Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] , як законний представник в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , 29.11.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсним та їх скасування, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] (дід позивача [PERSON] ), помер [INFO] . Його дочка - [PERSON] (тітка позивача [PERSON] ), не прийняла спадщину в шестимісячний термін і таким чином право на спадкування за законом отримали спадкоємці першої черги: його дружина - [PERSON] (баба позивача [PERSON] ), та син - [PERSON] (тато позивача [PERSON] ) Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем, були: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину її син [PERSON] , однак, за життя не оформив свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] помер [INFO] . Їхній неповнолітній син - [PERSON] , як єдиний спадкоємець першої черги по смерті батька [PERSON] , звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Спадкову справу за його зверненням зареєстровано 27.12.2016 року №60059983, однак, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок по [ADDRESS] , виникає необхідність набувати право власності на спадщину за законом в судовому порядку. 13.11.2017 року їй стало відомо, що спадщину по смерті [PERSON] незаконно отримала його дочка [PERSON] та набула право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №771, виданого 28.09.2017 року приватним нотаріусом Ридзак Л.К. згідно заповіту, посвідченого секретарем Верхньолужоцької сільської ради 28.12.2003 року. Рішення Старосамбірського районного суду від 25.07.2017 року у справі №455/803/17 за позов [PERSON] до Верхньолужоцької сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини оскаржується в Апеляційному суді Львівської області. При визначенні додаткового строку для прийняття спадщини Старосамбірським районним судом не встановлено всіх спадкоємців, що вступили у спадщину по смерті [PERSON] та осіб, які набули право на спадкування, що дало можливість [PERSON] незаконно оформити спадщину, чим порушено права її неповнолітнього сина на спадкування вищевказаного житлового будинку, як спадкоємця першої черги після смерті його батька [PERSON] . Незаконним вважає не лише свідоцтва про право на спадщину №771, видане 28.09.2017 року приватним нотаріусом Ридзак Л.К., а також має підстави вважати нікчемним заповіт, посвідчений секретарем Верхньолужоцької сільської ради 28.12.2003 року, номер реєстрації нотаріальних дій 25, так як на час складання заповіту 28.12.2003 року вона була невісткою спадкодавця [PERSON] , дружиною його сина [PERSON] . [PERSON] пам`ятає як добру та чесну людину, що дбає про сім`ю, добробут власних дітей. Ще за життя він допоміг придбати квартиру своїй дочці [PERSON] у м.Старий Самбір та розпорядився будинком по [ADDRESS] повідомивши всіх, що будинок належить синові - [PERSON] та його сім`ї. [PERSON] мав велике бажання, щоб її сім`я постійно проживала з ним у будинку по [ADDRESS] . Все це наводить на думку, що 28.12.2003 року, у неділю, [PERSON] особисто не підписував заповіт, оскільки його слова не могли розходитися з діями. На заповіті стоїть невідомо чий підпис. Просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину №771, видане 28.09.2017 року [PERSON] приватним нотаріусом Ридзак Л.К. і визнати недійсним та скасувати заповіт, посвідчений секретарем Верхньолужоцької сільської ради 28.12.2003 року, номер реєстрації нотаріальних дій 25, складений на користь [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2017 року справу передано для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 14.12.2017 року в справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 21.03.2018 року. 15.12.2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. Відповідно до п. п. 9 та 11 п. 1\~Розділу XIII «ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ» ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді від 27.12.2017 року заяву [PERSON] , як законного представника в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , про забезпечення позову повернуто позивачу. Ухвалою судді від 02.01.2018 року заяву [PERSON] , як законного представника в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , про забезпечення позову у цивільній справі задоволено та накладено арешт на житловий будинок по [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] 21.03.2018 року судове засідання відкладено на 11 годину 00 хвилин 08.08.2018 року, яке неодноразово відкладалося. Ухвалою суду від 18.05.2020 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 29.03.2021 року. Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №389/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 20.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 12 годину 00 хвилин 18.09.2020 року, яке було відкладено на 16 годину 30 хвилин 03.03.2021 року. Ухвалою суду від 03.03.2021 року замінено відповідача Верхньолужоцьку сільську раду Старосамбірського району Львівської області на її правонаступника Стрілківську сільську раду Самбірського району Львівської області, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 11 години 00 хвилин 16.07.2021 року, яке неодноразово відкладено. Ухвалою суду від 02.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 07.03.2023 року, яке відкладено 10 годину 00 хвилин 16.05.2023 року, на 12 годину 00 хвилин 27.06.2023 року та на 11 годину 20 хвилин 20.07.2023 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Адвокат Мукан І.В. в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Бущак Р.Є в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13.07.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання за підписом сільського голови Дрозда М.М., в якому він просив розгляд справи провести без участі їхнього представника. Треті особи - приватний нотаріус Ридзак Л.К. та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причина неявки суду не відома. Свідок [PERSON] в суді показав, що станом на момент посвідчення заповіту від імені [PERSON] , тобто 28.12.2003 року, він працював на посаді секретаря Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області та рішенням сесії Верхньолужоцької сільської ради, колишнього Старосамбірського району Львівської області було покладено виконання обов`язків на нього щодо вчинення нотаріальних дій. Посвідчення заповіту відбувалось у неділю у приміщенні Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області. Зазначив, що він встановив дані заповідача на підставі паспорта громадянина України, перевірив його дієздатність, після оплати державного мита провів нотаріальну дію, підпис заповідача зроблено у його присутності. Заповіт посвідчував у двох примірниках, один примірник видав на руки заповідачу, а другий примірник залишив у Верхньолужоцькій сільській раді. Реєстрація заповіту проводилась у журналі реєстрації нотаріальних дій. Щодо несвоєчасності скерування документів для внесення в реєстр заповіту, то пояснив, що таке було пов`язане з завантаженістю його як секретаря сільської ради іншими поточними справами. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного висновку. Так, позивач [PERSON] , [INFO] народився в с.Верхній Лужок Старосамбірського району Львівської області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 25.10.2002 року (а.с.166, том 1). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] 26.05.1973 року одружився з [PERSON] , [INFO] , зареєструвавши шлюб у Верхньолужоцькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.17, том 1). Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] (а.с.80-81, том 1). Також, [PERSON] від першого шлюбу мала сина [PERSON] , [INFO] (а.с.218, зворотньої сторони, том 1), який зареєстрований по місцю проживання в [ADDRESS] з 11.09.1987 року про, що свідчить відмітка про реєстрацію в паспорті громадянина України, виданого на його ім`я (а.с.216-217, том 1). 22.05.1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Верхньолужоцькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області про, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.05.1993 року, серії [NUMBER] Як було встановлено в судовому засіданні 28.12.2003 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області Нестером В.М. та зареєстрований в реєстрі за №25, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами та все його майно, що знаходиться в [ADDRESS] заповів своїй дочці - [PERSON] . Заповіт заповідачем не змінювався та не скасовувався (а.с.18, том 1). [INFO] померла [PERSON] у віці 73 роки, місце смерті зазначено с.Верхній Лужок Старосамбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 20.07.2017 року Старосамбірським РВ ДРАЦС ГУЮ у Львівській області (а.с.28, том 1), а ще раніше [INFO] помер [PERSON] у віці 70 років, місце смерті с.Верхній Лужок Старосамбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с.26, том 1). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно відомо, що [PERSON] був власником будинковолодіння в [ADDRESS] (а.с.83, том1). З довідки комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №118 від 20.07.2017 року відомо, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , було зареєстровано на ім`я [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, видане Верхньолужоцькою сільською радою від 04.03.2009 року, [NUMBER] (а.с.24, том1). З довідки №1321, виданої Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області відомо, що [PERSON] , [INFO] , постійно до дня смерті [INFO] , був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] . Разом із [PERSON] , на день його смерті проживали однією сім`єю та були зареєстровані його дружина [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради від імені [PERSON] посвідчувався заповіт, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за номером 25 від 28.12.2003 року (а.с.200, том 1). З довідки №976 від 07.08.2012 року, виданої Виконавчим комітетом Верхньолужоцькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, відомо, що [PERSON] , [INFO] , постійно до дня смерті [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з [PERSON] на день її смерті проживав та був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради від її імені заповіт не посвідчувався (а.с.220, зворотньої сторони, том 1). 08.08.2012 року до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Кульчицької О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] звернувся [PERSON] (а.с.210, том 1), а 18.09.2012 року на адресу приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. поступила заява від імені [PERSON] . [INFO] , про прийняття спадщини (а.с.223, том 1). Свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкоємцям не видавалось. З свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 22.12.2016 року відомо, що [INFO] помер [PERSON] у віці 40 років, місце смерті с.Верхній Лужок Старосамбірського району Львівської області (а.с.27, том 1). З довідок №2125 від 06.12.2017 року та №810 від 02.06.2017 року, виданих Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області відомо, що [PERSON] , [INFO] , постійно до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . [PERSON] на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований один. Виконавчим комітетом Верхньолужоцької сільської ради від його імені заповіт не посвідчувався (а.с.49, 172, том 1). З свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 13.05.2005 року відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 13.05.2005 рок у зроблено запис №57 (а.с.165, том 1). Як було встановлено в судовому засіданні 27.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Старосамбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та до дня смерті був зареєстрований за адресою: с.Верхній Лужок, Старосамбірського району Львівської області (а.с.163, том 1), однак листом завідувача Старосамбірської державної нотаріальної контори Кузан О.В. від 24.07.2017 року йому було відмовлено, оскільки спадкоємцем не представлено Свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке б підтверджувало належність майна [PERSON] , який помер [INFO] та рекомендовано звернутися до суду (а.с.23, том 1).. 03.07.2017\~року відповідачка\~ [PERSON] звернулась\~до приватного\~нотаріуса з\~письмовою заявою\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом після\~смерті батька\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] (а.с.85,\~том 1),\~однак листом\~за підписом\~приватного нотаріуса\~Старосамбірського районного\~нотаріального округу\~Львівської області\~Ридзак Л.К.\~від 03.07.2017\~року №\~123/02-14\~їй було\~відмовлено у\~прийнятті заяви\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом після\~смерті батька\~та у\~відкритті спадкової\~справи,\~оскільки нею\~пропущено шестимісячний\~строк для\~прийняття спадщини\~і на час відкриття спадщини відповідач із спадкодавцем не проживала та рекомендовано їй було звернутись в судовому порядку за захистом її порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, в тому числі і за визначенням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.07.2017 року визначено [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці (а.с.86, том 1). 22.08.2017 року заведено спадкову справу № 53/2017 (а.с.№ 178-213 том № 1) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на підставі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.07.2017 року по справі № 455/803/17 про визначення додаткового строку [PERSON] для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №49277897 від 28.09.2017 року (а.с.87, том 1). Як було встановлено в судовому засіданні, приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Ридзак Л.К. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.09.2017 року, де на підставі заповіту посвідченого секретарем виконкому Верхньолужоцької сільської ради від 28.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 25, спадкоємцем до 5/6 часток зазначеного в заповіті майна покійного [PERSON] , який помер [INFO] є його дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.88, том 1). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію від 28.09.2017 року зазначено, що власником 5/6 (п`яти шостих) частини житлового будинку з надвірними господарськими спорудами розташованого в [ADDRESS] являється відповідач [PERSON] . На даний час 1/6 (одна шоста) частини будинковолодіння залишається відкритою, де одним із спадкоємців за законом буде являтись син покійного брата [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.89, том 1). Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2018 року рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.07.2017 року скасовано та ухвалено постанову, якою в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 14.05.2018 року (а.с.128-130, том 1). Ст. 5 ЦПК України\~закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у\~статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06.04.2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29.09.2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2ст.1268 цього\~Кодексу\~не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до\~ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Ст.1268 ЦК України\~\~визначено що, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. Відповідно до\~ст.1301 ЦК України\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що його\~права порушені, оскільки належна йому з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] частка в будинковолодінні, розташованому в [ADDRESS] вибула з його володіння, через незаконне отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину №771, видане 28.09.2017 року [PERSON] приватним нотаріусом Ридзак Л.К. є неналежним способом захисту прав\~та інтересів, так як захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним,\~можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову\~до особи, яка незаконно володіє цим майном, з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18). Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Крім цього, відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду судове рішення про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 199/8324/19, провадження № 14-212цс21). Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц, провадження № 14-256цс18). Більше того, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Суд звертає увагу, що за загальним правилом,\~якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна.\~Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388\~ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших. Щодо недійсності укладеного заповіту посвідченого секретарем Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області Нестером Володимиром Михайловичем від 28.12.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 25 (а.с.№ 18 том № 1) він відповідає вимогам наказу Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року № 22/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року та був чинний на день укладення оскаржуваного заповіту. У населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють нотаріальні дії - посвідчують заповіти; Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу), згідно пункту 19 Розділу II вищезгаданого наказу зазначено про те, що всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Даний заповіт посвідчений у приміщенні Верхньолужоцької сільської ради секретарем виконкому Верхньолужоцької сільської ради В.Нестер, особисто підписаний заповідачем [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 25. На виконання вимог протокольної форми ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області було надано Стрілківською сільською радою Самбірського району Львівської області копію належним чином засвідченого журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області за 1996 -2008 роки, з якої зазначено за номером № 25 від 28.12.2003 року посвідчено заповіт від імені гр. [PERSON] , [INFO] , с.Верхній Лужок, особа встановлена на підставі паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданий Старосамбірським РВ УМВС України у Львівській області від 07.12.2003 року. Також даний заповіт зареєстрований у Алфавітній книзі реєстрації заповітів за номером за реєстром № 25 від 28.12.2003 року від імені заповідача [PERSON] . Щодо посилання сторони позивача про те, що заповіт зареєстрований Львівською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» 06.09.2017 року о 10 годині 09 хвилин, то згідно пункту 2.4. наказу Міністерства юстиції України від 17.10.2000 року № 51/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2000 року за № 714/4935 «Про Спадковий реєстр» (чинного на день посвідчення заповіту), який втратив чинність згідно наказу Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07.07.2011 року зазначено посадові особи органів місцевого самоврядування (стаття 1251 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). стаття 37 Закону України "Про нотаріат") ( 3425-12 ) здійснюють унесення відомостей до Спадкового реєстру шляхом подання державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України чи його регіональним філіям заяв установленого зразка (додатки 1-3, 9). Унесення відомостей до Спадкового реєстру про заповіти, посвідчені посадовими особами, зазначеними у статті 1252 Цивільного кодексу України (435-15), ч.1 ст.40 Закону України "Про нотаріат" (3425-12), здійснюється державними нотаріальними архівами при отриманні для зберігання примірника заповіту. Пунктом 2.5 вищезазначеного положення «Про Спадковий реєстр» зазначено заяви подаються (надсилаються) Реєстратору в такі строки: у день вчинення відповідної нотаріальної дії; протягом двох робочих днів після зміни місця зберігання заповіту, спадкового договору або спадкової справи (відомості подаються державною нотаріальною конторою або державним нотаріальним архівом, до яких такі документи надійшли на зберігання); протягом двох робочих днів після надходження на зберігання заповітів, від осіб, які перераховані в статті 1252 Цивільного кодексу України (435-15), частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат" (3425-12). Згідно постанови Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі № 755/8776/18, провадження № 61-4841св20 прийшов до висновку про те, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом чи іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтія 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (частина третя та четверта статті 1247 Цивільного кодексу України) Тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оспорюваності заповіту. Несвоєчасне подання (вже після смерті заповідача) посадовою особою органу місцевого самоврядування реєстратору Львівської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» заяви про реєстрацію заповіту посвідченого від імені [PERSON] у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним секретарем Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області [PERSON] , яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконання секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підствою для оспорюваності заповіту. Окрім того, суд звертає увагу та те, що клопотання про призначення експертизи щодо неусвідомлення значення своїх дій при складанні заповіту [PERSON] стороною позивача не заявлялося. З наведених вище мотивів та міркувань суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивача залишаються за ним. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: dismissed