Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

В січні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог вказала, що починаючи з 2012 року і по теперішній час вона безперервно користується земельною ділянкою та здійснює догляд за будинком [ADDRESS] . Зазначений будинок складається з двох квартир, загальною площею 94,5 кв.м., житловою площею 57,7 кв.м., з яких квартира [ADDRESS] , а саме 3/5 частин будинку належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1972 року. З 1997 року вона проживала у будинку разом зі своєю тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті вона звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із пропуском 6-ти місячного строку з дня смерті спадкодавця, а також відсутністю документів на підтвердження фактичного прийняття спадщини. Вона відкрито володіє 3/5 частинами зазначеного житлового будинку, що належали померлій [PERSON] , після її смерті частку домоволодіння так ніхто у власність не прийняв, протягом 10 років вона продовжує відкрито, безперервно користуватися будинком, тому просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився. Проти задоволення позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов. Просили розглянути справу без участі їх представника. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Згідно інформаційної довідки ОКП «ДБТІ» №3118 від 16.12.2022 року, право власності на 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1972 року, посвідченого 2-ю Дніпродзержинською нотаріальною конторою за р.№292 та на підставі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя від 10.02.1972 року, посвідченого 2-ю Дніпродзержинською нотаріальною конторою за р.№294 (а.с.15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.17). Позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , однак, постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори від 22.09.2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заява надійшла після спливу 6-ти місячного строку з дня смерті спадкодавця, а також відсутні документи на підтвердження родинних відносин та проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Відповідно до довідки про склад сім`ї №21/7306 від 13.08.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відсутні (а.с.26). Згідно інформаційної довідки №316775299 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна будинку за адресою: [ADDRESS] , відомості відсутні (а.с.28). Відповідно інформації, наданої начальником відділу №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.12.2022 року, згідно даних Державного земельного кадастру інформація щодо земельної ділянки станом на 01.01.2013 рік, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у Відділі №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутня. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2012 року відкрито, безперервно володіє та користується житловим будинком та земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі, повністю утримує його у належному стані. Факт користування позивача спірним будинком підтверджується також актом обстеження житлових умов №16 від 16.02.2022 року. Згідно копії технічного паспорту, замовником якого є [PERSON] від 02.10.2021 року, загальна площа будинку [ADDRESS] складає 94,5 кв.м., житлова площа 57,7 кв.м. Судом встановлено, що право власності на 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] , ні за ким не зареєстровано, власник майна відсутній. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Судом встановлено, що [PERSON] з 2012 року постійно мешкає за даною адресою, безперервно та відкрито володіє та користується житловим будинком та земельною ділянкою, робить ремонти, сплачує комунальні платежі, повністю утримує його у належному стані. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, суд вважає за можливе покласти на позивача, так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved