Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

18.01.2022 [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] та просив суд зменшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , з частини видів заробітку (доходу) до 1/6 частини видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі виконавчого листа, виданого 18.02.2013 року у справі №623/491/13-ц Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 06.02.2013 і до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Спочатку він в повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина, так станом на 31.12.2018 у нього була відсутня заборгованість, переплата складала 5254,36 грн. Однак з часом змінилось його матеріальне становище, наявність інших дітей, які перебувають на його утриманні та стан здоров?я, що має бути враховано при визначенні розміру аліментів. Так, він проживає разом з дружиною [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Він є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, хворіє рядом хронічних захворювань, потребує постійного лікування. Його дружина не працює. Єдиним доходом їх сім`ї є його пенсія з інвалідності. У зв`язку з потребою постійного лікування у нього виникла значна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . У зв`язку з чим в його сім`ї лише він має дохід, сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому для нього важко сплачувати аліменти в розмірі частки від усіх видів доходу. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в спрощеному порядку з викликом сторін. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 399/0/15-23 від 20.04.2023 «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» змінено з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - Дзержинському районному суду міста Харкова. 06 червня 2023 року вищевказана цивільна справа надійшла до Дзержинського районного суду м.Харкова. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2023 року, вищевказана цивільна справа надійшла у провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Теслікової І.І. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Теслікової І.І. від 19 червня 2023 року вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовільнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причину неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації її місця проживання: [ADDRESS] , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно копії виконавчого листа виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 18.02.2013 у справі №623/491/13-ц з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку, щомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 06.02.2013. (а.с. 7) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.2009, [INFO] народився [PERSON] , батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 5) Згідно довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №17 від 12.01.2022, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] . (а.с.6) Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] у виконавчому провадження № 40096460 щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість станом на 31.12.2018 відсутня, переплата 5254,36 грн., заборгованість станом на 30.03.2020 - 25457,30 грн., заборгованість станом на 24.12.2021 - 44452,03 грн. (а.с.9-11) Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2021 року отримувала доходи з таких джерел: з 2018-1 по 2018-4 відсутня інформація про доходи, з 2019-1 по 2019-2 нараховано по 268,94 грн., з 2019-3 по 2021-3 відсутня інформація про доходи. (а.с. 12) Згідно копій виписок із медичних карт хворого та медичних довідок [PERSON] у період з 25.10.2018 по 2021 рік включно [PERSON] періодично проходить лікування в закладах охорони здоров`я. (а.с.14-24) Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 24.01.2020 [PERSON] є інфалідом третьої групи. (а.с.13) Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він проживає разом з дружиною [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Він є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, хворіє рядом хронічних захворювань, потребує постійного лікування. Його дружина не працює. Єдиним доходом їх сім`ї є його пенсія з інвалідності. У зв`язку з потребою постійного лікування у нього виникла значна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.02.2013 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні другу дитину - [PERSON] , [INFO] , а його дружина [PERSON] не працевлаштована не змінила його становище, оскільки дана дитина вже була на його утриманні на момент винесення судом рішення про стягнення аліментів, а його дружина є працездатною особою, яка не здійснює догляд за дитиною або непрацездатною особою. Крім того, позивачем [PERSON] не надано суду доказів що у зв?язку зі станом здоров?я він є непрацездатною особою та щодо його доходів (пенсії) з урахуванням встановленої йому групи інвалідності, позивачем недоведена обставина щодо зміни його матеріального становища, у зв?язку з чим суд позбавлений перевірити його дохід. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної заяви [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а обставини на які посилається позивач у позовній заяві, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 №715/2073/20 (провадження №61-1031св21). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed