Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення №\~1889-76-07 Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі БМР) від 04 червня 2020 року Про відмову у приватизації житлових приміщень у гуртожитку, зокрема, у частині відмови їй у приватизації кімнати [ADDRESS] та зобов`язати БМР задовольнити її заяву від 10 лютого 2020 року про передачу у власність в порядку приватизації вказаної кімнати та прийняти рішення про передачу їй у власність в порядку приватизації даного житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначала, що з 01 липня 1998 року вона зареєстрована та проживає в кімнаті [ADDRESS] . Рішенням №\~1889-76-07 Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі БМР) від 04\~червня 2020\~року їй відмовлено у приватизації вказаного житлового приміщення, оскільки гуртожиток [ADDRESS] є спільною сумісною власністю територіальної громади сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради Київської області та територіальної громади міста Бровари в особі Броварської міської ради Київської області. Вважає, що цим рішенням порушено її конституційне право на житло та приватизацію кімнати, в якій вона на законній підставі проживає. Посилаючись на норми законодавства, вважає, що спірне рішення прийнято із порушенням конституційних норм, всупереч встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Мозговий О.О. подав до суду заяву, у якій позов підтримав та просив суд його задовольнити, розгляд справи просив здійснювати за відсутності сторони позивача. Відповідач БМР у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності сторони відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представник БМР Бабич П.І. подав до суду відзив на позов, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки гуртожиток [ADDRESS] є спільною сумісною власністю міста Бровари та Броварського району, умовою для реалізації права на приватизацію житлових приміщень в гуртожитку є перехід гуртожитку у власність Броварської територіальної громади та прийняття місцевою радою рішення про передачу цих приміщень у власність мешканців гуртожитку. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особи: Броварська районна рада Київської області у судове засідання не з`явився, її представник [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Третя особа: Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилося, його представник Маковський В.М. подав до суду відзив на позов, у якому, посилаючись на те, що оскільки гуртожиток [ADDRESS] є спільною сумісною власністю міста Бровари та Броварського району, умовою для реалізації права на приватизацію житлових приміщень в гуртожитку є перехід гуртожитку у власність Броварської територіальної громади та прийняття місцевою радою рішення про передачу цих приміщень у власність мешканців гуртожитку. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Броварська багатопрофільна клінічна лікарня Територіальних громад Броварського району Київської області, будучи належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилося, про причини неявки суд не повідомило, письмових пояснень до суду не подавало. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26 травня 1996 року [PERSON] видано ордер на кімнату сімейному гуртожитку на право зайняття кімнати [ADDRESS] , у якій вона зареєстрована з 01 липня 1998 року та постійно проживає. Рішенням Броварської міської ради Київської області Про передачу нерухомого майна територіальна громади міста Бровари від 24 березня 2009 року №\~1059-58-05 гуртожиток Броварської центральної районної лікарні по вул. Шевченка, 12-А в м. Бровари Київської області був переданий у спільну сумісну власність територіальній громаді сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районна ради нерухоме майно та оформити право спільної сумісної власності з територіальною громадою міста Бровари в особі Броварської міської ради. Рішенням Броварської міської ради від 01 листопада 2012 року №\~748-24-06 внесено зміни до рішення №\~1059-58-05, зокрема, власник гуртожитку сумісна власність територіальної громади спільна територіальних громад сіл та селищ [ADDRESS] , майновий статус гуртожитку комунальне майно. Зазначеним рішенням надано повноваження Броварській центральній районній лікарні по здійсненню оперативного управління гуртожитком, володінням, користуванням та розпорядженням ним в межах, визначених Статутом Броварської центральної районної лікарні. 10 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до БМР із заявою щодо передачі в приватну власність приміщення кімнати [ADDRESS] . 04\~червня 2020\~року відповідач\~БМР рішенням\~№\~1889-76-07\~відмовив,\~зокрема,\~ [PERSON] \~в приватизації\~вказаного житлового\~приміщення,\~посилаючись на\~те,\~що гуртожиток [ADDRESS] є спільною сумісною власністю територіальної громади сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради Київської області та територіальної громади міста Бровари в особі Броварської міської ради Київської області. Позивач [PERSON] , вважаючи, що дане рішення порушує її конституційне право на житло та приватизацію кімнати, звернулася до суду з цим позовом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей врегульовано Законом України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 04 вересня 2008 року №\~500-VІ (далі Закон №\~500-VІ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №\~500-VІ громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону №\~500-VІпісля\~прийняття гуртожитку\~у власність\~територіальної громади\~згідно з\~цим Законом\~та відповідно\~до Загальнодержавної\~цільової програми\~передачі гуртожитків\~у власність\~територіальних громад\~місцева рада\~приймає на\~сесії в\~межах своєї\~компетенції відповідне\~рішення щодо\~подальшого його\~використання,\~а саме: залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом. У п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону №\~500-VІвстановлено, що передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. За змістом ст. 18 Закону №\~500-VІоргани місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюються дія цього закону приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього закону; приймають рішення про надання відповідними житловим комплексам статусу гуртожиток і одночасно про надання дозволу на приватизацію жилих і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до цього закону; після передачі гуртожитків у комунальну власність; відповідно до цього закону: приймають рішення відповідно до глави 4 Користування гуртожитками ЖК УPCP про надання жилої площі в гуртожитку з укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку мешканцям таких гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, та видають їм спеціальні ордери на право вселення на відповідну жилу площу в гуртожитку. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У п. 5 ст. 5 зазначеного Закону встановлено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно із п. 1 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні. У п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Порядок передачі квартир у власність громадян визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №\~396 (далі Положення). У п. 13 Положення встановлено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі орган приватизації). Відповідно до п. 23 вказаного Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Виходячи із зазначених норм законодавства, слід дійти висновку, що процедура здійснення приватизації приміщень у гуртожитку чітко визначена вказаними нормами та прийняття рішень про приватизацію житлових приміщень у гуртожитках віднесено до компетенції уповноваженими органами. Як встановлено судом вище, гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності територіальної громади міста Бровари та територіальних громад сіл та селищ Броварського району Київської області. У ч. 2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з наведених норм та встановлених обставин, слід дійти висновку, що основною умовою для реалізації права на приватизацію житлових приміщень в гуртожитку є перехід гуртожитку по [ADDRESS] у власність Броварської територіальної громади та прийняття місцевою радою рішення про передачу цих приміщень у власність мешканців гуртожитку, тому право позивача на приватизацію кімнати [ADDRESS] може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Враховуючи, перебування гуртожитку по [ADDRESS] , у спільній часткові власності міста Бровари та Броварського району та відсутність на даний час рішення про передачу приміщень у власність мешканців гуртожитку, суд вважає, що рішення №\~1889-76-07 від 04 червня 2020 року БМР Про відмову у приватизації житлових приміщень у гуртожитку, зокрема, у частині відмови їй у приватизації кімнати [ADDRESS] відповідача БМР ґрунтується на вимогах законодавства, тому вимоги позивача в частині визнання цього рішення незаконним та його скасування задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача [PERSON] про зобов`язання БМР задовольнити її заяву від 10 лютого 2020 року про передачу у власність в порядку приватизації вказаної кімнати та прийняти рішення про передачу їй у власність в порядку приватизації даного житлового приміщення, оскільки зазначений гуртожиток перебуває у спільній сумісній власності, а суд не може зобов`язати лише одного співвласника вчинити певні дії щодо розпорядження спільним майном. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] на вимогах закону не ґрунтуються, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed