Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 серпня 2022 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали договір страхування серії PKS.A №2200075 майнових інтересів власника автомобіля «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). 24 вересня 2022 року в с. Крюківщина на вулиці Балукова відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Lexus RX350», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; автомобіль «Chevrolet LACETTI», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та застрахований автомобіль «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку- фактури № 0627092022 від 27 вересня 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 6 571,20 гривень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 05 жовтня 2022 року було складено страховий акт № 161425, відповідно до якого страхове відшкодування становить 6 571,20 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 12489 від 05 жовтня 2022 року AT «ПРОСТО- страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 6 571,20 гривень. Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 6 571,20 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо- транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» відповідно до Полісу № ЕР206186826, що підтверджується витягом з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до даного витягу ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 130 000,00 гривень, франшиза- 1 500,00 гривень. Зважаючи на дану обставину, ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» взяло на себе відповідальність щодо врегулювання наслідків даної події, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 вересня 2022 року. У зв`язку з цим Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» із Заявою про страхове відшкодування № 04-1628 від 18 жовтня 2022 року. За результатами розгляду даної заяви ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 219,00 гривень, які 09 листопада 2022 року були перераховані на рахунок Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування». Таким чином, відповідач [PERSON] зобов`язаний був відшкодувати AT «ПРОСТО-страхування» грошові в розмірі: 6 571,20 грн. - 3 219,00 грн. = 3 352,20 гривень. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» понесло додаткові судові витрати в розмірі 3 000,00 гривень, які пов`язані із наданням правничої допомоги. Оскільки Позивач не є фахівцем у галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів був змушений звернутися за правовою допомогою до особи, яка надає послуги в галузі права - Адвокатського бюро «Синюк та партнери». 02 січня 2020 року між AT «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги по відшкодуванню шкоди по страховому випадку, який відбувся із забезпеченим транспортним засобом «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] . Адвокатське бюро «Синюк та партнери» є організацією, яка спеціалізується в наданні юридичних послу. Правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась керівником Адвокатського бюро «Синюк та партнери» - Синюком Станіславом Леонідовичем, який є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 6423/10 від 15 лютого 2018 року, виданого Радою адвокатів Київської області, а тому має право надавати правничу допомогу позивачу. За надану правничу допомогу Позивач сплатив 3 000,00 гривень, що підтверджується Реєстром справ від 03 березня 2023 року (Додаток № 1 до Договору), Актом виконаних робіт від 14 березня 2023 року; детальним описом робіт (наданих послуг) від 14 березня 2023 року (Додаток № 1.5 до Договору), який є невід`ємною частиною Договору № 1 від 02 січня 2020 року, та платіжним дорученням № 479 від 03 березня 2023 року. Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 3 352,20 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати по оплаті судового збору розмірі в розмірі 2 684,00 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» 3 000,00 гривень судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Просив суд задовольнити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву, у якій позов визнав та просив суд зменшити розмір витрат на правову допомогу, оскільки дана справа є малозначною. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 26 серпня 2022 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали договір страхування серії PKS.A №2200075 майнових інтересів власника автомобіля «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). 24 вересня 2022 року в с. Крюківщина на вулиці Балукова відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Lexus RX350», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; автомобіль «Chevrolet LACETTI», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та застрахований автомобіль «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку- фактури № 0627092022 від 27 вересня 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 6 571,20 гривень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 05 жовтня 2022 року було складено страховий акт № 161425, відповідно до якого страхове відшкодування становить 6 571,20 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 12489 від 05 жовтня 2022 року AT «ПРОСТО- страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 6 571,20 гривень. Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 6 571,20 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо- транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» відповідно до Полісу № ЕР206186826, що підтверджується витягом з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до даного витягу ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 130 000,00 гривень, франшиза- 1 500,00 гривень. Зважаючи на дану обставину, ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» взяло на себе відповідальність щодо врегулювання наслідків даної події, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 вересня 2022 року. У зв`язку з цим Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» із Заявою про страхове відшкодування № 04-1628 від 18 жовтня 2022 року. За результатами розгляду даної заяви ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 219,00 гривень, які 09 листопада 2022 року були перераховані на рахунок Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування». Таким чином, позивач вважає, що відповідач [PERSON] має відшкодувати AT «ПРОСТО-страхування» грошові в розмірі: 6 571,20 грн. - 3 219,00 грн. = 3 352,20 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 5 Закону № 85/96- ВР встановлено, що страхування може бути добровільним та обов`язковим. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто правова позиція, сформульована в цій постанові, стосується питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування: до винної особи чи в межах ліміту відповідальності страховика, у якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність, - до страховика у цій справі. У даному випадку позивач звернувся до винуватця ДТП в частині, непокритій страховим відшкодуванням. Так, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Водночас у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу. Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. З огляду на наведене вище, обов`язком страховика заподіювача шкоди є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. У даному випадку позивачем, як страховиком потерпілої особи, пред`явлено вимогу до винуватця ДТП про відшкодування непогашеної частини його страховиком повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу пошкодженого транспортного засобу. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (див. висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, він має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 352, 20 грн. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП, зокрема майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Вказаним Законом № 1961-IV визначений порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Зокрема, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18). При цьому якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією як з винної особи відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. У статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається що, 02 січня 2020 року між Адвокатським бюро «СИНЮК ТА ПАРТНЕРИ» та АТ «ПРОСТО-страхування» був укладений договір про надання правової допомоги № 1. Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 1.3 до Договору про надання правничої допомоги позивачем було сплачено 3 000 грн. за послуги з надання правничої допомоги у цій справі, що підтверджується доданими до позовної заяви платіжними інструкціями У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial