Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 24 травня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана його представником - адвокатом Захаркевичем О.В., згідно якої в суді на розгляді перебувало кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і ухвалою суду від 25 листопада 2022 року його звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито, цивільний позов про відшкодування шкоди залишено без розгляду та роз`яснено право звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень на суму 257559,17 грн. на оцінку яких він поніс витрати в сумі 3250,00 грн., від вказаної події отримав тілесні ушкодження та у зв`язку з лікуванням поніс витрати на суму 856,44 грн., через пережиті страждання йому спричинено моральної шкоди на суму 100000,00 грн., страхова компанія здійснила йому страхову виплату на суму 99000,00 грн., тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 261665,61 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 2. 26 липня 2023 року представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. 3. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином згідно з вимогами ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІІІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД І ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА а) щодо відшкодування матеріальної шкоди 4. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів і суд повинен установити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 5. В силу п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2). У відповідності до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 6. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. 7. Загальні положення про відшкодування шкоди визначені главою 82 ЦК України. Як зазначено у ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу абз. 1 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 8. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. 9. Отже, за фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. 10. Регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Законодавець у ч. 1 ст. 979 ЦК України визначив, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ч. 2). У п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом. В силу абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 11. Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к зробила висновок, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. 13. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 14. Так, 25 листопада 2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області у справі №678/1206/21 (провадження №1-кп-678-41/22) клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] - адвоката Кравчука Р.В. про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого [PERSON] , - задоволено. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12019240180000274 від 13 жовтня 2019 року відносно останнього закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов цивільного позивача [PERSON] та його представника - адвоката Захаркевича О.В. до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та нематеріальної шкоди завданих внаслідок вчинення злочину від 04 листопада 2021 року, - залишено без розгляду, роз`яснено цивільному позивачу та його представнику право звернення з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Із ухвали суду вбачається, що [PERSON] обвинувачується в тому, що він 13 жовтня 2019 року близько 13 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п. 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил дорожнього руху), рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху на даній ділянці проїзної частини автодороги М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» (на той час автодорога М-12 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка») близько 100 км/год., зі сторони с. Майдан Вербецький Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області в напрямку до с. Вербка Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, наближаючись до кілометрового стовпчика №327, проявляючи злочинну самовпевненість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати за дорожньою обстановкою та її зміни, в порушення вимог п.п. 12.9 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, а саме не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого втратив контроль за рухом автомобіля, допустив виїзд на праве узбіччя по ходу руху, з подальшим заносом керованого ним автомобіля, виїздом на зустрічний напрямок руху та перекиданням, внаслідок чого створив небезпеку та допустив зустрічне зіткнення лівою боковою частиною автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , із передньою правою та середньою частинами автомобіля марки «IVECO 65С17», д.н.з. [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] рухався по проїзній частині автодороги М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», зі сторони с. Вербка Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області в напрямку до с. Майдан Вербецький Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, в салоні якого перебували на передньому пасажирському сидінні пасажир [PERSON] , та на задньому пасажирському сидінні пасажир [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, пасажиру автомобіля марки «IVECO 65С17», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] спричинено тілесне ушкодження у вигляді: перелому лівої плечової кістки, яке за своїм характером відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, пасажиру автомобіля марки «IVECO 65С17», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому 1-ї плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків, яке за своїм характером відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя; великої підшкірної гематоми правого колінного суглобу потерпілої з травмою малогомілкового нерву, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; підшкірної гематоми передньої черевної стінки, саден шкіри та підкірних гематом обох верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасний розлад здоров`я чи не значної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.6 «ґ», 12.9 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, зміст якого полягає у наступному: п. 12.6 Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.; п. 12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] та потерпілій [PERSON] . Тобто, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження). 15. Суд вважає, що оскільки у кримінальному провадження цивільний позов цивільного позивача [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування шкоди від 04 листопада 2021 року залишено без розгляду і роз`яснено право звернення з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства, [PERSON] правомірно звернувся з позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства. При цьому, враховуючи вимоги як ст.ст. 256, 257 ЦК України, так і положення ч. 2 ст. 265 ЦК України, [PERSON] не пропустив строк позовної давності і своєчасно звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. 16. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 17. Законодавець у ч. 1 ст. 44 КК України визначив, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Із зазначеного випливає, що звільняється від кримінальної відповідальності у визначених законом випадках та особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2021 року у справі №449/1689/19 зазначив, що закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою. Зважаючи на вищезазначене, в контексті положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України та встановлення підстав для застосування положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, суд приходить до висновку, що формулювання обвинувачення, яке викладене в ухвалі від 25 листопада 2022 року, свідчить, що саме з вини [PERSON] відбулась ДТП і внаслідок цієї події завдано шкоди [PERSON] , тому саме відповідач має відшкодувати позивачу завдану останньому шкоду. При цьому суд приходить до висновку, що пред`явивши обвинувачення орган досудового розслідування встановив, що [PERSON] на належній правовій підставі керував транспортним засобом, хоча не є його власником. 18. 05 жовтня 2020 року судовим експертом [PERSON] складено висновок №097/20 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля IVECO 65 С17, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП. Згідно висновку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля IVECO 65 С17, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, зазначені в актах огляду транспортного засобу від 29 вересня 2020 року, станом на час завершення виконання дослідження, складає 257559,17 грн. Відповідно до квитанції №1-1820К від 07 жовтня 2020 року [PERSON] здійснив оплату для ФОП [PERSON] за дослідження автомобіля в сумі 3250,00 грн. 19. Із копій чеків вбачається, що на придбання ліків [PERSON] витрачено власних коштів на загальну суму 856,44 грн. 20. 23 січня 2023 року ПАТ НАСК «Оранта» згідно заяви [PERSON] здійснено виплату на суму 99000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією на видачу готівки №1 і як зазначив у позовній заяві [PERSON] - ці кошти є страховим платежем за страховим полісом ПАТ НАСК «Оранта». 21. Таким чином, спричинена [PERSON] внаслідок ДТП матеріальна шкода [PERSON] становить 261665,61 грн. (257559,17 + 3250,00 + 856,44). 22. Зважаючи на те, що [PERSON] відшкодовано ПАТ НАСК «Оранта» кошти в сумі 99000,00 грн., як страховий платіж, цих коштів було недостатньо для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу і оцінкою їх вартості, придбанням ліків), а також моральної шкоди (про це позивач зазначив у позовній заяві), тому з [PERSON] , як з винної у ДТП особи, підлягає стягненню на користь [PERSON] завдана внаслідок ДТП матеріальна шкода в розмірі 162665,61 грн. (261665,61-99000,00). б) щодо відшкодування моральної шкоди 23. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3). В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 24. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (абз. 1-2 п. 3). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9). 25. Так, у період з 29 липня 2020 року по 11 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №12019240180000274 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України була проведена судово-медична експертиза про що складено висновок експерта №692 і експертом встановлено, що потерпілий [PERSON] в період з 15 по 28 жовтня 2019 року перебував під спостереженням лікарів Хмельницької міської поліклініки №2 з приводу тупої поєднаної травми голови та правої нижньої кінцівки з тілесними ушкодженнями у вигляді струсу головного мозку та рани м`яких тканин передньої поверхні правого колінного суглобу (п. 1). За своїм характером тілесні ушкодження у потерпілого (як кожне з них окремо, так і обидва вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» (п. 3). 04 серпня 2021 року постановою слідчого у кримінальному провадженні №12019240180000274 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі означеного висновку судово-медичної експертизи змінено процесуальний статус [PERSON] з потерпілий на свідок. 26. Суд погоджується із [PERSON] , що внаслідок ДТП йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних страхом та переживаннями за власне життя в момент ДТП, болем, дискомфортом та незручностями внаслідок отриманих травм та їх лікування, відчуттям безпорадності, що пов`язано у потребі сторонньої допомоги та завдання клопоту іншим, втратою психологічної впевненості та рівноваги через порушення сталого побуту та життєвих зв`язків, пережиті страждання вплинули та продовжують впливати на його психоемоційний стан, що характеризується пригніченим настроєм, роздратованістю, апатією, існує відчуття постійного стресу, що призвело до виникнення депресії, має постійну напругу та тривогу. [PERSON] в результаті істотного пошкодження внаслідок ДТП належного йому транспортного засобу залишається по теперішній час без засобів для існування, оскільки автомобіль був єдиним джерелом його доходів. ДТП мала місце 13 жовтня 2019 року, кримінальне провадження ухвалою суду закрите 25 листопада 2022 року, страхове відшкодування [PERSON] отримав лише 23 січня 2023 року, тобто більш, ніж через три роки після ДТП, цих страхових виплат виявилось недостатньо для відшкодування йому ні матеріальної, ні моральної шкоди. 27. Сукупність цих обставин свідчить про наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] з [PERSON] , як з винної у ДТП особи. 28. Незважаючи на те, що [PERSON] внаслідок ДТП спричинені легкі тілесні ушкодження і він лікувався, від цього у його житті дійсно відбулись вимушені негативні зміни, порушено звичайний ритм його життя, він втратив душевний спокій і позбавлений можливості користуватися власним транспортним засобом, наслідки даної події відчуває по даний час, суд все ж вважає заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. завищеною, адже розмір відшкодування має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи характер, тривалість та глибину заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 40000,00 грн. ІV. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 29. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню частково із вказаних у мотивувальній частині рішення суду підстав. V. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 30. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 31. [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Отже, у даній справі [PERSON] звільнений від сплати судового збору. 32. Ціна позову визначена у розмірі 262665,61 грн., тобто позивачем заявлено позовні вимоги майнового характеру. У разі, якщо б позивач не був би звільнений від сплати судового збору, він мав би сплатити судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 33. Позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково на загальну суму 202665,61 грн. (162665,61 + 40000,00), тобто на 77,16% (202665,61 * 100 / 262665,61). Отже, з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог [PERSON] - в розмірі 2070,97 грн. (2684,00 * 77,16% / 100%). VІ. ІНШЕ 34. 26 травня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача [PERSON] і витребувано у Летичівському районному суді Хмельницької області для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа №678/1206/21, провадження №1-кп-678-41/22). Зважаючи на те, що судовий розгляд цивільної справи завершено і судом під час її вирішення по суті здійснено огляд витребуваних матеріалів кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] та долучено копії, тому суд не вбачає необхідності у подальшому знаходженні матеріалів кримінальної справи при матеріалах цивільної справи у зв`язку з чим ці матеріали слід повернути до архіву суду для зберігання.

Outcome: partial