Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

31 травня 2021 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства три відсотка річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні витрати у загальній сумі 33122,43 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 19 березня 2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) з [PERSON] уклали Кредитний договір №490059643. Відповідно до пункту 2 розділу 1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 84700,00 грн., за користування яким встановлена процентна ставка у розмірі 14,75% річних. З огляду на те, що відповідач за первісним позовом не виконав рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області 14 квітня 2014 року у справі №477/425/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк», та продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, тому Банк має право на отримання суми боргу з урахування інфляції на 3% річних за увесь час прострочення. Відповідно до заборгованості за Кредитним договором №490059643від 19 березня 2008 року за статтею 625 ЦК України загальна сума заборгованості [PERSON] в період з 30 березня 2018 року по 30 березня 2021 року складає 33122,43 грн., а саме: 10111,56 грн. - 3% річних; 23010,87 грн. - інфляційні витрати. Через те, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом в добровільному порядку не сплачена заборгованість, просить стягнути з нього в судовому порядку. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подавався. 12 січня 2022 року судом до спільного розгляду прийнятий зустрічний позов [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», в якому з урахуванням уточнених вимог просить у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Припинити кредитний договір від 19 березня 2008 року №490059643. В обґрунтування вказав, що не погоджується з позицією позивача за первісним позовом, що ним на сьогодні досі не виконано заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року, а саме не погашено заборгованість за вказаним Кредитним договором, яка станом на 19 січня 2014 року становила 112248,00 грн. з наступних підстав. Так, вказане рішення було скасовано, справу переглянуто та ухвалено 06 травня 2015 року нове рішення, яким позов банку до нього було задоволено частково, а саме: з нього та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто заборгованість за Кредитним договором від 19 березня 2008 року №490059643, що утворилася станом на 19 січня 2014 року у вигляді комісії у сумі 2490,00 грн., а також судовий збір. Вказане рішення у справі 477/425/14ц набрало законної сили 19 травня 2015 року. Мотивуючи рішення судом було встановлено, що за рішенням Третейського суду з відповідача вже було стягнуто заборгованість за тілом кредити, через що суд прийшов до висновку про відсутність заборгованості перед Банком за тілом кредиту в зв`язку з повним погашенням заборгованості за виконавчим листом виданим Третейським судом. Згідно з постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Киричук В.В. виконавче провадження від 17 листопада 2015 року №9017 закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Звернувшись до АТ «Альфа-Банк» з заявою про розірвання Кредитного договору та зняття заборони на відчуження автомобіля Chery-Elara, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , йому було відмовлено з невідомих причин, в письмовій формі заява взагалі не прийнята. Посилаючись на те, що умови Кредитного договору позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним позовом виконані в повному обсязі, просить задовольнити поданий ним зустрічний позов та припинити дію Кредитного договору від 19 березня 2008 року №490059643. Крім цього, у разі якщо суд дійде висновку про наявність заборгованості, просив застосувати строк позовної давності. На його думку Банком пропущений строк звернення до суду з позовом за наступних підстав. Так, судове рішення у справі 477/425/14-ц від 06 травня 2015 року виконано ним у повному обсязі. Загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України становить три роки, а спеціальний (ст. 258 ЦК України) - один рік. Посилаючись на постанову Верховного суду України у справі №6-16цс 15, яким встановлено, що на повернення боргів (кредитів) застосуванню підлягає загальний строк позовної давності, вважає, що Банком пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом. Позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом до суду у встановлений законом строк поданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити [PERSON] у задоволені зустрічних позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. В обґрунтування вказав, що позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ним виконано рішення суду щодо погашення кредитної заборгованості в повному обсязі. В свою чергу, з вказаним не погоджується, оскільки на виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року у справі №477/425/14-ц, яке набрало законної сили 19 травня 2015 року, видано виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року №490059643, що утворилася станом на 19 січня 2014 року. 04 червня 2018 року Вітовським районним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Наразі виконавче провадження завершено, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу за його заявою. До того ж, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року у справі 477/425/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь Банку 112248,15 грн. на сьогодні не виконано. А тому відсутні підстави для припинення укладеного між сторонами Кредитного договору. Також в своїх письмових поясненнях представник посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17, в якій зроблений висновок, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем не виконано рішення суду від 06 травня 2015 року у справі №477/425/14-ц, заборгованість не сплачено, що завдає збитки інтересам Позивача у зв`язку із довготривалим виконанням рішення суду, неправомірним користуванням грошовими коштами Банку та інфляційних процесів за грошові кошти Банку. З урахуванням вказаного, вважає, що у позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом випливає право на стягнення компенсаційних санкцій в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім цього, посилаючись на п. 11.3 розділу №2 Кредитного договору вказав, що позовна давність за спорами, що випливають із цього Договору, включаючи але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплаті неустойки (штрафів, пені) тощо становить 50 років, а тому вважає доводи відповідача за первісним позовом про застосування позовної давності тривалістю три роки не можна застосовувати до правовідносин, що випливають з вказаного Кредитного договору, адже сторони самостійно визначити строк позовної давності. До того ж, вказав, що у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/9099/17, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2017 року у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Тривале невиконання судового рішення та довготривале зволікання відповідачем за первісним позовом у виконанні рішення Жовтневого районного суду м. Миколаєва № 477/425/14-ц від 14 квітня 2014 року завдало АТ «Альфа-Банк» значної майнової шкоди та збитків, оскільки фактично відповідач за первісним позовом використовував у своїх цілях кошти АТ «Альфа-Банк». З огляду на вказане, беручи до уваги те, що невиконання [PERSON] грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, АТ «Альфа-Банк» має право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, що передували подачі такого позову. Отже, сума заборгованості за трирічний період, що передував подачі позову, тобто з 30 березня 2018 року, є такою, що нарахована в межах строку позовної давності. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник направив до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, просить задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову. Так, як доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони не заперечували факт укладення 19 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] кредитного договору № 490059643, на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 84700,00 грн. на придбання транспортного засобу Chery-Elara, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Строк договору до 19 березня 2014 року (а.с. 4-5). Через невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто кредитну заборгованість станом на 19 січня 2014 року у сумі 112248,15 грн. яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 42696,53 грн.; за відсотками - 11061,44 грн.; по комісії - 2490,18 грн.; пені - 56000,00 грн., а також судовий збір. В подальшому вказане рішення було скасовано та ухвалено нове. З огляду на постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Жовтневого районного управління юстиції від 17 листопада 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2/477/445/14 виданого 29 серпня 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у сумі 112248,15 грн. закрито, в зв`язку зі скасуванням заочного рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року (а.с. 35). Крім цього, 17 листопада 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Жовтневого районного управління юстиції закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2/477/445/14 виданого 29 серпня 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» судового збору у сумі 561,24 грн. в зв`язку зі скасуванням заочного рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року (а.с. 36). Згідно з положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» м. Чернігова від 02 грудня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №490059643 від 19 березня 2008 року у сумі 91159,13 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 83159,04; за відсотками за користування кредитними коштами - 2919,29 грн., за пенею - 5080,80 грн. та судові витрати. Згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області від 18 травня 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі 6-74, виданого 28 січня 2009 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 91159,13 грн. та судових витрат по сплаті третейського збору у сумі 390,35 грн., виконавче провадження закінчено, у зв`язку з повним фактичним м рішення суду. Оскільки, вказаним рішення суду було встановлено, що рішенням третейського суду з відповідача [PERSON] вже стягнуто заборгованість за тілом кредиту, тому позов Банку був задоволений частково, а саме з відповідача стягнуто заборгованість станом на 19 січня 2014 року лише за комісією у сумі 2490,18 грн. (а.с. 31-33). Стягнута сума комісії за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року сплачена відповідачем 12 листопада 2015 року, що підтверджується наданими [PERSON] копіями квитанцій що містяться в матеріалах справи (а.с. 34). З огляду на довідку начальника відділу Вітовського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 13 червня 2016 року №8373 станом на 13 вересня 2016 року відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргів з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» на виконанні у відділі не перебуває (а.с. 74). Зазначене також підтверджується витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 49), з огляду на який виконавчі провадження відкриті щодо [PERSON] станом на 31 серпня 2021 року завершено. Таким чином, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року у справі №477/425/14-ц , яким з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто борг станом на 19 січня 2014 року у сумі 112248,15 грн. та судовий збір у сумі 561,24 грн. скасовано. Виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення закінчені. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №6-74 щодо виконання рішення третейського суду, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року №490059643 у сумі 91159,13 грн. закінчено, в зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду. До того ж відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом 12 листопада 2015 року сплачена заборгованість за комісією у сумі 2490,18 грн. за рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2015 року. Тобто, станом на листопад 2015 року відсутня будь-яка заборгованість за [PERSON] , а тому відсутні будь-які зобов`язання. В свою чергу Банком висунута вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 30 березня 2018 року по 30 березня 2021 року, коли [PERSON] не мав будь-якої заборгованості за вказаним кредитним договором. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання щодо обґрунтованості вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат не підтверджені матеріалами справи та є недоведеними. За такого слід дійти висновку, що вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не підглядають задоволенню через їх недоведеність. Як на підставу звернення до суду з зустрічним позовом [PERSON] посилається на відмову Банку у розірванні кредитного договору, в зв`язку виконанням всіх зобов`язань та зняття заборони на автомобіль, який був предметом договору застави. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 559 ЦК України). Відповідно до вимог статті 599, частини 3 статті 1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] будь-якої заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 490059643 на сьогодні не має. Викладене свідчить, що зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором є припиненим, в зв`язку зі сплатою заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією у повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved