Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

у січні 2018 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкоду здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування. Свої вимоги мотивувало тим, що 02.07.2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07071362, за умовами якого останній було надано споживчий кредит у розмірі 202 700, 00 доларів США строком користування 180 місяців зі сплатою 12% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та позичальником 02.07.2008 року було укладено іпотечний договір №2.07071362, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку кредитора належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Проте, [PERSON] всупереч умовам кредитного договору та приписам ст. ст. 509,526, 527, 529, 530, 536 ЦК України не виконувались грошові зобов`язання. 23.05.2018 року між ВАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір № 235К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором про іпотечний кредит № 2.07071362 від 02.07.2007 року та договір № 235і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 2.07071362 від 02.07.2007 року, посвідченого ПН КМНО Малиновською О.Ю. 02.07.2007 року № 2179. Вказало, що ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» згідно умов договору набуло право вимагати замість банку належного виконання боржником зобов`язань в межах відступлених прав. Зазначило, що товариство реалізувало право на позасудове задоволення вимог шляхом переоформлення права власності з [PERSON] за іпотекодержателем. Однак, після набуття у власність позивачем даного житла, в ньому безпідставно продовжують бути зареєстровані [PERSON] та інші особи, чим порушують права товариства на користування та розпорядження нерухомим майном. За вказаних обставин, просило суд визнати [PERSON] та інших зареєстрованих та проживаючих осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , та зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] та/або інших третіх осіб, що зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (т. 1 а.с. 4-11). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження , без повідомлення сторін (т. 1 а.с. 42-43). 13.12.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. [PERSON] мотивувала свій позов тим, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на предмет іпотеки відбулась з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а також з порушенням прав малолітньої дитини, [INFO] , яка проживає у спірній квартирі. Тому, просила суд витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , скасувати рішення про державну реєстрацію від 16.07.2018 року № 42080199, прийняте державним реєстратором Чуйко Г.Г. КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] належить ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», а також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 60-83). Ухвалою від 21.01.2019 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи (т. 1 а.с. 87-88). В підготовчому засіданні 30.01.2020 року представником [PERSON] - адвокатом Фадєєвою Н.І. подано заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог та зустрічний позов у новій редакції, в якій заявлено вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття м розділу), індексний номер 42080199 від 16.07.2018 року, державного реєстратора КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу Чуйко Г.Г. Вимоги мотивовані тим, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на предмет іпотеки відбулась з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», зокрема, реєстрація була проведена на підставі виконавчого напису № 346 від 26.03.2010 року, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2012 року у справі № 2-234/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, а також тим, що на момент проведення реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» квартира [ADDRESS] перебувала під арештом відповідно до постанов № 1470/8 від 25.07.2012 року та № 33576709 від 30.11.2012 року, якими було обтяжено все нерухоме майно [PERSON] й які не були скасовані (т. 1 а.с. 164-205). 30.01.2020 року зустрічний позов та його нову редакцію було прийнято до провадження, у зв`язку з чим, а також через витребовування доказів та залученнятретьої особи - Служби у справах дітей, підготовче засідання відкладено (т. 1 а.с. 217-219). Ухвалою від 13.03.2020 року задоволено заяву Фадєєвої Н.І. в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у справі, забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , зареєстрованої на праві власності за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (код ЄДРПОУ 39761587) до вирішення справи по суті та заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на праві власності за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (код ЄДРПОУ 39761587) до вирішення справи по суті (т. 2 а.с. 32-34). Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали письмові пояснення щодо позову ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог товариства за їх безпідставністю та необґрунтованістю (т. 2 а.с. 45-90). 19.02.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на зустрічний позов, в якому товариство просило відмовити у задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю та необґрунтованістю. Вказало, що реєстрація права власності на спірну квартиру була проведена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України на підставі іпотечного договору, в той час як визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 346 від 26.03.2010 року, не звільняє [PERSON] від виконання зобов`язань, адже борг останньою не погашено, що, в свою чергу, надає право кредитора на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. До того вказало, що відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем (т. 2 а.с. 128-137). 22.06.2020 року до суду надійшов відзив Головного територіального управління юстиції в м. Києві, в якому останнє просило відмовити у задоволенні позову [PERSON] з огляду на відсутність порушення її прав з боку управління (т. 2 а.с. 222-225). 01.12.2020 року у зв`язку із заміною відповідача з Головного територіального управління юстиції в м. Києві на Київську міську державну адміністрацію підготовче засідання відкладено (т. 3 а.с. 86-88). 22.02.2021 року до суду надійшов відзив Київської міської державної адміністрації, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] , оскільки адміністрація є неналежним відповідачем (т. 3 а.с. 93-96). Ухвалою від 27.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (т. 3 а.с. 112-113). В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» Софіщенко В.А. первісний позов підтримав, просив його задовольнити, виходячи з обставин, викладений у заявах по суті спору та письмових поясненнях. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити за його необґрунтованістю, а доводи зустрічного позову не заслуговують на увагу. Зазначив, реєстрація права власності за товариством проведена у відповідності до вимог законодавства, існує пріоритет, тобто, іпотека, а обтяження, накладені після реєстрації іпотеки, не є перешкодою у реалізації прав іпотекодержателя. [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат Фадєєва Н.І. в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити з урахуванням обставин, викладених у ньому, заявах по суті спору та поясненнях. Вказала, що реєстрація права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відбулась, окрім всього, під час дії мораторію, реєстратор Чуйко Г.Г. була звільнена в квітні 2018 року, а реєстрація відбулась у липні 2018 року. Представник Київської міської державної адміністрації - Чіпко В.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] , оскільки адміністрація є неналежним відповідачем, і жодні права [PERSON] адміністрацією порушено не було. Треті особи у справі - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку представника в судове засідання не забезпечила, надала висновок від 10.03.2020 року 100-3417, згідно якого проти первісного позову заперечила, у зустрічний позов просила задовольнити (т. 2 а.с. 149-152). Третя особа - [PERSON] , яка в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення щодо позову, в яких просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Заслухавши сторін та учасників процесу, що з`явились за викликом суду, іх представників, котрі не заперечували проти розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що 02.07.2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07071362, за умовами якого останній було надано споживчий кредит у розмірі 202 700, 00 доларів США строком користування 180 місяців зі сплатою 12% річних за користування кредитом. Згідно п. 1.2. договору про іпотечний кредит, кредит надається для рефінансування кредитного боргу із збільшенням суми. З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2.07071362, між кредитором та позичальником 02.07.2008 року було укладено іпотечний договір № 2.07071362, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку кредитора належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,50 м2, належну їй на підставі: 63/100 частини квартири - договору дарування, посвідченого Восьмою Київською державною нотаріальною конторою 14.11.1995 року за реєстровим № 1-1089, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 21.11.1995 року в реєстровій книзі за реєстровим № 3927; 37/100 частин квартири - договору дарування, посвідченого ПН КМНО Кучеренко Н.П. 31.10.2005 року за реєстровим № 6053, зареєстрованого КП Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01.11.2005 року в реєстровій книзі № д.216-287 за реєстровим № 3927. 26.03.2010 року ПН КМНО Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис № 346, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] .. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS] , запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «Платинум Банк» у розмірі 223 587,12 доларів США, еквівалент згідно курсу НБУ - 1 773 269,45 грн. та 139 926,50 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2012 року у справі № 2-234/12 виконавчий напис № 346, вчинений 26.03.2010 року ПН КМНО Сергеєвим О.О., визнано таким, що не підлягає виконанню. 23.05.2018 року між ВАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір № 235К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором про іпотечний кредит № 2.07071362 від 02.07.2007 року та договір № 235і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 2.07071362 від 02.07.2007 року, посвідченого ПН КМНО Малиновською О.Ю. 02.07.2007 року № 2179. ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» згідно умов договору набуло право вимагати замість банку належного виконання боржником зобов`язань в межах відступлених прав. 25.05.2018 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» направлено на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушень (в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку»), яка отримана останньою 30.05.2018 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131028138 від 16.07.2018 року державним реєстратором КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ Чуйко Г.Г. на підставі іпотечного договору №2.07071362 від 02.07.2007 року, виконавчого напису № 346 від 26.03.2010 року, звіту про оцінку майна № FS01-180706-007 від 06.07.2018 року, серія та номер: 2179, виданого 02.07.2007 року, видавник: ПН КМНО Малиновська О.Ю.; протоколу електронного аукціону, серія та номер: UA-TA-2018-03-23-000122-a, виданого 14.05.2018 року, видавник: ТОВ «Юкрейн Проперті Групп»; договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 235і, серія та номер: 1753, виданого 23.05.2018 року, видавник: ПН КМНО Скульська Т.О.; вимоги про усунення порушень від 05.05.2018 року з підтвердженням про направлення та отримання, серія та номер: б/н, виданого 25.05.2018 року, видавник: ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»; договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги з актом приймання-передачі документів від 23.05.2018 року, серія та номер: 235К, виданого 23.05.2018 року, видавник: сторони, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття м розділу), індексний номер 42080199 від 16.07.2018 року, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Згідно листа ДП «НАІС» № 485/13.2-16 від 11.02.2020 року станом на 16.07.2018 року Чуйко Г.Г. була забезпечена технічною можливістю роботи з Державним реєстром прав як державний реєстратор КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу»., доступ до реєстру Чуйко Г.Г. заблоковано 27.07.2018 року (т. 2 а.с. 127). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону № 898-IV). За приписами ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IVу разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями ст. 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Приписами ст. 36 Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Той факт, що сторони у справі домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмети іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який Законом України «Про іпотеку». В матеріалах справи відсутні докази оскарження укладеного договору іпотеки, або його скасування. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки. Отже, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано, то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Іпотечне застереження, яке міститься у п. 3.3. договору іпотеки є належною правовою підставою для реєстрації права власності. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20). У даній справі судом встановлено, що сторонами іпотечного договору від 02.07.2007 року (п. 3.3.) визначено, що даний пункт договору є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору шляхом, зокрема, прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У справі також встановлено, що 25.05.2018 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» направлено на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушень (в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку») від 05.05.2018 року, в якій останню повідомлено про обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором та попереджено про наслідки невиконання протягом 30 днів, яка отримана нею особисто 30.05.2018 року. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131028138 від 16.07.2018 року державним реєстратором КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ Чуйко Г.Г. виконано обов`язок щодо отримання перед здійсненням відповідних процедур документа, що підтверджує факт отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя. Разом з тим, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»(абз. 3 ст. 1 цього Закону). Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення до суду). Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон № 1952-IV). 03.07.2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII). Згідно з п. 10 розділу І цього Закону ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV парламент доповнив п. 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п. 6 ч. 1 цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому ст. ст. 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. Судом встановлено та не заперечено сторонами у справі, що 02.07.2007 року було зареєстровано обтяження квартири [ADDRESS] іпотекою згідно з договором іпотеки (т. 1 а.с. 30-33, 197-205). 16.08.2012 року зареєстровано обтяження згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 1470/8 від 25.07.2012 року та 30.11.2012 року - обтяження згідно постанови про накладення арешту ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (головний державний виконавець Чижик А.П.) № 33576709 від 30.11.2012 року, на невизначене майно, все нерухоме майно, власник: [PERSON] (т. 1 а.с. 30-33, 197-205). 25.05.2018 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» заявило [PERSON] вимогу про усунення порушень (в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку»), яка отримана останньою 30.05.2018 року й не виконана нею. Докази на підтвердження зворотного не надані. Згідно з цією вимогою у разі невиконання не пізніш як у тридцятиденний строк з дня її отримання зобов`язань за умовами кредитного договору товариство зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності на підставі п. 3.3. договору іпотеки. Закон № 2478-VIII застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону(п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII). Згідно з п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 03.11.2018 року, набрав чинності 04.11.2018 року та був введений у дію 04.02.2019 року. Іпотека за іпотечним договором № 2.07071362 була зареєстрована за банком 02.07.2007 року. 16.08.2012 року та 30.11.2012 року зареєстровано обтяження на предмет іпотеки. Отже, за змістом п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV станом на день звернення до суду ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», яке набуло від банку права іпотекодержателя щодо іпотеки, зареєстрованої за банком ще 02.07.2007 року, наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанов державних виконавців про арешт майна боржника, не могло бути підставою для відмови товариству у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Однак, така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04.2.2019 року Закону № 2478-VIII (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 755/5072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2019 року у справі № 923/880/18 (пункти 4.44-4.45), тобто на момент проведення реєстрації на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» - 16.07.2018 року. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] довела порушення її права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на неї арешту державними виконавцями, з огляду на що надходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42080199 від 16.07.2018 року, державного реєстратора КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу Чуйко Г.Г. При цьому суд зазначає, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку» (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 року у справі № 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2021 року у справі № 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 року у справі № 686/1953/13-ц). Також суд зазначає, що у п. п. 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». З огляду на вказане, посилання позивача за зустрічним позовом на те, що реєстрація була проведена на підставі виконавчого напису № 346 від 26.03.2010 року, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2012 року у справі № 2-234/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, судом оцінюється критично з точки зору того, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а визнання судом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, не впливає на правильне вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». При цьому суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором Чуйко Г.Г., рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) сформульовано висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду (ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05.05.2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] визначила одним з відповідачів - Київську міську державну адміністрацію. За змістом висновків, викладених у п. 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. З огляду на зміст і характер відносин між учасниками у даній справі, вбачається, що спір виник саме між позивачем [PERSON] і ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» з приводу права на квартиру внаслідок дій ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» щодо реєстрації за собою такого права, тому суд надходить до висновку про те, що Київська міська державна адміністрація є неналежним відповідачем. Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин. 07.06.2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підп. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Пунктом 4 Закону №1304-VIIпередбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. У постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-223цс16 Верховний Суд України вказав на такі особливості застосування ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»: з 16.10.2011 року діє нова редакція статті 11, відповідно до якої надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Отже,Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби, а з 16.10.2011 року забороняється надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоров`я та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо. Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так і нематеріальними (послуги). Споживчий кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг, однак конкретні ознаки такого кредиту законодавцем не встановлено, за винятком надання споживчого кредиту в іноземній валюті з 16.10.2011 року. А відтак, визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту повинен суд при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин. В даній справі встановлено, що предметом договору про іпотечний кредит № 2.07071362 від 02.07.20007 року є рефінансування кредитного боргу із збільшенням суми, що загалом становить 202 700,00 доларів США, на строк користування 180 місяців, тобто, довгострокове іпотечне кредитування. Договір підписано [PERSON] без зауважень. Доказів протилежного суду не надано. До правовідносин, які склались у даній справі, неможливо застосувати приписи Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним Законом регулюються відносини за споживчими кредитами, тоді як [PERSON] було отримано іпотечний кредит. Слід розрізняти поняття «споживчий кредит» та «іпотечний кредит» оскільки вони різні за своїм змістом і суттю. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинного на момент укладення договору), споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, тобто, споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг у тимчасове користування, під процент, на умовах строковості та платності. Споживчий кредит, зазвичай надається для придбання товарів тривалого користування (автомобілі, меблі, складна побутова техніка), на споживчі цілі, на навчання, лікування, тощо. Споживчий кредит можуть надавати банки, кредитні спілки, ломбарди, а також підприємства торгівлі чи сфери послуг. Перевагами споживчого кредиту є короткі терміни оформлення та відсутність поручителів або застави. Такі кредити можуть надаватися на основі кредитної картки. Іпотечний кредит - довгостроковий кредит, що надається фізичній особі, товариству співвласників квартир або житловому кооперативу для фінансування витрат, пов`язаних з будівництвом або придбанням квартири чи житлового будинку (з урахуванням землі, що знаходиться під таким житловим будинком, чи присадибної ділянки), які надаються у власність позичальника з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під ним, чи присадибної ділянки) під заставу. У даному випадку строк кредитування 180 місяців, тобто кредит довгостроковий та не підпадає під поняття «споживчий кредит», а відтак, не може розглядатись в контексті Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до іпотечних відносин має застосовуватись також і Закон України «Про іпотеку», ЦК України. Тому, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на правовідносини, які склались між сторонами спору, через що доводи сторони [PERSON] з даного приводу судом до уваги не приймаються. Щодо вимог ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, товариство обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги наявністю у нього права власності на квартиру [ADDRESS] , набутого у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у іпотечному договорі, предметом якого була вказана квартира. Однак, таке право позивача, що полягає у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним об`єктом нерухомого майна, порушується відповідачем та іншими особами, які у добровільному порядку відмовляються знятись з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суд в даній справі дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, що повністю виключає задоволення первісного позову. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved