Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

28 липня 2023 року представник позивача [PERSON] подала через систему «Електронний суд» до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по вищевказаній справі. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2023 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. У позовній заяві представником позивача було наведено орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу на підставі Договору від 25.07.2022 №25/ц в сумі 20000,00 грн. Під час слухання справи представником позивача було зроблено заяву про подання доказів щодо витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня проголошення рішення. Представник відповідачів (2) та (3) у судовому засіданні 18.07.2023 також подав заяву про надання суду доказів про розмір витрат, які понесли його довірителі у зв`язку із розглядом справи, однак протягом п`яти днів після ухвалення рішення, такі докази суду надано не було (копію повного тексту рішення на електронну адресу [PERSON] надіслано 28.07.2023). У відповідності до частини четвертої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи №303/7940/22, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту третього 3 частини першої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - Кодекс) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати. Згідно з частинами першою та третьою статті 133 Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник позивача надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1073575 від 25.07.2022, договір №25/ц про надання правової допомоги від 25.07.2022, реквізити банківської картки, акт приймання-передачі наданих послуг та проведення розрахунків між сторонами від 25.07.2023 (надалі - Акт), квитанція документ №28570027770. Із Акту вбачається, що позивачу було надано такі послуги: - аналіз документів замовника, пропозиція можливих способів захисту інтересів замовника, надання консультації на підставі проаналізованих документів, підготовка розрахунків компенсації та судових витрат, аналіз останньої судової практики з вирішення подібних спорів - 1 год. - 500,00 грн; - складання та подання заяв по суті спору та заяв з процесуальних питань: позовна заява - 5 год, відповідь на відзив ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАНА» - 3 год, відповідь на відзив ПП [PERSON] , [PERSON] - 3 год, заява про зменшення/збільшення позовних вимог - 1 год. Всього 12 год., з розрахунку вартості 1500,00 грн. за одну годину, отже загальна вартість складає 18000,00 грн. - представництво інтересів у суді: участь у 3 судових засіданнях, з розрахунку вартості 1 судове засідання - 500 грн. Загальна вартість за 3 судові засідання 1500 грн. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Під час розгляду справи по суті, представником відповідача (1) було подано клопотання про зменшення судових витрат. Так, за її твердженням заявлений розмір до відшкодування розмір витрат на правову допомогу (20000,00 гривень) не відповідає вимогам співмірності та розумної необхідності, оскільки предмет спору в цій справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а практика вирішення страхових спорів є усталеною. Суд не погоджується з наведеними доводами, оскільки враховуючи складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог частини третьої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, слід вважати достатнім та співмірним стягнення з відповідачів (1) та (2) на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Так, справа перебувала у провадженні суду з листопада 2022 року, представником позивача було надано консультаційні послуги, підготовлено ряд процесуальних документів, оплата за які є документально підтвердженою. Так, на картковий/поточний рахунок адвоката Мигальчич Л. А. було перераховано 20000,00 грн. Суд бере до уваги також те, що представник позивача особисто брала участь у судових засіданнях, добросовісно ставилась до виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, вживала заходів щодо позасудового врегулювання спору між позивачем та відповідачем (2). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому заява підлягає задоволенню. Враховуючи те, що у рішенні суду по справі від 25.07.2023 було констатовано, що [PERSON] не є належним відповідачем, і по відношенню до нього суд відмовив у задоволенні позовних вимог, витрати на правничу допомогу на користь позивача підлягають стягненню з відповідача (1) та (2). На підставі наведеного та

Outcome: approved