Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає коштів на утримання дитини а тому відповідно до ст. 180 СК України позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття та 90 795,14 грн. за минулий період. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву Так, 13 липня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив, у якому відповідач частково заперечував проти позовних вимог, зокрема, в частині визначення їх розміру. Посилаючись на те, що він з 2015 року добровільно надає кошти на утриманні дитини, має на утриманні другу дитину [PERSON] , [INFO] , а відтак просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі не вище мінімального гарантованого розміру на одну дитину. Крім того просив суд відмовити у стягненні аліментів у розмірі 90 795,14грн. за минулі роки. Від позивача не надійшло відповіді на відзив, а також заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Даною ухвалою суду встановлено, що в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та вважає щомісяця до 15 числа переказами надсилати позивачці кошти на утримання їх малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , до досягнення дочкою повноліття по 500 гривень, а при працевлаштуванні в розмір 1/4 частини заробітку ( доходу ), але у будь-якому випадку суму не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду з даним позовом. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини та бере участь у інших витратах, що підтверджується наявними у матеріалах справи, зокрема відзиві копіями квитанцій про перерахунок коштів позивачу з 2015 року по 2023 рік та доданими скриншотами переписки сторін з яких вбачається відправлення відповідачем та отримання позивачем коштів. Наведене свідчить про здійснення відповідачем сприятливих умов для фізичного, розумового та духовного розвитку малолітньої дитини, які дозволяють їй розвиватися у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом. Проте, добровільне матеріальне забезпечення не виключає права стягувачу у будь-який час звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки малолітня дитина проживає з матір`ю, батько - відповідач по справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Враховуючи, відсутність домовленостей між батьками щодо утримання дитини та невиконанням відповідачем в повній мірі цього обов`язку, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з викладеного вище, відсутності будь-яких доказів з боку позивача про вжиття нею заходів до стягнення аліментів починаючи з 13 лютого 2015 року та ухилення відповідача від їх сплати, при цьому в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем з 2015 року коштів на утримання дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення її вимог в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий період, а відтак, врахувавши те, що відповідну позовну заяву позивачем подано лише 16 червня 2023 року, що підтверджується відміткою загальної канцелярії суду (а.с. 1), відповідно до ст. 191 СК України саме від дня пред`явлення позову підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Враховуючи вищевикладене та стан здоров`я дитини, їх матері, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у відповідача на утриманні ще однієї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частинні стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, розмір аліментів у розмірі 1/8 від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов`язок щодо утримання доньки покладається також на позивача по справі (ст. 141 СК України). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного, стст. 141, 180-183, 184, 191 СК України,

Outcome: partial