Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Доценко І.П., приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А., про визнання договорів недійсними та скасування реєстрації. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2019 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019 року скасовано, а справу направлено до Оболонського районного суду міста Києва, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 30 ЦПК України. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 07.04.2014 року на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки за ним зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 08.12.2016 року приватним нотаріусом Доценко І.П. посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири, де від його імені договір підписав невідомий йому [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, а новим власником став [PERSON] . Згодом, 29.12.2016 року [PERSON] продав квартиру [PERSON] , який в якості забезпечення договору позики передав цю квартиру в іпотеку [PERSON] . Оскільки він не мав наміру продавати квартиру [ADDRESS] , оспорюваний договір купівлі-продажу не підписував, довіреність на ім`я [PERSON] не видавав та будь-кого іншого для продажу квартири не уповноважував, а також враховуючи те, що квартира була набута ним під час перебування у шлюбі з [PERSON] , яка обов`язкової згоди для такого правочину не надавала, [PERSON] , з урахуванням зміни предмета позову, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером 1827 та договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером 2056, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П. на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33249718000); Визнати недійсним договір іпотеки укладений 29.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П., реєстраційний номер 2061; зобов`язати реєстраційну службу внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №18411315 та запису про іпотеку №18414956. У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Доценко І.П. , [PERSON] , про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію. В обґрунтування позову зазначає, що з 2011 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , який в 2014 році набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 15.12.2016 року вона дізналась від свого чоловіка, що 08.12.2016 року невідомий їй [PERSON] використовуючи сфальсифіковану довіреність від імені [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Оскільки укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] відбулося на підставі сфальсифікованої довіреності, без відповідних оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та без її згоди як співвласника майна, набутого подружжям під час шлюбу, [PERSON] просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.10.2016 року за № 1827, укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса КМНО Доценко І.П. від 08.12.2016 року, індексний номер запису 32809947 про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та повернути сторони правочинів у попередній стан. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.02.2020 року залучено до участі у цій справі [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.06.2020 року цивільну справу №756/4555/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус КМНО Доценко І.П., [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та цивільну справу №754/16432/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Доценко І.П., приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А. про визнання договору недійсним об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - №754/16432/17. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] позови підтримали, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовних заявах обставини, проти заочного розгляду справи не заперечували. [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовів, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.08.2011 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 21). Дублікатом свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. від 07.04.2014 року посвідчено, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] за 722 000 грн. 00 коп. на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого 03.04.2014 року відділом ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві (т. 1 а.с. 16). 08.12.2016 року [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 24.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за реєстровим № 1311, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т. 4 а.с. 153-154). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 32809947 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2016 року (т. 1 а.с. 18). Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017101030000024, 14.03.2017 року за заявою [PERSON] внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України з посиланням на те, що невстановлені досудовим слідством особи, шахрайським шляхом заволоділи квартирою [ADDRESS] , чим спричинили матеріальної шкоди [PERSON] , а також намагаються заволодіти іншим належним йому на праві власності майном (т. 1 а.с. 24). Згідно висновку Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про результати розгляду звернення від 18.03.2016 року встановлено, що 16.03.2016 року об 11 год. 00 хв. [PERSON] , що є представником [PERSON] по [ADDRESS] виявив відсутність паспорта громадянина України виданого на ім`я [PERSON] . Під час перевірки та проведеними заходами встановити місце знаходження паспорта громадянина України виданого на прізвище [PERSON] , втраченого [PERSON] не надалось можливим (т. 1 а.с. 15). Згідно висновку експерта КНДЕКЦ від 27.04.2018 року № 8-4/926, складеного на підставі постанови старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Яремчука В.В. у кримінальному провадженні № 42017101030000024, підпис в графі «Підпис» в довіреності, яка зареєстрована в реєстрі за № 1311 та посвідчена 24.11.2016 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 4 а.с. 105-112). Як вбачається із листа слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві І. Задираки від 26.05.2023 року № 7345/125/49-2013 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в межах висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27.04.2018 року № 8-4/926, виконаної в рамках кримінального провадження № 42017101030000024 від 14.03.2017 року (т. 4 а.с. 149). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек станом на 15.09.2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2016 року, а також перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 29.12.2016 року, іпотекодержатель - [PERSON] (т. 1 а.с. 19-20). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частинами 1, 3 ст. 65 СК України перекдбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом право продажу, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ч. 1 ст. 658 ЦК України). Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 10 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 с. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що довіреність за якою [PERSON] 08.12.2016 року уклав від імені [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири ним не підписувалась, згода його дружини на вчинення цього правочину щодо майна, придбаного її чоловіком під час шлюбу, не надавалась, суд дійшов висновку про визнання цього договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прва власності на спірну квартиру за відповідачем. За таких обставин позови [PERSON] та [PERSON] в частині цих вимог підлягають задоволенню. Разом з цим, вимоги позовів про визнання решти правочинів за якими права власності на спірну квартиру переходило до інших осіб, чи встановлювались обтяження на спірну квартиру, а також про зобов`язання реєстраційної служби внести відомості до державного реєстру задоволенню не підлягають, оскільки за встановлених обставин не є належними способами захисту, виходячи з того, що позивачі не є сторонами цих правочинів ефективним способом захисту їх прав є витребування цього майна від осіб у володінні яких воно перебуває, а зобов`язання реєстратора здійснити дії є передчасною вимогою. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial