Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала шлюб 20.02.2016 у відділі реєстрації РАЦС Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спочатку сімейне життя складалось добре, проте останнім часом шлюбні відноси між нею та відповідачем фактично зупинилися, вони не проживають разом. Зазначила, що між нею та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї, відповідач має власні погляди на життя, не вчиняє дій, які б свідчили про його бажання повернутися до сім`ї. Вважала, що збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки шлюб має формальний характер. Зазначила, що вжиття заходів щодо примирення не виправить стан їхнії шлюбних відносин, оскільки зазначені позивачкою обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення не принесли жодних результатів. Шлюбні відносини між ними остаточно припинені. Вказала, що донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги не надає. Оскільки між ними не була досягнута згода щодо сплати аліментів змушена звернутися до суду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 липня 2023\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження\~ (а.с. 14). В судове засідання позивачка не з`явилася, відповідно до заяви просила справу розглянути за її відсутності та позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що на примирення не згодна (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з позовними вимогами погодився (а.с. 18-19). \~ Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Суд, відповідно до\~ частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~"Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 20 лютого 2016 року, відповідно до актового запису № 10, відділом ДРАЦС Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. Так, шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться, сім`я фактично розпалася. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. За правилами статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності зі статтею 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не ставить питання про зміну прізвища. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу кожної дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. Відповідно до положень частини 2\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітьої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1\~статті 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. Також, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом\~положень ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги, що судом позовні вимоги задовольняються, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] \~на користь позивачки [PERSON] \~сплачений при зверненні до суду із позовною заявою в частині вимоги про розірвання шлюбу судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Крім того, у відповідності до положень статті 4, пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», частини 6 статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved