Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діяла її представник адвокат Онищенко Л.В., звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] , має сина - [PERSON] , який систематично вживає алкоголь, внаслідок чого проявляє агресію у відношенні матері, вчиняє домашнє насильство, а саме наносить їй побої та спричиняє фізичні травмі, завдаючи таким чином шкоди життю та здоров`ю особи похилого віку. Через такі дії заявниця викликала поліцію для втихомирення свого сина, розуміючи, що останній може нанести непоправну шкоду її здоров`ю та безпосередньо життю, що підтверджується повідомленням Відділення поліції №1 №5277/51/10 від 18 квітня 2023 року. Органами Національної поліції України двічі виносилися термінові обмежувальні приписи [PERSON] : 16 жовтня 2022 серії [NUMBER] та 17 квітня 2023 року серії АА №112902. [PERSON] у зв`язку із завданням їй [PERSON] тілесних ушкоджень зверталася до КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4». Посилаючись на те, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, що становить загрозу її життю та здоров`ю, заявниця просила видати обмежувальний припис, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав [PERSON] відносно його матері [PERSON] : 1) заборона перебувати за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців; 2) заборона наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку [ADDRESS] , де проживає [PERSON] ; 3) заборона особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] ; 4) заборона вести листування, телефоні розмови з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.05.2023 року матеріали справи передано до Центрального районного суду м. Миколаєва на підставі ст. 350-1 ЦПК України. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.06.2023 року [PERSON] у відкритті провадження у справі за даною заявою відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.07.2023 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Онищенко Л.В. задоволено частково, ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.06.2023 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2023 року визначено головуючого по справі - суддю Черенкову Н.П. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. У судовому засіданні представник заявниці - адвокат Онищенко Л.В. уточнила вимоги, а саме просила: 1. Заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань ближче, ніж 50 м.; 2.Заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] ; 3.Заборонити [PERSON] вести телефонні розмови, листування, особисте спілкування з [PERSON] . Окрім того, просила розгляд справи продовжити за відсутності заявниці та її представника. [PERSON] уточнені вимоги та клопотання про продовження розгляду справи за її відсутності підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа - [PERSON] уточнені вимоги визнав, просив продовжити розгляд справи за його відсутності. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставини справи, встановлені судом. Визнання відповідачем уточнених вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 3\~Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55\~Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 1\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлює зобов`язання кожної держави, яка ратифікувала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, органами Національної поліції України виносилися термінові обмежувальні приписи [PERSON] строком на 3 діб: 16 жовтня 2022 серії АА №112509 та 17 квітня 2023 року серії АА №112902. Згідно довідки від 18 квітня 2023 №476, яка видана [PERSON] . Миколаївським міським травматологічним пунктом, у неї виявлена забійна рана н/з правої гомілки, обширна підшкірна гематома, забій обох кистей рук. У статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести у подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої особи від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характер Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами другою, третьою, четвертою статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини 3 статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першоїстатті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року, справа № 756/3859/19, провадження № 61-11564св19. Статтею 350-6\~ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбаченихЗаконом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»на строк від одного до шести місяців. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 травня 2019 року, від 09 вересня 2020 року у справі № 711/3280/20 (провадження № 61-10780св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 226/511/20 (провадження № 61-9773св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 643/7596/19(провадження № 61-22804св19), від 01 листопада 2021 року у справі № 404/2276/21 (провадження № 61-13332св21), від 15 березня 2023 року у справі № 749/737/22 (провадження № 61-2317св23). Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). З урахуванням викладеного, співставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси, наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та застосувати до кривдника обмежувальний припис строком на шість місяців. Відповідно до ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved