Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що [INFO] у позивача та відповідача у шлюбі народився син [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На даний час у відповідача створена нова сім`я, вона проживає окремо від сина, а спільний син [PERSON] проживає з позивачем та зареєстрований за адресою проживання позивача. 13.02.2023 року [PERSON] подала начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради заяву, в якій вона не заперечує проти встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою проживання батька дитини - [PERSON] . Висновком служби у справах дітей, затвердженим рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 73 від 09.03.2023 року, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що він, як батько неповнолітньої дитини, усвідомлюючи свою відповідальність за її виховання та створення належних умов для проживання, розвитку і збереження здоров`я, забезпечує сина належним доглядом та опікою, у повній та достатній мірі приділяє час дитині, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи наведене, [PERSON] просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав з підстав, зазначених у позові. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх спільний син проживає разом з ним та зареєстрований разом з ним. Відповідач погрожувала, що буде чинити перешкоди в спілкуванні з сином, хоча до органу опіки і піклування з цього приводу не зверталась. Хоча реальних перешкод зі сторони відповідача з приводу місця проживання сина й не було, однак він бажає на законних підставах виховувати сина. Вважає за необхідне встановити місце проживання їх спільного сина за місцем проживання позивача та підтвердити цей факт судовим рішенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак попередньо звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у\~справах дітей\~ виконавчого\~комітету Ковельської\~міської ради\~Волинської області Гупік\~М.І.\~в судовому\~засіданні не\~заперечував проти\~задоволення позову. Зазначив про те, що позиція органу опіки та піклування з цього приводу висловлена у відповідному позитивному висновку з цього питання. Суд, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні з виписки з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2015 року, сторони перебували у шлюбі з 15.09.2007 року, який було зареєстровано Малоглушанською сільською радою Любешівського району Волинської області, актовий запис № 3. Зазначений шлюб було розірвано згідно вказаного рішення суду. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Як стверджується позивачем, підтверджується матеріалами справи (копією аркушів будинкової книги) та фактично визнається відповідачем шляхом подання нею заяви про визнання позову, неповнолітній син сторін по справі тривалий час постійно проживає разом з позивачем та зареєстрований за місцем проживання останнього. Цю ж обставину підтвердив і сам неповнолітній [PERSON] . Відповідно до\~ст.\~160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно вимог\~ст.\~161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Як вбачається з висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.03.2023 року № 73, визначено доцільним місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із заяви від 13.02.2023 року, адресованої начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, [PERSON] визнала факт проживання [PERSON] разом з батьком та не заперечувала проти встановлення місця його проживання разом з позивачем. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та неповнолітнього [PERSON] , відповідач не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з сином та у його вихованні, в тому числі не чинила перешкод і щодо місця проживання дитини, до органу опіки та піклування з цього приводу не зверталась. Таким чином в судовому засіданні беззаперечно встановлено ряд фактів: неповнолітня дитина проживає разом з позивачем; дитина зареєстрована за місцем проживання позивача; дитина на даний час має повних 14 років, а тому вправі самостійно визначати місце свого проживання і реєструвати його в установленому порядку; відповідач не заперечувала (не оспорювала) раніше та не заперечує (не оспорює) на даний час проти проживання дитини з позивачем; відповідач не чинила та не чинить будь-яких перешкод в проживанні дитини разом з відповідачем. Системний аналіз ст. 161 СК України дає підстави вважати, що визначення судом місця проживання дитини можливе лише в разі наявності спору між батьками. В даному випадку судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем є спір з цього приводу. Доводи позивача про його бажання, щоб дитина на законних підставах проживала разом з ним є безпідставними, оскільки дитина і так на законних підставах проживає разом з ним. Додаткового встановлення чи підтвердження рішенням суду ця обставина в даному випадку не потребує. Задоволення даного позову лише в зв`язку з визнанням відповідачем даного позову є також неможливим, оскільки, як встановлено судом, спір між сторонами відсутній, дитина проживає разом з батьком на законних підставах, а тому визнання відповідачем позову суперечить закону. Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed