії [NUMBER] наявна відмітка про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Як вбачається, з так званої, «довідки № 01-30/329 від 14.05.2021», виданої, так званою, «заступницею голови Благодатнівської сільської адміністрації Донецької народної республіки Бочаровою Л.Ю.», відповідно до запису у погосподарській книзі № 7 Благодатнівської сільської адміністрації, наявний будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , 1940 року народження. На момент смерті [PERSON] , 1946 року народження (померла [INFO] ) у будинку були зареєстровані: [PERSON] , 1946 року народження, [PERSON] , 1940 року народження. На даний час у будинку зареєстрований [PERSON] , 1940 року народження. У нотаріальних справах Благодатнівської сільської адміністрації відсутній заповіт від імені [PERSON] (а.с. 22). Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 9 цього Закону, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, встановлюючи наявність факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по день смерті останньої за однією адресою, суд вважає за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані органами, їх посадовими особами на тимчасово окупованій території України і де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме: так звану, «довідку № 01-30/329 від 14.05.2021», видану, так званою, «заступницею голови Благодатнівської сільської адміністрації Донецької народної республіки Бочаровою Л.Ю.». Також з`ясовано, що після смерті [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. 15.12.2021 заведена спадкова справа № 39/2021 за заявою дочки померлого [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкові справи не заводились. Крім того, як вказує заявниця, нотаріусом їй повідомлено про те, що вона зможе отримати спадщину лише після батька, оскільки, так звана, «довідка № 01-30/329 від 14.05.2021», що видана, так званою, «заступницею голови Благодатнівської сільської адміністрації Донецької народної республіки Бочаровою Л.Ю.» є недійсною та не створює правових наслідків, тому у нотаріуса немає підстав вважати, що батько прийняв спадщину після своєї дружини, тобто матері заявниці. Крім того, інші спадкоємці не встановлені. За положеннями ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку, якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав,свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною другою вказаної статті визначено перелік справ, які розглядаються судом в порядку окремого провадження. Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На думку суду, спору про право немає, а тому справа належно розглядається у порядку окремого провадження. За приписами частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Варто зазначити, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23.04.2020 у справі № 686/8440/16ц. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійного проживав і був зареєстрований зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] , по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто на час відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, ним не подано, про відмову від спадщини ним не заявлено. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Метою [PERSON] при зверненні до суду із цією заявою є встановлення факту постійного проживання покійних батька та матері за однією адресою для подальшого оформлення прийняття спадщини після матері, яку прийняв батько, у силу приписів ст. 1268 ЦК України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення у повному обсязі. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved