Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Адвокат Фармуга Василь Степанович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що [PERSON] помер [INFO] . Останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1995 на праві приватної спільної власності належала 1/3 частка квартири (житлового) будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем якого є його дружина - [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном, однак спадщину не оформила. [PERSON] померла [INFO] . Останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1995 на праві приватної спільної власності належала 1/3 частка квартири (житлового) будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ Ф № 013749, виданим 11.03.1997, земельні ділянки загальною площею 0,2411 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Земельні ділянки розташовані на території [ADDRESS] . [PERSON] за життя 28.11.1997 посвідчила заповіт на все своє майно на користь позивачки. Однак державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] і належали [PERSON] , померлій [INFO] та її чоловіку [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки [PERSON] подала правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності не на будинок, а на квартиру [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло від 29 червня 1995 року). У виписці з інвентаризаційних матеріалів, виданій РКП «Коломийське МБТІ» 30 липня 2015 року за № 23-34/306594 у примітці зазначено, що квартиру [ADDRESS] визнано житловим будинком за адресою: [ADDRESS] відповідно до рішення Снятинської міської ради № 11 від 29 грудня 1993 року. Однак свідоцтво про право власності на житло 29 червня 1995 року видано на квартиру. У своїй позовній заяві представник позивача просив суд визнати квартиру [ADDRESS] житловим будинком. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку кадастровий номер 2625210100:04:004:0172 площею 0,0839 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства кадастровий номер 2625210100:04:003:0048 площею 0,1260 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Снятин Снятинського району Івано-Франківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІФ № 013749, виданого 11 березня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Анатійчук В. в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 1983 року відділом ЗАГСУ Тернопільського міськвиконкому, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1083. Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком записаний [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 23 липня 2005 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 67. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 1968 року Райбюро ЗАГС м. Снятин Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 1968 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 19. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 листопада 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Снятинського району, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 116. Згідно з копією довідки № 637 від 02.06.2022, виданої Виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, на час смерті [PERSON] - [INFO] була зареєстрована у господарстві в [ADDRESS] - [PERSON] . Відповідно до копії заповіту від 28.11.1997, посвідченого державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С., [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2021 року Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 569. Згідно з копією довідки № 638 від 02.06.2022, виданої Виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, на час смерті [PERSON] - [INFO] у господарстві були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1995, виданого Коломийським міжрайонним бюро техінвентаризації згідно з розпорядженням № 156, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів № 23-34/306594 від 30.07.2015, виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно з архівними даними станом на 31.12.2012, в реєстраційній книзі під реєстровим номером 2203 зареєстровано квартиру за адресою [ADDRESS] . Власниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , форма власності приватна спільна часткова по 1/3 частці у кожного співласника. Відповідно до примітки до зазначеної вище виписки квартиру [ADDRESS] визнано житловим будинком за адресою [ADDRESS] , відповідно до рішення Снятинської міської ради народних депутатів № 11 від 29.12.1993 (Про передачу у приватну власність земельної ділянки), на підставі якого було видано державний акт на право приватної власності на землю № 013749. Згідно з архівним витягом з рішення одинадцятої сесії Снятинської міської Ради народних депутатів ХХІ-го скликання від 29 грудня 1993 року «Про затвердження рішення виконавчого комітету Снятинської міської ради народних депутатів № 195 від 24.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок жителів Снятинської міської ради народних депутатів» міська рада народних депутатів вирішила затвердити рішення виконкому Снятинської міської ради народних депутатів № 195 від 24.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок жителів Снятинської міської ради народних депутатів», приватизувавши земельні ділянки громадянам згідно зі списками, що додаються, серед яких за № 707 [PERSON] , адреса проживання 1-ше Грудня, 26, кількість земельних ділянок 2, загальна площа 0,16 га. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта: житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] за результатами технічного обстеження відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Житловий будинок відповідає державним будівельним нормам, санітарно-екологічним нормам та правилам, протипожежним та іншим нормам і правилам, що забезпечують безпечну для життя та здоров`я людей експлуатацію об`єкта. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІФ № 013749, виданого 11 березня 1997 року, вбачається, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки, загальною площею 0,2411 га на території [ADDRESS] , біля водозбірної. Землю передано для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169. Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-2600529242013, дата формування 31.12.2013, земельна ділянка кадастровий номер 2625210100:04:004:0172 в м. Снятин, площею 0, 0839 га, для обслуговування житлового будинку на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-2600529482013, дата формування 31.12.2013, земельна ділянка кадастровий номер 2625210100:04:003:0048 в м. Снятин, площею 0, 1260 га, для ведення особистого підсобного господарства на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно з копією заяви до Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори № 164 від 10.02.2022, [PERSON] , [INFO] , звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] . Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68483729, 10.02.2022 відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] . Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68483748 від 10.02.2022, за № 14209 зареєстрований заповіт [PERSON] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 342/02-31 від 21 лютого 2022 року, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] і належали [PERSON] , померлій [INFO] та її чоловікові [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки для оформлення спадщини [PERSON] подала правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності не на будинок, а на квартиру [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло від 29 червня 1995 року). Згідно з копією довідки № 437/01-09 від 12.05.2022, виданої державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що проживав [ADDRESS] , згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68935386 від 12 травня 2022 року, спадкова справа не заведена. Згідно з довідкою № 6/01-09 від 04.01.2023, виданою державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С., згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71088245 від 04 січня 2023 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заведена. За період з 02 липня 1998 року по 2001 рік перевірку здійснено згідно з алфавітними книгами обліку спадкових справ Першої Снятинської державної нотаріальної контори. Спадкові справи Другої Снятинської державної нотаріальної контори знаходяться в Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві. Згідно з інформацією Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву № 181/01-17 від 23.03.2023, за відомостями архівного фонду Другої Снятинської ДНК спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, а також на квартиру, яку позивачка вважає житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, правовстановлюючий документ на який відсутній, оскільки виданий на квартиру. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Цивільного кодексу Української РСР . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК УРСР) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її баби [PERSON] . Спадщину позивачка прийняла відповідно до вимог закону, оскільки подала у передбачений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що [PERSON] подала правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності не на будинок, а на квартиру [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло від 29 червня 1995 року). Судом також встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІФ № 013749 померлій [PERSON] на момент її смерті належали на праві приватної власності земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,2411 га на території [ADDRESS] , біля водозбірної, які належали їй за життя, а право власності на них було оформлене відповідно до вимог закону, що підтверджено державним актом на право власності на землю, виданим ще за життя спадкодавця. Суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Щодо позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою на земельні ділянки, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець померлої [PERSON] , має право на спадкування за заповітом спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої, оскільки позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку та не відмовлялась від її прийняття. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, яке вона мала за життя, підтверджено державним актом на право власності на землю та зареєстроване у встановленому законом порядку у Державному земельному кадастрі, а отже право власності на земельні ділянки має перейти до спадкоємця [PERSON] за загальними правилами спадкування зі збереженням їх цільового призначення. Ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Щодо позовних вимог про визнання квартири [ADDRESS] житловим будинком та визнання права власності за позивачкою на цей будинок, суд зазначає про таке. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено правовстановлюючим документом (свідоцтвом про право власності на житло від 29.06.1995, виданим Коломийським міжрайонним бюро техінвентаризації згідно з розпорядженням № 156), квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Право власності в установленому законом порядку було зареєстроване в БТІ, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів № 23-34/306594 від 30.07.2015, виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно з якою в реєстраційній книзі під реєстровим номером 2203 зареєстровано квартиру за адресою [ADDRESS] . Власниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , форма власності приватна спільна часткова по 1/3 частці у кожного співвласника. [INFO] помер один із співвласників зазначеної вище квартири - [PERSON] , якому на момент смерті на праві власності належала 1/3 частка квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), дружина [PERSON] - [PERSON] була спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема вказаною вище спірною квартирою, що підтверджується довідкою № 637 від 02.06.2022, виданою Виконавчим комітетом Снятинської міської ради, згідно з якою вона була зареєстрована у господарстві в [ADDRESS] , на момент смерті чоловіка. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав. Водночас відповідно до ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, 1/3 частка квартири [PERSON] перейшла до [PERSON] [INFO] помер другий співвласник зазначеної вище квартири - [PERSON] , якій на момент смерті на праві власності належала її 1/3 частка квартири та 1/3 частка її померлого чоловіка. Як вбачається з копії заповіту від 28.11.1997, посвідченого державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С., [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , яка в подальшому 23 липня 2005 року уклала шлюб та змінила своє прізвище на [PERSON] . Отже, після смерті баби позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом усього належного їй майна стала позивачка [PERSON] , яка має право на спадкування належних їй 2/3 часток квартири, які належали її бабі на момент смерті, але не були оформлені у встановленому законом порядку. Проте, позивачка подала до нотаріуса заяву про прийняття у спадщину житлового будинку, оскільки вважає, що ця квартира є саме будинком, адже земельні ділянки надавались у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, а крім того БТІ у наданій їй виписці зазначило, що квартиру [ADDRESS] визнано житловим будинком відповідно до рішення Снятинської міської ради народних депутатів № 11 від 29.12.1993 Про передачу у приватну власність земельної ділянки. З огляду на досліджені матеріали справи суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Водночас, передумовою для судового захисту порушеного права є наявність саме порушеного права та факт порушення даного права діями відповідача. Суд зазначає, що у даному випадку у позивача та її спадкодавця є право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказане право власності виникло на законних підставах та зареєстроване у встановленому законом порядку. Та обставина, що за позивачем зареєстровано право власності на житло, що має статус квартири, а не будинку, не суперечить його праву власності, оскільки, згідно з дослідженими в судовому засіданні документами право власності виникло у позивача та її спадкодавця саме на квартиру. Судом встановлено, що на момент подання позовної заяви до суду позивачка [PERSON] не зверталась до Снятинської міської ради з заявою про зміну статусу квартири на будинок. Рішення державного реєстратора щодо відмови у реєстрації права власності на будинок не приймалось, міською радою рішення щодо відмови у зміні статусу квартири на будинок також не приймалось. Посилання позивача та її представника на те, що БТІ у наданій виписці зазначило, що квартиру [ADDRESS] визнано житловим будинком відповідно до рішення Снятинської міської ради народних депутатів № 11 від 29.12.1993 Про передачу у приватну власність земельної ділянки, суд вважає помилковими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки 29.12.1993 Снятинською міською радою було прийнято рішення лише про затвердження рішення виконавчого комітету Снятинської міської ради народних депутатів № 195 від 24.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок жителів Снятинської міської ради народних депутатів». Суд наголошує на тому, що прийняття міською радою рішення про приватизацію земельних ділянок свідчить лише про приватизацію земельних ділянок, наданих громадянам, і в жодному разі не свідчить про зміну статусу квартири позивачки на будинок. Крім того, суд зазначає, що вказана позиція позивачки суперечить як здоровому глузду, так і логіці, адже свідоцтво про право власності на житло-квартиру видавалось Коломийським міжрайонним бюро техінвентаризації 29.06.1995, тобто через 1,5 року після прийняття Снятинською міською радою народних депутатів рішення № 11 від 29.12.1993, а тому вказане рішення не може свідчити про визнання квартири будинком. Отже, на думку суду, вирішення питання про визнання квартири будинком в судовому порядку неможливе, оскільки суперечитиме законодавству України, яке регулює архітектурну діяльність, містобудування та місцеве самоврядування в Україні. Вирішення вказаних питань належить виключно до компетенції органів місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підміна визначених законом процедур рішенням суду не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства. Позовна вимога про визнання права власності за позивачкою на 2/3 частки будинку також не може бути задоволена, адже в установленому законом порядку відповідним повноважним органом рішення про зміну статусу квартири на будинок не приймалось. Суд може визнати право власності за позивачкою в порядку спадкування за заповітом лише на 2/3 частки квартири, на які вона дійсно має право як спадкоємець [PERSON] . Проте, суд зазначає, що в силу принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та не в праві самостійно на свій розсуд визнати за позивачкою право власності на 2/3 частки квартири, про що вона суд не просила і таку позовну вимогу не заявляла. За таких обставин суд вважає, що позов в цій частині заявлено необґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] житловим будинком та визнання права власності за позивачкою на цей будинок не підлягають задоволенню.

Outcome: partial