Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На підставу своїх вимог спирається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] та має статус одинокої матері (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №00037621914, виданого Жашківським відділом Державного реєстру актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Довготривалий період [PERSON] , разом з дитиною проживала та проживає досі з співмешканцем [PERSON] , з яким регулярно зловживає алкоголем, що призводить до бійок в сім`ї. Ні мати дитини, ні її співмешканець не мають та не мали місця офіційної роботи, тому не могли забезпечити дитину одягом, іграшками, харчуванням. З 2021 року сім`я [PERSON] , перебувала під контролем служби у справах дітей виконавчого комітету Буцької селищної ради, оскільки неодноразово надходили усні повідомлення від старости Червонокутського старостинського округу та дирекції Червонокутського ЗЗДО І-ІІІ ступенів, де проживав та навчався [PERSON] , про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно її сина. З 15.02.2022 року [PERSON] , було взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей виконавчого комітету Буцької селищної ради. З 15.03.2022 дитину було влаштовано на тривале перебування до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» у зв`язку з довготривалою хворобою матері, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (мати дитини перебувала на лікуванні в КЗ « Черкаський обласний протитурбекульозний диспансер» з 11.03.2022 року до 07.09.2022 року). Згідно з повідомленням адміністрації КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» мати дитини, [PERSON] , жодного разу дитини в Центрі не відвідала, не цікавилася його життям та здоров`ям, проте підтримувала зв`язок з дитиною в телефонному режимі. По поверненню додому з [PERSON] , було проведено роботу щодо створення умов для повернення дитини в біологічну сім`ю та підвищення рівня виховного потенціалу сім`ї, але позитивного результату це не дало. 17.11.2022 року дитині було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Буцького селищного ЦНПМСД» про наявність у матері дитини хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. 18.11.2022 року наказом служби у справах дітей [PERSON] було поставлено на первинний облік з метою його подальшого влаштування до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . 01.02.2022 року рішенням Уманської військової адміністрації № 111 дитину було влаштовано на спільне проживання в прийомну сім`ю, де він проживає й досі. За весь період перебування свого сина в прийомній сім`ї [PERSON] не цікавилася станом здоров`я, успіхами дитини, не відвідувала, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача до суду не з`явився, однак надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив справу слухати в його відсутності. Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили, що відповідачка не бажає втратити правовий зв`язок із власною дитиною, хоче змінити ставлення до неї, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] та має статус одинокої матері (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №00037621914, виданого Жашківським відділом Державного реєстру актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З 2021 року сім`я [PERSON] , перебувала під контролем служби у справах дітей виконавчого комітету Буцької селищної ради, оскільки неодноразово надходили усні повідомлення від старости Червонокутського старостинського округу та дирекції Червонокутського ЗЗДО І-ІІІ ступенів, де проживав та навчався [PERSON] , про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно її сина. З 15.02.2022 року [PERSON] , було взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей виконавчого комітету Буцької селищної ради. З 15.03.2022 дитину було влаштовано на тривале перебування до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» у зв`язку з довготривалою хворобою матері, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (мати дитини перебувала на лікуванні в КЗ « Черкаський обласний протитурбекульозний диспансер» з 11.03.2022 року до 07.09.2022 року). Згідно з повідомленням адміністрації КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» мати дитини, [PERSON] , жодного разу дитини в Центрі не відвідала, не цікавилася його життям та здоров`ям, проте підтримувала зв`язок з дитиною в телефонному режимі. По поверненню додому з [PERSON] , було проведено роботу щодо створення умов для повернення дитини в біологічну сім`ю та підвищення рівня виховного потенціалу сім`ї, але позитивного результату це не дало. 17.11.2022 року дитині було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Буцького селищного ЦНПМСД» про наявність у матері дитини хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. 18.11.2022 року наказом служби у справах дітей [PERSON] було поставлено на первинний облік з метою його подальшого влаштування до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . 01.02.2022 року рішенням Уманської військової адміністрації № 111 дитину було влаштовано на спільне проживання в прийомну сім`ю, де він проживає й досі. Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо свого сина [PERSON] . [INFO] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Посилання на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини в судовому засіданні так і не було встановлено, та те, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини - позивачки в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та третьою особою в судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідачки відносно свого сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом саме позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідачка виявляє бажання піклуватися про свою дитину та судом не встановлено фактів умисного її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду представника сторін висловили думку, що дійсно відповідачка в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своєї дитини, то суд приходить до висновку, що її необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини.

Outcome: dismissed