Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 852 доларів США 6 % річних (з врахуванням письмових уточнень). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2019 року відповідач [PERSON] за договором позики взяла у позивача в борг 15000 доларів США для закупки товарів. Кошти відповідач зобов`язувалася повернути 31.03.2019 року, з врахуванням щомісячної винагороди у розмірі 10 % від суми. Позивач вказує, що загальна сума боргу складає 26573 доларів США. Проте відповідачка повернула лише 16500 доларів США, залишок боргу складає 10073 доларів США. На момент подання позовної заяви борг у розмірі 10073 доларів США не повернуто відповідачкою. Доказом не повернення боргу є заява відповідачки від 10.06.2021 року про наміри виконання рішення суду завірена приватним нотаріусом Нікітенко В.В., зареєстрована в реєстрі за № 669. Крім того, зазначав, що в справі № 369/11450/19 знаходиться оригінал договору позики. 11.01.2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області вирішено стягнути з відповідачки [PERSON] 15073 доларів США, проте відповідачкою борг не повернуто. У зв`язку з цим у відповідачки виникло грошове зобов`язання, яке відповідачка належним чином не виконує. Сума річних за дворічний період з 01.02.2021 року по 01.02.2023 року становить 852 доларів США (з урахуванням поданих письмових уточнень). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.06.2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Петруніною В.В. через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому остання вказувала, що відповідач з позовними вимогами не погоджується та заперечує повністю, оскільки задоволення позовних вимог, навіть частково, призводить до повторного розгляду однієї і тієї ж справи, що підтверджується остаточним рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 11.01.2021 року (справа № 369/11450/19), що набрало законної сили. Позивач у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 74 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 11.01.2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/11450/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 10 073 дол. США та неустойку в розмірі 5 000 дол. США, що разом еквівалентно становить 376 825 грн. (триста сімдесят шість тисяч гривень та вісімсот двадцять п`ять гривень). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати що пов`язані із явкою позивача до суду в розмірі 157 грн. (сто п`ятдесят сім гривень). Таким чином, факт наявності грошових зобов?язань відповідачів перед позивачем, відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних, нарахованих за період з 01.02.2021 року по 01.02.2023 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування суми боргу, підтверджених рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 року про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 376825 грн. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги, розрахунок отриманих річних та вказані позивачем обставини справи, судом не встановлено. Як вбачається зі змісту позову, відповідач підтверджену рішенням суду заборгованість не сплатила у повному обсязі, отримані кошти добровільно не повернуті, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми інфляційних збитків та 3% річних не надано, тому суд погоджується з розрахунком 3% річних, наданим позивачем. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних за вказаний у позові період у сумі 852 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень, від сплати якого при подачі позову був звільнений позивач та розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved