Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Фельського С.Л. звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 11 жовтня 2019 року між сторонами укладено шлюб. Під час шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] , 17 червня 2021 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м.\~Запоріжжя шлюб розірвано. Починаючи з 13.05.2021 року сторони разом не проживають. Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. На підставі наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] стягнено аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не надав жодної копійки добровільно. Єдиний період за який Позивач отримувала аліменти, це примусове стягнення із заробітної плати Відповідача. Але він був звільнений у зв`язку з нез`явленням на роботу, та виплати закінчились. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 31.07.2022 рік Відповідач заборгував 37\~178,32 грн. Відповідач з травня 2021 року жодного разу не бачив свого сина. Жодного разу не поцікавився станом його здоров`я. Йому не цікаво чи записаний його син до дитячого садка, чи відвідує він якісь заняття чи гуртки. Навіть у разі випадкової зустрічі з Позивачкою, Відповідач жодного разу не питав за свою дитину. На сьогоднішній день дитина, до батька не має ніяких почуттів так як взагалі його не бачила. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Взагалі не цікавиться навчанням дитини. Забезпеченням необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини займається виключно мати, при цьому відповідач не цікавиться цими питаннями, та не надає на це жодної копійки. Відповідач не спілкуються з дитиною взагалі, що може впливати на нормальне самоусвідомлення в майбутньому. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей оскільки жодного разу не приходив навіть погуляти з сином. Про сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі чи створення умов для отримання нею освіти з боку Відповідача взагалі не йдеться. Оскільки відповідач як батько дитини має певний обсяг прав щодо вирішення питань про місце проживання дитини, її навчання, виїзд за кордон тощо, позивач на може їх самостійно вирішувати та вимушена постійно звертатися до відповідача, який ніякого інтересу не проявляє. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті сина. Тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки подальше нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками негативно впливатиме на дитину, та робитиме її життя неповноцінним. Щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів позивач зазначає таке. Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою дитину. Відповідно до розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), сукупний розмір заборгованості складає 37\~178,32 грн. На підставі наведеного в силу ч.\~1 ст.\~196 СК України просить стягнути пеню за несплату аліментів у період з травня 2021 по липень 2022 у розмірі, що не перевищує сукупний розмір заборгованості, тобто 37\~178,32 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухвалою від 30.08.2022 відкрито провадження у справі, постановлено витребувати від третьої особи висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та призначено підготовче судове засідання на 23.09.2022. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 15.11.2022. 15.11.2022 через неявки учасників справи підготовче судове засідання відкладено на 22.12.2022. 22.12.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 06.02.2023 у судовому засіданні розпочато розгляд справи та оголошено перерву до 16.03.2022 за клопотанням представника відповідача з метою підготовки до судового засідання та з`ясування позиції відповідача, оскільки повідомлені позивачкою в судовому засіданні обставини не відображені в позовній заяві. 16.03.2023 в судове засідання не з`явилася сторона відповідача, від адвоката Басова Г.М. надійшла заява про відкладення судового засідання. На підставі ч.\~8 ст.\~223 ЦПК\~України були допитані свідки, що заявилися, судове засідання відкладено на 08.05.2023. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачки, позивача не бачила десь рік-півтора. Їй відомо, що відповідач разом з дружиною та сином не проживає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матір`ю відповідачки. Відповідач, коли жив з дитиною, все дитині все забороняв робити та не цікавився нею. Свідок пояснила, що відповідач ніколи не хвалив дитину. Свідок не погоджується із методами відповідача щодо виховання сини. На її думку, так це заведено у родині відповідача. Показала, що сторони спочатку жили у них. Потім, приблизно 3 місяці, коли дитині було 6-8 місяців, проживали у батьків відповідача. Надалі її дочка повернулася із дитиною додому разом із дитиною, слідом за нею повернувся і відповідач. На думку свідка, причиною розірвання шлюбу між сторонами було те, що одного разу, коли [PERSON] була на роботі, відповідач душив дитину та бив її. Після розлучення відповідач взагалі не цікавився дитиною. Після розлучення відповідач не надав гроші на утримання дитини. Вже після звернення до суду із цим позовом надіслав одноразово 4000 грн, а потім ще посилку. В цей же період один раз бачився із дитиною. На вимогу свідка та [PERSON] побачення батька з дитиною відбуваються в їх присутності. 02.05.2023 від органу опіки та піклування надійшов висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] 08.05.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. Заслухавши пояснення позивача, доводи представників учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2019. Під час шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] . 17.06.2021 рішенням Шевченківського районного суду м.\~Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.08.2022 складає 37\~178,32 грн. Заборгованість утворилася за період з травня 2021 року по липень 2022 року. Згідно з повідомленням АТ «Запорізький завод феросплавів» від 14.01.2022 з [PERSON] на користь [PERSON] здійснювалося утримування аліментів. 11.10.2021 [PERSON] звільнений за прогули без поважних причин на підставі п.\~5 ст.\~40 КЗпП України з 11.08.2021. Інформація про стягнуті аліменти міститься й у довідці АТ «Запорізький завод феросплавів від 14.01.2022. На день розгляду справи заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі, що підтверджено позивачкою від судовому засіданні 24.07.2023. За показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] відповідач після розірвання шлюбу із [PERSON] проживає окремо від неї та дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 27.04.2023 вказаний орган вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Як вказано у висновку, відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 11.04.2023 № 1544 [PERSON] перебуває на військовій службі у вказаній частині з 01 червня 2022 року. [PERSON] пояснив комісії, що свого сина любить, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Щодо епізоду душіння ковдрою, пояснив, що він заснув та не помітив, як дитина натягнула на себе ковдрочку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені\~частиною першою статті 164 СК України. Зокрема,\~пунктом 2 частини першої статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення\~пункту 2 частини першої статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опікита піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини, наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою частково втратив інтерес до дитини, не приділяв достатньої уваги її вихованню. Однак після подання позову відповідач здійснює дії, які свідчать, що він змінює свою поведінку на кращу: погасив заборгованість зі сплати аліментів, має бажання спілкуватися із дитиною, під час короткотривалих відпусток військовослужбовця зустрічався із сином, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації по Шевченківському району пояснив, що сина любить та категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав. Факт же вчинення [PERSON] насильства щодо дитини не зазначений в позовній заяві як обставина, якою обґрунтовується позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав, і достатніми доказами в судовому засіданні не підтверджений. Отже необхідність позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу, за встановлених судом обставин не є доведеною. Щодо позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ст.\~180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-другою\~статті 196\~СК України\~визначено,\~що у\~разі виникнення\~заборгованості з\~вини особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості. Виходячи із роз`яснень Верховного Суду у постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Доводи представника відповідача про відсутність вини останнього у несплаті аліментів спростовуються повідомленням АТ «Запорізький завод феросплавів» від 14.01.2022 про те, 11.10.2021 [PERSON] звільнений за прогули без поважних причин. Доказів, які б доводили відсутність вини [PERSON] в утворенні заборгованості зі сплати аліментів сторона відповідача не надала. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивачка набула права на стягнення неустойки (пені). Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Виходячи з того, що при розрахунку пені за такою формулою розмір пені перевищує розмір загальної заборгованості зі сплати аліментів, суд враховує приписи частини 1 статті 196 СК України та вважає, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягає пеня в розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, а саме в розмірі 37\~178,32 грн.

Outcome: approved