Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.08.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №36 був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] . Від шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Спору про місце проживання неповнолітньої дитини не має, після розірвання шлюбу вона буде проживати з батьком, оскільки матір виїжджає на працевлаштування за кордон. Посилається на те, що подружні відносини між сторонами припинені. Основною причиною розпаду сім`ї є те, що вони різні по характеру люди, між ними відсутні взаєморозуміння та довіра. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, однак ні він ні відповідач не мають наміру зберегти шлюб. Фактично вони з відповідачем не проживають як одна сім`я, їхнє життя ніяким чином не пов`язане з сімейними відносинами. Їхній шлюб набув формального характеру, а тому вважає, що за таких обставин їхнє спільне подружнє проживання є неможливим, оскільки сім`ї фактично немає. Збереження даного шлюбу буде суперечити його інтересам та розумінню про правильне створення сім`ї. Крім того вказує, що відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідачка з 2022 року не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної неповнолітньої дитини. Підтримуючи вищевикладене, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 08.08.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №36, встановити факт того, що він самостійно виховує неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Справу просить слухати у її відсутності. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заяви сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 08.08.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 19 листопада 2020 року (а.с.7). Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, спільне бажання щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.09.2010 року (а.с.8). Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства /фактичного місця проживання особи виданого Хотинською міською радою за №1997 від 07.07.2023 року, [PERSON] проживає з малолітнім сином [PERSON] [INFO] (а.с.10). Даний факт також підтверджується довідкою виданою виконкомом Хотинської міської ради за №1994 від 07.07.2023 року (а.с.11). Спору про місце проживання дітей немає, після розірвання шлюбу діти будуть на утриманні та проживанні з батьком, оскільки матір виїжджає на працевлаштування за кордон. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, позивач не заперечує, щодо задоволення позову в повному обсязі. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбних відносин в них народилась дитина, [PERSON] [INFO] , який проживає та перебуває на самостійному вихованні батька. При цьому, судом встановлено, що відповідач не заперечує факту перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги повне визнання позовних вимог матір`ю дитини, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні батька, підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а дитину [PERSON] , залишити на самостійному вихованні батька. Крім того позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , так як батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку 1/4 частини на одну дитину. Отже, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 11.07.2023 року. Як вбачається із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд вбачає підстави для застосування такого негайного виконання. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини та на підставі ст. 183 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, спору про місце проживання дитини між сторонами немає, позивачем доведений факт самостійного виховання неповнолітнього сина, та необхідність стягнути з відповідачки аліменти на його утримання, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1610,40 гривень. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. З огляду на зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved