Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

24.05.2023 року заявник [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 10.05.1984 року по 25.08.1989 року та з 28.05.1993 року по 22.06.2022 року, а разом 33 роки 2 місяці. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 22.06.2022 року [PERSON] звернулася до відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заява була зареєстрована за № 5022. За результатами розгляду вказаної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 29.06.2022 року прийнято рішення № 104650010432 про відмову у призначенні пенсії. 01.08.2022 року начальник відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 2600-0213-8/92137 надав відповідь про відмову в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що заявницею не підтверджено факт постійного проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю. Крім того, в листі зазначено, що загальний період проживання заявниці в зоні посиленого радіологічного контролю становить 24 роки 11 місяців 4 дні, що не відповідає дійсності. [PERSON] вказує, що вона подавала довідку № 263 від 04.06.2022 року Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області про період проживання на території посиленого радіологічного контролю, якою підтверджено, що вона проживає на забрудненій території 33 роки 2 місяці. У зв`язку з допущеною помилкою при підрахунку загального періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю заявниця вказує, що вона позбавлена права на пенсію із зниженням пенсійного віку на 5 років. 28.06.2023 року заступник начальника юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві Ілона Самойлюк через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності. 04.08.2023 року заявниця та заінтересована сторона в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.05.2023 року заявниця [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 10.05.1984 року по 25.08.1989 року та з 28.05.1993 року по 22.06.2022 року, а разом 33 роки 2 місяці. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 22.06.2022 року [PERSON] звернулася до відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заява була зареєстрована за № 5022. За результатами розгляду вказаної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 29.06.2022 року прийнято рішення № 104650010432 про відмову у призначенні пенсії. 01.08.2022 року начальник відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 2600-0213-8/92137 надав відповідь про відмову в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що заявницею не підтверджено факт постійного проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю. Згідно довідки № 263 від 04.06.2022 року Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрована з 10.05.1984 року по 25.08.1989 року за адресою: [ADDRESS] , а також проживає та зареєстрована з 28.05.1993 року по теперішній час, за адресою: [ADDRESS] . Вказано, що згідно Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 с. Горенка було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорія). Крім того, заявницею надано посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю Серії [NUMBER] від 20.07.1994 року видане Київської облдержадміністрації на ім`я [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 03.07.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва було зареєстровано шлюб між заявницею [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після одруження - « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року № 106, с. Горенка, Бучанського району, Київської області відносилась до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона). Згідно із пунктом 2 ч. 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХіІ особам, які постійно працювали або постійно проживали в зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: особи, які постійно проживали або постійно прожинають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Суд приходить до висновку, що встановлення вище зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про правота чинним законодавством непередбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. Його встановлення необхідне заявниці для оформлення пенсії по пільговій категорії. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на пенсію, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами та показами свідків, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 4, 12, 13, 81, 89, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved