Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

27.07.2023 [PERSON] звернулася до суду із заявою за участю заінтересованої особи - [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладених на нього обов`язків: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалої особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 (шість) місяців; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 (шість) місяців; - заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців. Ухвалою судді від 01.08.2023 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В обгрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що проживає в [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , являється її чоловіком та проживає разом з нею, ніде офіційно не працює. Вказує, що потерпає від насильства зі сторони чоловіка вже протягом кількох років. Поведінка такого негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] , вона не може належним чином виконувати свої обов`язки щодо домашніх справ та виховання спільних дітей, оскільки він не контролює свої дії (вчинки). Не одноразово наносив їй тілесні ушкодження. На всі ці скандали змушені дивитись їх діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі ці події згубно впливають на фізичне та психологічне здоров`я дітей. Крім цього, зазначає що неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2019 року, проте, це не дало жодного результату. [PERSON] не змінив своєї поведінки йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. На початку весни 2023 року такий притягався до відповідальності за вчинення домашнього насильства та було йому призначено виправні роботи. 21 травня 2023 року [PERSON] повторно вчинив по відношенню до неї домашнє насильство (ображав нецензурними словами, словесно погрожував побиттям). Вона викликала працівників поліції, які склали терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном на 10 діб. В червні 2023 року [PERSON] повторно вчинив по відношенню до неї домашнє насильство (ображав нецензурними словами, словесно погрожував побиттям), вона знову зверталась в поліцію, де працівники склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. На даний час [PERSON] своєї поведінки не змінив і надалі продовжує вчиняти сімейні скандали, ображати її нецензурними словами та застосувати фізичну силу по відношенню до неї. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, але попередньо подала клопотання про розгляд заяви без її участі, вказавши що таку підтримує та просить заву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, але попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши що заяву [PERSON] підтримує. Згідно ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено п.п.3,6,7,8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що [PERSON] з 13 листопада 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] - син [PERSON] . В заяві заявниця вказує, що потерпає від насильства зі сторони чоловіка вже протягом кількох років. Поведінка такого негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] , вона не може належним чином виконувати свої обов`язки щодо домашніх справ та виховання спільних дітей, оскільки він не контролює свої дії (вчинки). Не одноразово наносив їй тілесні ушкодження. На всі ці скандали змушені дивитись їх діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі ці події згубно впливають на фізичне та психологічне здоров`я дітей. Крім цього, зазначає що неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2019 року, проте, це не дало жодного результату. [PERSON] не змінив своєї поведінки йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Як встановлено судом, постановами Сколівського районного суду Львівської області від 24.02.2023, 23.06.2023, 01.08.2023, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та накладені адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., 510 грн., 510 грн. відповідно. З наданих суду матеріалів вбачається, що між заявницею та [PERSON] наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки, а саме: між сторонами існують неприязні, конфліктні відносини. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄСПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства, необхідно видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , визначивши встановлені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заходи тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців, зокрема заборонити йому вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В частині заборони [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , слід відмовити, оскільки вказаний будинок є місцем реєстрації та фактичного проживання [PERSON] та іншого місця проживання останній не має. Відповідно до приписів п.10 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду. В силу ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved