Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 194413,86 грн та судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що постановою Зміївського районного суду Харківської області від 24.11.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом встановлено, що 18.10.2021 о 12:30год. на 25км + 350м автодороги Р-78 Харків-Зміїв-Балаклія, відповідач, під час керування автомобілем «Volkswagen Passat 2.5L SЕ» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, на порушення вимог п.14.2б ПДР допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ 3302 415», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно висновку судового експерта Редька В.С. за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №102001 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «Volkswagen Passat 2.5L SЕ» д.н.з. [NUMBER] , вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 13430,00грн., вартість використаних при ремонті матеріалів становить 17777,45грн., вартість замінених при ремонті деталей становить 163206,41 грн., отже вартість відновлювального ремонту складає 194413,86 грн. Вартість матеріального збитку становить 87252,53грн, витрати на проведення експертизи №102001 становлять 3000,00грн. Договір добровільного страхування на автомобіль «Volkswagen Passat 2.5L SЕ» д.н.з. [NUMBER] не укладався, а тому страхове відшкодування не виплачувалося. Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду у повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини. Позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (копія а.с.16) належить автомобіль «Volkswagen Passat 2.5L SЕ» д.н.з. [NUMBER] . Згідно копії постанови Зміївського районного суду Харківської області від 24.11.2021 (а.с.9-12) 18 жовтня 2021 року о 12:30 годині на 25 км + 350 м автодороги Р-78 Харків-Зміїв-Балаклія, відповідач під час керування належним позивачу автомобілем "Volkswagen Passat", реєстраційний номер [NUMBER] , на порушення вимог пункту 14.2 б)\~Правил дорожнього руху, відповідно з яким перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, перед початком обгону не переконався в тому, що автомобіль "ГАЗ 3302 415", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , не подав сигнал про намір повороту ліворуч, та під час здійснення обгону допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача даною постановою визнано винним за ст.124 КУпАП. Згідно висновку судового експерта Редька В.С. від 21.12.2021 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №102001 (а.с.18-24) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Volkswagen Passat 2.5L SЕ» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП 18.10.2021 становить 87252,53грн., вартість відновлювальних робіт складає 13420,00грн, вартість використаних при ремонті матеріалів становить 17777,45грн., вартість замінених при ремонті деталей становить 163206,41грн., загальна вартість ремонту складає 194413,86грн. Вказані вартості підтверджуються доданою до висновку ремонтною калькуляцією (а.с.66-72). Відповідно до ст.ст.55.124\~Конституції України та ст.\~4\~ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі-постанова Пленуму), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч. 2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається згідно ст. 22 ЦК України відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Ч. 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У п. 4 постанови Пленуму зазначено, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК\~України судові\~витрати\~складаються\~з витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК\~України судовий\~збір\~покладається\~на сторони\~пропорційно\~розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом\~справи,\~покладаються: у\~разі\~задоволення\~позову\~\~на\~відповідача; у\~разі\~відмови\~в\~позові\~\~на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1944,15,00грн, на підтвердження чого надано квитанцію від 27.01.2021 (а.с.8). На підтвердження понесених витрат на залучення експерта у розмірі 3000,00грн. позивачем надано копію акту виконання робіт №102001 від 20.10.2021 (а.с.37).

Outcome: approved