Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання до досягнення трьох років сином [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 25 листопада 2022 року, вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам. Крім того зазначає, що дитина залишилась проживати разом з нею. У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану вона з дитиною проживає у Німеччині. Дитина визнана особою з інвалідністю та повністю знаходиться на її утриманні. Водночас, відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, хоча має нормальний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю та не має хронічних захворювань, тому зобов`язаний утримувати малолітню дитину до досягнення ним повноліття. Інших непрацездатних дружин, батьків, дітей на утриманні немає. Таким чином, відповідач не виконує добровільно свій обов`язок по утриманню дитини, у зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти на дитину та на неї до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2023 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін за вищевказаним позовом та надано відповідачу 15?денний термін для надання відзиву. 12 липня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що їх спільний син проживає разом з нею та нею здійснюється повне його утримання, в чому воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обов`язку здійснювати утримання сина. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Також, вказує, що він не має наміру ухилятися від свого обов`язку сплачувати аліменти на сина, проте вважає аліменти у розмір частини від усіх видів доходу такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки він не має постійного або тимчасового заробітку, а та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до повноліття, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Щодо стягнення аліментів на дружину в розмірі 1/6 частини від всіх доходів, то позивачем не доведено можливість сплачувати їх. Так, з 24 лютого 2022 року по теперішній час, він не мав роботи, доходу від іншої діяльності або від продажу власного майна, офіційно не був працевлаштований, що підтверджується довідкою про трудовий та страховий стаж, а також довідкою щодо реєстрації в Центральному управлінні Київського міського центру зайнятості як безробітний. Власного рухомого та нерухомого майна не має. Враховуючи викладене, матеріальне становище відповідача, вважає, що об`єктивно можливою сумою аліментів є 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, відповідач частково не заперечує проти задоволення позову, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи у її відсутність та відсутність позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, 28 липня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 20 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20 лютого 2021 року, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] , актовий запис № 218. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 червня 2021 року. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав про що зазначив у відзиві. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає, що подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам позивача та відповідача, враховуючи, що жодна зі сторін не зверталася до суду з клопотанням про надання строку для примирення, тобто між подружжям відсутні будь-які намагання спрямовані на відновлення сімейних відносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на дитину та на дружину, суд зазначає наступне. Судом установлено, що дитина проживає разом з матір`ю у Німеччині, що підтверджується довідками про реєстрацію за місцем проживання для постановки на облік. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначала про те, що дитина перебуває на повному її утриманні, а відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, позивачем доведено належними доказами факт проживання дитини з нею у Німеччині та перебування на її повному утриманні, на противагу чому відповідачем не було надано суду будь-яких доказів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 з 01 січня 2022 року встановлено у розмірі 2 272 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до довідки від 06 липня 2023 року № 20-1-3272/23 [PERSON] з 05 липня 2023 року був зареєстрований в Центральному управлінні Київського міського центру зайнятості як безробітний та по теперішній час перебуває на обліку. Водночас, суд зауважує, що втрата особою роботи та набуття статусу безробітної не визначено законом як підставу для звільнення одного з батьків від виконання обов`язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітній [PERSON] має спадкове захворювання та є особою з інвалідністю, перебуває на утриманні матері, доказів протилежного відповідачем суду не надано, відповідач є особою працездатного віку, та він зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні. Посилання відповідача на витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування як доказ того, що він не був працевлаштований з початку повномасштабного вторгнення не свідчить про відсутність у нього можливості утримувати дитину, оскільки доводить тільки той факт, що відповідач протягом зазначеного періоду не був офіційно працевлаштований. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина в розмірі частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09 березня 2023 року до досягнення [PERSON] повноліття. Щодо стягнення аліментів на дружину, суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини другої статті 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, зі змісту вказаних вище норм слідує, що визначальною умовою стягнення аліментів на дружину є та обставина, чи може платник аліментів надавати таку матеріальну допомогу. Як вже було встановлено судом, дитина проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем, не було надано до суду будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що дитина перебуває на її утриманні та батько не надає матеріальної допомоги. В той же час судом установлено, що відповідач не працює, що підтверджується відомостями з Пенсійного фонду України про трудовий та страховий стаж за період по 30 червня 2023 року, а з 05 липня 2023 року зареєстрований в Центральному управлінні Київського міського центру зайнятості як безробітний та по теперішній час перебуває на обліку. З огляду на викладене, враховуючи положення частини першої статті 80 СК України, яким передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, а також відсутність будь-яких доказів розміру доходу відповідача, його працездатний вік та встановлений факт проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення аліментів на її утримання в розмірі, що складає 1/8 частину від усіх видів доходу. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною другою, шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а також у розмірі 1 073,60 грн на користь позивача. З огляду на викладене та

Outcome: approved