Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просив: - визнати, що частка майна позивача та відповідача, яке перебуває у спільній сумісній власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (загальна площа 82.2 кв.м. житлова площа 31 кв.м.), який розташований за адресою: [ADDRESS] , становить по - 1/2 для кожного. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є покупець відповідач [PERSON] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною і в силу положень СК України є майном, що перебуває у спільній сумісній власності. А відтак, майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між ними як подружжя було розірвано. Таким чином, позивач має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Однак, на даний час сторони дійти згоди щодо вирішення спору іншим шляхом не можуть. Ухвалою суду від 16.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є покупець відповідач. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною. Позивач надавав свою згоду на придбання такого житлового будинку. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджує, що має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. проте на даний час сторони не змогли дійти щодо вирішення спору іншим шляхом. Крім того, відповідач не подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 16.06.2023 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Відповідно до ст. ст. 60, 63, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом було встановлено, що 14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого є покупець відповідач. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною. Позивач надавав свою згоду на придбання такого житлового будинку. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч. 1 ст. 369 ЦК). Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Однак, на даний час сторони дійти згоди щодо вирішення спору іншим шляхом не можуть. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і ст. 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідач не подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 16.06.2023 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визнати, що частка майна позивача та відповідача, яке перебуває у спільній сумісній власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (загальна площа 82.2 кв.м. житлова площа 31 кв.м.), який розташований за адресою: [ADDRESS] , становить по - 1/2 для кожного, ґрунтується на нормах чинного законодавства та підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved