Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що починаючи з 24.11.2006 року [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . 05.06.2007 році у вказаному шлюбі із [PERSON] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] офіційно розірвано 11.05.2012 року, що підтверджується Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі № 0538/4215/2012. Батько дитини [PERSON] після припинення відносин між сторонами, залишив сина із матір`ю, спору стосовно місця проживання дитини у сторін не було. 22.03.2016 року між заявником та [PERSON] було укладено шлюб, дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З моменту реєстрації шлюбу між заявником та [PERSON] син дружини почав проживати із заявником, який його виховує та повністю його утримує. 10.08.2016 року у заявника та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . [PERSON] відповідно до Корінця медичного висновку № 264 про дитину інваліда віком до 18 років має захворювання: Вроджена лійкоподібна деформація грудної клітки 3 ст. Стійкі порушення статико-динамічних функцій скелету. Наразі дружина заявника не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною інвалідом. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 213383223 від 22.06.2020 року заявник є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до Довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» Гатнеської сільської ради № 285 від 01.02.2023 року заявник з 21.08.2020 року зареєстрований та фактично проживає у квартирі [ADDRESS] . Разом з ним зареєстровані та проживають: дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] , син [PERSON] . Також факт проживання заявника з дружиною та дітьми підтверджується Актом щодо підтвердження місця фактичного проживання громадян Гатненської сільської ради від 21.01.2023 року. Відповідно до заяви, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Бойко О.В. 21.03.2023 року, [PERSON] повідомляє, що на даний час вона та її неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ніде не працює та повністю разом із сином [PERSON] перебуває на утриманні [PERSON] , [INFO] . З моменту реєстрації шлюбу між заявником та [PERSON] [PERSON] самостійно утримує родину та сина дружини [PERSON] , оскільки жодних аліментів на утримання дитини від першого шлюбу [PERSON] не отримує, що підтверджується листом Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 07.03.2023 року. Заявник не тільки повністю утримує [PERSON] , а й займається його вихованням, повністю замінивши йому батька. Так, [PERSON] називає Заявника «батько», а заявник його «сином». Встановлення юридичного факту, а саме факту того, що неповнолітній син дружини перебуває на утриманні заявника, який займається його вихованням, необхідні заявнику, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітнього у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги тощо. На підставі вище наведеного, [PERSON] просив суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , дійсно займається вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років [PERSON] , [INFO] , який повністю перебуває на його утриманні та проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . 26.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. 07.08.2023 року заявник [PERSON] через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій зазначив, що просить суд здійснювати розгляд заяви у його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити. 07.08.2023 року заінтересована особа [PERSON] через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій зазначила, що просить суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала, просила суд її задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.\~293\~ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення факту перебування на утриманні заявника дітей породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Згідно п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, особа має право звернутися із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення до суду за місцем її проживання. За змістом ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, як вбачається з матеріалів справи, заявник утримує пасинка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доказами у матеріалах справи. Враховуючи вище викладене суд взявши до уваги заяву заінтересованої сторони, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що у разі задоволення заяви не виникає спору про право, тому в такому разі заяву [PERSON] ,\~заінтересована особа:\~ [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення слід задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved