Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої в результаті ДТП. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 139243а0к3, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Lexus RX», д.н.з. [NUMBER] . 18.05.2021 року сталась ДТП за участі застрахованого автомобіля та автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Відповідно до постанови Печерського районного суду м.Києва у справі № 757/30660/21-п відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Як зазначає позивач, за страховим випадком було складено страховий акт № ARX 2789889 по договору страхування та було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 224,12 грн. Крім того, було складено страховий акт № ARX 3069600, згідно якого здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7000,00 грн. Загальний розмір суми стягнення з відповідача дорівнює 25 224,12 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 25 224,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовні заяві просить розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 06.11.2020 року між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 139243а0к3, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Lexus RX», д.н.з. [NUMBER] . 18.05.2021 року о 17.00 год. по вул.Драгомирова, 11 в м.Києві сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 06.10.2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. З матеріалів справи також вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована, а саме він мав укладений, але не діючий на момент ДТП поліс страхування. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Lexus RX», д.н.з. [NUMBER] . 19.05.2021 року страхувальник звернулась із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. Позивачем на виконання умов договору на підставі рахунку-фактури СТО № СМУ00016460 від 25.05.2021 року було складено страховий акт № ARX 2789889 від 02.06.2021 року по договору страхування та було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 18 224,12 грн. Крім того, було складено страховий акт № ARX 3069600 від 24.11.2021 року, згідно донараховано страхове відшкодування в розмірі 7000,00 грн., на підставі чого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18 224,12 грн. згідно платіжного доручення № 787071 від 07.06.2021 року та згідно платіжного доручення № 843791 від 25.11.2021 року в розмірі 7000,00 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70). У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту виконано належним чином та в повному обсязі. Відтак, в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, саме відповідач має відшкодувати завдану шкоду в розмірі 25 224,12 грн. Вказану суму необхідно стягнути з урахуванням вимог ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. При цьому, суд враховує і визнання відповідачем позову. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що вищевикладене є достатніми та вичерпними підставами для задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved