Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач АТ «Укрсиббанк»звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 11486071000 від 09.12.2016 у сумі 422609,28 грн та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «УкрСиббанк», найменування якого з 17.10.2018 змінено на АТ «Укрсиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за Правилами № 11486071000 від 09.12.2016. Підписавши цей договір відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах споживчого кредитування, які оприлюднені у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03.07.2014 та розміщені на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. (п.1.1.1 кредитного договору), та є невід`ємною частиною кредитного договору і не підлягають підписанню сторонами та вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору. Підписавши договір, сторони стверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору та Правил. За умовами кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у загальній сумі 412697,32 грн шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 09 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 5794,00 грн, але у будь-якому випадку повернути кредит не пізніше 02.10.2031. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15% річних у порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п. 1.3 Правил. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором прийнята порука [PERSON] , згідно договорів поруки № 267803 (основний борг) та № 267803 (проценти та інші платежі) від 09.12.2016. Всупереч умов кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам тривалий час, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту у разі непогашення простроченої заборгованості, та відповідачі такі вимоги банку не задовольнили, заборгованість не погасили. Станом на 20.06.2023 заборгованість за кредитним договором становить 422609,28 грн, з яких: 352177,49 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у сумі 24483,06 грн 09.03.2022; 68230, 43 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, що нарахована з 09.03.2022 по 08.06.2023; 2201,36 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав у судовому порядку шляхом солідарного стягнення з відповідачів вказаної заборгованості. За попереднім розрахунком суми судових витрат, зазначеним позивачем у позові, судові витрати складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 6339,14 грн. 03.07.2023 ухвалою суду прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.47-48). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, у позовній заяві представник позивача Продан І.С., яка діє на підставі довіреності (а.с.4-5), проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 01.08.2023 ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ПАТ «УкрСиббанк», найменування якого з 17.10.2018 змінено на АТ «Укрсиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за Правилами № 11486071000 від 09.12.2016, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у загальній сумі 412697,32 грн шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості - 02.10.2031. За користування кредитними коштами встановлена фіксована процентна ставка - 15% річних; у випадку прострочення протягом десяти днів поспіль сплати основного боргу та/або процентів на суму, що дорівнює або перевищує 50% від розміру нарахованого до сплати платежу за основним боргом та процентами процентна ставка встановлюється в розмірі ставки, що діяла станом на кінець десятого дня прострочення, збільшеної на 4%. Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 09 числа кожного місяця протягом строку кредитування ануїтетних платежів у розмірі 5794,00 грн. Позичальник доручив банку здійснювати договірне списання коштів на користь банку в порядку, у строки та у сумах, що визначені у договорі з рахунку № [NUMBER] для погашення простроченої заборгованості за договором, що підтверджується копією даного договору, копією Додатку № 2 (Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту) та копією Додатку № 3 «Тарифи банку» до договору, що є невід`ємними частинами Договору про надання споживчого кредиту № 11486071000 від 09.12.2016 (а.с.23-27). Для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк», найменування якого з 17.10.2018 змінено на АТ «Укрсиббанк», та [PERSON] 09.12.2016 укладені договори поруки № 267803 (основний борг) та № 267803 (проценти та інші платежі), за умовами яких поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору, а саме, щодо сплати суми основного боргу в межах суми 412697,32 грн, та щодо сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, в межах суми 206348,66 грн. Поручитель відповідає перед кредитором протягом строку дії поруки. Сторони домовились, що строк дії поруки становить 25 років з дати укладення цього договору (п. 3.1. договорів поруки). Пунктами 1.4 договорів поруки визначено, що відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарною (а.с.28-31). Банк свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконав у повному обсязі, перерахувавши на поточний рахунок позичальника [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 412697,32 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру № 0623443467 від 12.12.2016, копією виписки за кредитним договором (а.с.35,36). Позичальник [PERSON] всупереч умов кредитного договору не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, в зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20.06.2023 наявна заборгованість у розмірі 422609,28 грн, з яких: 352177,49 грн - заборгованість за кредитом, 68230, 43 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, що нарахована з 09.03.2022 по 09.06.2023; 2201,36 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, що нарахована за період з 11.04.2022 по 09.06.2023 (а.с.37-42). Позивач АТ «Укрсиббанк» на адресу [PERSON] та [PERSON] направляв повідомлення-вимоги від 22.09.2022 про повернення кредитних коштів та сплати процентів (а.с.32-34), які залишені відповідачами без задоволення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що позивачем доведено виникнення у відповідачів зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 422609,28 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6339,14 грн (а.с.3). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 6339,14 грн, в рівних частках по 3169,57 грн з кожного.

Outcome: approved