Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, третя особа Державний нотаріус третьої Черкаської державної нотаріальної контори про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер спадкоємець, батько позивачки, [PERSON] , який за життя набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Спадкове майно після смерті батька прийняла позивачка подавши заяву до нотаріальної контори. 24.04.2023 року позивачка отримала від державного нотаріуса Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. постанову про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем наданий договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений Черкаською філією товарної біржі «Українська біржа нерухомості». Проте вважає, що 03.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] дійсно був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що був зареєстрований Черкаською філією товарної біржі «Українська Біржа нерухомості» під номером № 349-2. Квартира була придбана [PERSON] за 13000 грн. Правочин обома сторонами повністю виконаний. Будь-яких заперечень чи зауважень ніхто зі сторін правочину не заявляв. КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації видано довідку № 41763 від 06.04.2023 року про те, що згідно договору купівлі-продажу квартири, від 03.10.1997 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] по [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, тому на підставі ст.128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність» він набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 03.10.1997 року № 349-2, укладений на Черкаській філії товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», відповідно до якого [PERSON] набув право власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, як спадкоємицю після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 19.05.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.06..2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Тищенко Ю.П. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направили до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність, у вирішенні спору покладалися на думку суду. Представник третьої особи Третьої черкаської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направили до суду заяву в якій просять справу розглянути у відсутність третьої особи. У вирішенні спору покладалися на компетентність суду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті залишилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкове майно після смерті батька прийняла позивачка подавши заяву до нотаріальної контори. Померлий [INFO] залишив заповіт на квартиру [ADDRESS] , яким заповів її своїй доньці [PERSON] . 24.04.2023 року позивачка [PERSON] отримала від державного нотаріуса Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. постанову № 324/02-31 про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем наданий договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений Черкаською філією товарної біржі «Українська біржа нерухомості». Судом встановлено, що 03.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований Черкаською філією товарної біржі «Українська Біржа нерухомості» під номером № 349-2. Квартира була придбана [PERSON] за 13000 грн. Правочин обома сторонами повністю виконаний. Будь-яких заперечень чи зауважень ніхто зі сторін правочину не заявляв. На час укладання договору купівлі-продажу у 1997 році [PERSON] не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Оскільки договір було укладено 03.10.1997, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений правомірно та є дійсним. Відповідно довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 41763 від 06.04.2023 року, згідно договору купівлі-продажу квартири, від 03.10.1997 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що судом встановлено дійсність даного договору купівлі-продажу квартири. яке підтверджує відсутність підстав нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, [PERSON] після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі користувався та розпоряджався даною квартирою на власний розсуд, суд приходить до висновку про необхідність визнання дійсним даного договору та визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , набуту її батьком у власність на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 03.10.1997 року на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості».

Outcome: approved