Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за теплову енергію за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року в розмірі 65 867,58 грн. та судові витрати в розмірі 2 270 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з жовтня 2015 року по січень 2021 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі. Позивач стверджує, що, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідачі, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і не сплачують борг за спожиті послуги добровільно, причиняє майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідачів відповідно до даних особистого рахунку за вказаний спірний період складає 65 867,58 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. 09 квітня 2021 року по справі за вказаним позов було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут - Енергія» заборгованість за постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року в розмірі 65 867 грн. 58 коп. та судові витрати по 1 135 грн. 22.10.2021 відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію (арк.с.64-80). За результатами розгляду даної заяви, 08.11.2021 Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановив ухвалу про скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.04.2021 та призначення до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18 листопада 2021 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони зазначили про те, що позивач надав суду Довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої убачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності наступним співвласникам: 1/2 частки квартири [PERSON] (з 11 липня 2015 року небіжчиця); 1/6 частки квартири [PERSON] ; 2/6 частки квартири [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] на 1/2 частку квартири є її син - [PERSON] , [INFO] . Втім, свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім`я не оформив і відповідно не зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після [INFO]. - дата смерті [PERSON] , в квартирі взагалі ніхто не живе. [PERSON] в спадковій квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Вони з сином - [PERSON] , з 2008 року постійно проживають у м. Умань Черкаської області. Їм не потрібна 1/2 ( 1/6 + 2/6) частка квартири за адресою: [ADDRESS] , але позбутися своєї власності вони не можуть, бо [PERSON] не бажає ані викупити у них їх частку, ані оформити у нотаріуса Свідоцтво про право на спадкування за законом на свою 1/2 частку квартири, щоб разом всі співвласники могли продати усю квартиру в цілому якійсь сторонній людині. Зрозуміло, що потенційний покупець не придбаватиме у відповідачів по справі частку квартири, бо виділ в натурі окремої частки квартири, що знаходиться на другому поверсі багатоквартирного будинку, з влаштуванням окремих мереж електро-, газо-, водопостачання та каналізації технічно неможливий. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» вимагає стягнути солідарно з відповідачів борг за постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року, тобто більше ніж за шість років, в розмірі 65 867,58 грн. Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактично надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, відповідач вважає, що стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 29.01.2021 року, тобто за період з 01.02.2018 р. по січень 2021 р. Вважає, що загалом, в межах трирічного строку позовної давності нараховано до сплати за послуги з теплопостачання сума 40 625,49 грн. (6220,39 + 16363,76 + 11852,34 + 6189,00). На підставі вищенаведеного, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності при розгляді справи за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію з жовтня 2015 року по 29.01.2018 року, нараховану позивачем по особистому рахунку № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , відкритому на ім`я [PERSON] у сумі 25 242,09 грн. та відмовити в цій частині у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. У додаткових поясненнях, що надійшли на адресу суду 06.06.2023, представник відповідача повторно вказує, що після смерті [PERSON] , в квартирі ніхто не живе. Відповідачі з 2008 року постійно проживають у м. Умань Черкаської області. Відповідач вказує, що їм не потрібна частка квартири, але позбутися своєї власності вони не можуть, бо [PERSON] не бажає ані викупити у них їхню частку, ані оформити у нотаріуса Свідоцтво про право на спадкування за законом на свою частку квартири. Звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 03.05.2023 у справі 200/7595/18 (провадження 61-1310св23), де зазначено, що «Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи». Також вказує, що у постанові Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 711/3591/21 визначено, що якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи, що позивач не визначив [PERSON] співвідповідачем, то суд має відмовити в задоволенні позову про стягнення з відповідачів 65867,58 грн. заборгованості за постачання теплової енергії в період з жовтня 2015 по січень 2021 року, а також не стягувати з них судові витрати в сумі 1135 грн. з кожного. В матеріалах справи міститься інформація державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідно до якої на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 219/713/21, 2/219/1207/2021 виданий 02.06.2021 Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-енергія» суми заборгованості за постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року у розмірі 65 867,58 грн., та судовий збір у сумі 1 135,00 грн. 10.06.2021 державним виконавцем, відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам для відома та виконання (а.с.81). Ухвалою суду від 08.11.2021 виконавчі листи відкликані. Постановою у виконавчому провадженні № 65745642 від 15.11.21 виконавче провадження закінчено (арк.с.129-130). Представник позивача - ТОВ «Бахмут-Енергія» до судового засідання не з`явився, разом з тим через канцелярію суду надійшла заява (вх. № ЕП- 10852 від13.12.2021) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Також просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, так як воно заявлено безпідставно. В свою чергу, просить визнати поважними причини пропущення строків позовної давності, просить поновити позивачу строки позовної давності та вважає, що на час дії карантину строки позовної давності продовжені (арк.с.112, 114-115, 158, 166). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи міститься їх заява про розгляд справи без їх участі, вказали, що з вимогами ТОВ «Бахмут-Енергія» не погоджуються частково. 16.02.2022 відповідачі звернулися до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача [PERSON] . Обгрунтовуючи свою заяву, вказували на те, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім`я не оформив і відповідно не зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що створює проблеми у продажу квартири та виникненні заборгованості з оплати комунальних послуг. Ухвалюючи судове рішення за результатом розгляду даного клопотання 04.05.2023 суд виходив з того, що при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Тому суд вважав за необхідне залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] , [INFO] . Також, оскільки за даними відповідача [PERSON] зареєстрований у місті Соледар, де проводяться активні бойові дії, суд вважав за необхідне з`ясувати чи не є він внутрішньо переміщеною особою. Для участі в судовому засіданні останій запрошувався шляхом оголошення на сайті "Судова влада". На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 217953855 від 28.07.2020 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/6 частка) та [PERSON] (1/6 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.12.2010 та частина належала померлій [PERSON] на праві спільної часткової власності (а.с.7). Аналогічна Інформаційна довідка 251894640, видана 09.04.2021, отримана судом (арк.с.52). З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритому на ім`я [PERSON] , та зробленому станом на 20.01.2021 вбачається, що заборгованість за період з жовтня 2014 року по грудень 2020 року перед позивачем за надані комунальні послуги складає 65 867,58 (а.с.5-6). З актів, складених представниками ТОВ «Артемівськ-енергія» та ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2015-2021 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.8-18). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.28-29). Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем за надані послуги з теплопостачання, а саме: з жовтня 2014 року по грудень 2020 року. За паспортними даними [PERSON] знята з реєстрації в [ADDRESS] 20.08.2008, зареєстрована по [ADDRESS] . В місті Умань вона зареєстрована і дотепер (арк.с.78-80). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.12.2021 № 00034307684 [PERSON] померла [INFO] , за остаточним лікарським свідоцтвом виданим 13.07.2015, свідоцтво про смерть видане 01.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області серії [NUMBER] (арк. с. 125). З даного витягу також вбачається, що [PERSON] подавав заяву про отримання допомоги на поховання і йому була видана довідка № 119 від 13.07.2015. 28.01.2022 до суду надійшов лист Завідувача Соледарської державної нотаріальної контори Степанова В. від 25.01.2022 № 51/01-16, у якому він повідомив, що спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняли - син померлої [PERSON] , 1955 року народження, та в порядку представлення - внук померлої [PERSON] , 1995 року народження. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 682391102 від 25.01.2022 спадкову справу заведено 17.07.2015 на підставі заяви [PERSON] , 1955 року народження (арк.с.139-154). Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що 15.09.2015 до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , у якій він повідомив про прийняття спадщини після його померлої баби [PERSON] , спадкоємцем якої був би його батько [PERSON] , який помер [INFO] (арк.с.151). У постанові Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 711/3591/21 висловлена правова позиція суду: згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 18.11.2021 року відповідачами подано заяву про застосування строку позовної давності. Перевіряючи доводи відповідачів щодо застосування строку позовної давності та заперечення представника позивача, суд враховує таке. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення нараховувалась позивачем щомісяця, а відтак перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідачі є співвласниками квартири, і відповідно, боржниками за зобов`язаннями, що виникають з договору про надання комунальних послуг, зокрема, публічного. А отже кредитор має право вимагати виконання обов`язку. Суд зауважує, що відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні зі споживачів коштів за надання житлово-комунальних послуг. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 302/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 757/10888/14-ц, Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі № 6-2864цс15. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12 березня 2020 року). Дія карантину продовжувалася постановами Кабінету Міністрів України аж до 30.06.2023. Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 26 вересня 2022 року у справі № 372/3235/20 (провадження № 61-6797св22). З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Разом з тим вказані положення законодавства не підлягають до застосування до правовідносин, строк позовної давності яких минув на час їх прийняття. Суду не було надано доказів поважності пропуску строку позовної давності щодо стягнення заборгованості в період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за надані послуги ТОВ «Бахмут-Енергія» у розмірі 65867,58 грн. та який вказує на відсутність оплат послуг споживачем. Розрахунок позивачем виконано за період по грудень 2020 року. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з постачання теплової енергії за період з жовтня 2014 року до березня 2017 року в розмірі 16218,23 грн., хоча і є обґрунтованими, так як матеріали справи не містять даних про сплату відповідачем цих послуг, проте до задоволення не підлягають з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. ТОВ «Бахмут-енергія» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення , спожитих з березня 2017 року по грудень 2020 року в сумі 49649,35 грн (65867,58-16218,23 грн. з урахуванням строку оплати вартості спожитої теплової енергії за березень до 20 квітня 2017 року). Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказів на підтвердження того, що теплова енергія до квартири відповідачів за адресою: [ADDRESS] не поставлялася або поставлялася неналежним чином стороною відповідачів надано не було. Відповідачі доказів оплати вартості теплової енергії суду не надали. За даними Державного демографічного реєстру належним відповідачем у справі є [PERSON] , а не [PERSON] (витяг від 27.07.2023). Таким чином борг в межах строку позовної давності становить 49649,35 грн. З доказів, наданих суду вбачається, що власниками майна та особами, що прийняли спадщину є: [PERSON] розмірі 10/24; [PERSON] -2/6 (або 8/24), [PERSON] - 1/4 (або 6/24). Таким чином, відповідачам належить частина квартири у розмірі 18/24. Суд може не враховувати позицію відповідачів щодо розрахунку суми задоволених позовних вимог, якщо розрахунок зроблений не відповідно до вимог законодавства. Тому, з урахуванням того, що загальний розмір заборгованості, що належить до стягнення складає 49649,35 грн., підлягає стягненню з [PERSON] - 20687,23 (49649,35/24*10), з [PERSON] - 16549,78 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування вищевказаного, з відповідача необхідно стягнути судовий збір з [PERSON] в сумі 945,83 (20687,23*2270/49649,35), з [PERSON] - 756,67 грн. (16549,78*2270/49649,35). На підставі викладеного та

Outcome: partial