Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за участю третьої особи: Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та виселення з приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2018 р. між [PERSON] , який діяв по довіреності в інтересах [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич X. В. Позивач вважає вказаний договір протиправним та незаконним, оскільки приміщення 2 у будинку [ADDRESS] є частиною цілісного майнового комплексу, а саме бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та знаходиться до даного часу у державній власності. Це приміщення ЛНМУ нікому і ніколи не відчужував, оскільки не є власником цього будинку, користується ним на праві оперативного управління. Будинок [ADDRESS] зареєстрований як наукова Бібліотека ЛНМУ відповідно до Реєстраційного свідоцтва № 56 від 16 червня 1976 року, виданого Львівським міським відділом культури. Відтак, статус будинку, а відповідно і приміщень у ньому не змінювався. Цей будинок, а також приміщення у ньому ніколи не набували статусу житлових, будинок не належить ні до державного житлового фонду, ні до відомчого житлового фонду. Крім того, відповідно до Закону України "Про бібліотеки та бібліотечну справу" будівлі, споруди, приміщення, майно, бібліотечні фонди, закріплені за державними бібліотеками на праві оперативного управління є державною власністю незалежно від місця їх знаходження і не підлягають приватизації. Також, відповідно до охоронного договору рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26.02. 1980 року будинок [ADDRESS] , який використовується під бібліотеку, передано, як об`єкт культурної спадщини-пам`ятку архітектури у користування та на збереження ЛНМУ. Тому позивач вважає, що наведені обставини унеможливлюють набуття права власності ( у тому числі шляхом приватизації) на будинок або окремі приміщення у ньому будь-якій фізичній чи юридичній особі. У приміщенні 2 будинку [ADDRESS] проживала [PERSON] , яка померла [INFO] . Після цього дане приміщення було опечатано, на двері повішено додаткову колодку, оскільки планувалося його використовувати під зберігання книжок. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2011 року [PERSON] було відмовлено у приватизації приміщення 2 у будинку [ADDRESS] . У цьому рішенні встановлена належність будинку [ADDRESS] до приміщення наукової бібліотеки, а не до житлового фонду. Крім цього, у вказаному рішенні є посилання на інші рішення судів різних інстанцій, якими встановлено, що цей будинок ( а також приміщення у ньому) не належить до житлового фонду і приватизації не підлягають. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 25. лютого 2010 року залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Галицького районного суду м. Львова стосовно її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у якій також зазначено, що приміщення за адресою: [ADDRESS] не відноситься до державного житлового фонду, як і до відомчого житлового фонду. 26.02.2020 р. директором бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Надрагою Мартою Степанівною до Галицького відділу поліції ГУНИ у Львівській області була подана заява про вчинення протиправних дій невідомою особою , який зламав опечатані двері приміщення бібліотеки аза адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що набути право власності на вказане приміщення [PERSON] не міг у зв`язку з наведеними обставинами та відповідно не мав права укладати договір купівлі-продажу на приміщення, яке не належало йому на праві власності. Також, приватний нотаріус Куйбіда-Кришкевич X. В. зобов`язана була перевірити правомірність набуття права власності на це нерухоме приміщення, яке стало предметом договору купівлі-продажу. Просить позовні вимоги задовольнити. 17.05.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Куйбідою - Кришкевич Х.В.; позбавити відповідача [PERSON] права користування приміщенням бібліотеки [ADDRESS]; виселити відповідача [PERSON] з приміщення бібліотеки [ADDRESS] Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 22.04.2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення позову. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.04.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково та заборонено відповідачу [PERSON] право розпорядження та відчуження приміщення на [ADDRESS] до винесення рішення по суті у даній справі. 17.05.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог. 31.05.2021 року до суду представником третьої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подано до суду письмові пояснення. Протокольною ухвалою суду від 09.06.2021 року виключено з числа відповідачів Львівську міську раду. 03.08.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про заміну одного заходу забезпечення іншим. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.08.2021 року заяву представника позивача [PERSON] про заміну одного заходу забезпечення позову іншим - задоволено. Замінено захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.04.2021 року, про заборону відповідачу [PERSON] права розпорядження та відчуження відносно приміщення, що знаходиться на [ADDRESS] . Накладено арешт на приміщення, що знаходиться на [ADDRESS] до винесення рішення по суті у даній справі. 29.11.2021 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з числа третіх осіб. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року позов Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та виселення з приміщення задоволено повністю. Визнано недійсним договір-купівлі продажу квартир [ADDRESS] від 27.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Куйбідою-Кришкевич Х.В. Позбавлено [PERSON] права користування приміщенням бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 6/2. Виселено [PERSON] з приміщення бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 6/2.Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького 2270, 00 грн. судового збору. 11.01.2022 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 14.12.2021 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2022 року заяву адвоката Мотрука Мар`яна Юрійовича в інтересах відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року у справі №461/1423/21 за позовом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та виселення з приміщення - задоволено. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року винесене у справі за позовом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та виселення з приміщення та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 09.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з числа третіх осіб. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.08.2022 року витребувано у Львівського нотаріального архіву нотаріальну справу приватного нотаріуса Куйбіди-Кришкевич Христиною Василівною з оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.10.2018 року. 26.08.2022 року з Львівського державного нотаріального архіву надійшли копії матеріалів договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Куйбідою-Кришкевичем Х. В. 27.10.2018 року за реєстровим №280. 13.06.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Стабрин В.В. подав до суду письмові пояснення. Представниця позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Стабрин В.В. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, тому твердження позивача про те що цей будинок, а також приміщення в ньому ніколи не набували статусу житлових є безпідставними. Позивач стверджує, що право власності у [PERSON] набуте у злочинний спосіб шляхом підроблення документів, однак зазначене твердження є хибним і не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується матеріалами справи, оскільки договір-купівлі продажу від 27.10.2018 року не було визнано недійсним, а також не встановлено факту його підробки. Власником спірної квартири станом на 27.10.2018 року був [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру 20.06.1995 року №Г-02340. Стверджує, що [PERSON] законно набув право власності на спірну квартиру за відплатним договором купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 року та відповідно є добросовісним набувачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів до суду не надходило. Представник третьої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, просить справу слухати у його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. 27 жовтня 2018 р. між [PERSON] , який діяв по довіреності в інтересах [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич X.В. /Том 2, а. с. 121-122/. Будинок [ADDRESS] зареєстрований як наукова Бібліотека ЛНМУ відповідно до Реєстраційного свідоцтва № 56 від 16 червня 1976 року, виданим Львівським міським відділом культури / Том 1, а. с. 6/. Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру від 20.06.1995 року, виданим Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] / Том 2, а. с. 123/. З довідки № Юр 1/301 від 05.03.2013 року виданої ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності від 20.06.1995 року №Г-02340 /Том 2, а. с. 123, зворотна сторона/. З відповіді Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.10.2022 року №31-вих-86113 вбачається, що будинок [ADDRESS] є багатоквартирним /Том 2, а. с. 190/. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №304692825 від 11.07.2022 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /Том 2, а. с. 216/. Також, представником відповідача [PERSON] долучено до матеріалів справи квитанції сформовані АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», ЛМКП «Львівводоканал», ПАТ «Укртелеком», з яких вбачається, що у будинку №6 наявні житлові квартири в які надаються послуги зазначених підприємств та в даному будинку проживають власниками, квартиронаймачі /Том 2, а. с. 217-229/. Крім цього, до матеріалів справи долучено договір про надання послуг з газопостачання від 09.03.2022 року укладений між [PERSON] та ВАТ «Львівгаз» згідно з яким послуги з газопостачання надаються в окрему квартиру [ADDRESS] /Том 2, а. с. 227-229/. Згідно з листом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради №94/284 вбачається, що будинок на [ADDRESS] включений до переліку пам`яток архітектури м. Львова як житловий будинок XIX-XX ст. (охор. №50, рішення Львівського облвиконкому №130 від 24.02.1980 року) /Том 2, а. с.242/. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2011 року [PERSON] було відмовлено у приватизації приміщення 2 у будинку [ADDRESS] . У цьому рішенні встановлена належність будинку [ADDRESS] до приміщення наукової бібліотеки, а не до житлового фонду. Крім цього, у вказаному рішенні є посилання на інші рішення судів різних інстанцій, якими встановлено, що цей будинок ( а також приміщення у ньому) не належить до житлового фонду і приватизації не підлягають. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2019 року в задоволенні позову [PERSON] до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири відмовлено /Том 1, а. с. 11-15/. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2019 року стосовно її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у якій також зазначено, що приміщення за адресою: [ADDRESS] не відноситься до державного житлового фонду, як і до відомчого житлового фонду. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2011 року позов [PERSON] , [PERSON] до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, третьої особи СГІРФО Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області про визнання права на проживання та реєстрацію за місцем проживання, визнання бездіяльності незаконною задоволено. Визнано право [PERSON] на проживання та реєстрацію за постійним місцем проживання за адресою [ADDRESS] . Визнано неправомірною бездіяльність Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького по відмові у завірені заяви встановленого зразка [PERSON] про реєстрацію постійного місця проживання за вище зазначеною адресою. Зобов`язано Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького завірити заяву [PERSON] встановленого зразка для проведення СГІРФО Галицьким РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області її реєстрації постійного місця проживання за адресою [ADDRESS] . Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження за заявою мешканців будинку [ADDRESS] №1148 від 14.05.2008 року вбачається, що цілісний майновий комплекс - сукупність активів або сукупність активів і зобов`язань, які дозволяють вести окрему господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці і т.п.) які виділяються в установленому порядку в самостійні об`єкти з подальшим складанням розподільного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні підприємства. Цілісний майновий комплекс - господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в установленому порядку в самостійні об`єкти приватизації з подальшим складанням розподільного балансу. Будинок [ADDRESS] (не враховуючи приміщень бібліотеки) може функціонувати незалежно, як окремо визначений об`єкт, беручи до уваги технічну документацію на квартири. Бібліотека може бути господарським об`єктом із завершеним циклом послуг і може бути структурним підрозділом ЦМК Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького. Квартири з бібліотекою не мають спільного циклу господарювання, мають незалежні внутрішньобудинкові інженерні мережі, опалення, електропостачання, газопостачання і тому виділення квартир в будинку [ADDRESS] в натурі не вплине на господарювання ЦМК Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького. Квартири в будинку [ADDRESS] відповідають п.2.22 ДБ В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» / Том 3, а. с. 2-6/. З висновку №11124 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 24.11.2008 року вбачається, що будинок [ADDRESS] є житловим будинком, який на сьогоднішній день складають сім житлових квартир (на першому поверсі - три, другому - дві, третьому - дві), обладнаних відповідними необхідними для постійного проживання приміщеннями (житловими кімнатами і підсобними приміщеннями), та приміщення (переобладнане з жилого), в якому розміщена бібліотека, яке може бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та структурним підрозділом цілісного майнового комплексу Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького / Том 3, а. с. 7-15/. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203892214 від 12.03.2020 року відомості про власника відсутні / Том 1, а. с. 9/. З листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 23.02.2021 року вбачається таке. Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації держаного житлового фонду» не є органом приватизації державного житлового фонду , не є правонаступником ліквідованих районних відділів приватизації державного житлового фонду, а є органом з оформлення документів по приватизації державного житлового фонду, та виконує свої повноваження з 01.04.2016 року, та не володіє інформацією щодо приватизації зазначеної квартири. Комунальна установа може надати запитувану інформацію при наявності номера та дати розпорядчого документа, на підставі якого було прийнято рішення по приватизації зазначеного об`єкту нерухомого майна, згідно архіву, який знаходиться в комунальній установі. Інформуємо, що за період 2016-2021 роки документи щодо приватизації квартири [ADDRESS] до комунальної установи не надходили /Том 1, а. с. 14/. Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 27.10.2003 року вбачається таке. Міністерство охорони здоров`я розглянуло лист щодо приватизації приміщень, які знаходяться у будинку наукової бібліотеки, що знаходиться на [ADDRESS] та порвідомило таке. Згідно пункту 2 статті 2 Закону України від 19.02.92 «Про приватизацію державного житлового фонду» та доповнення до нього від 22.02.94 квартири-музеї, квартири (будинки) розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників., кімнати у гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані, в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей, квартири ( кімнати, будинки) віднесені в установленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС не підлягають приватизації. Враховуючи, що мешканці проживають в приміщеннях будинку наукової бібліотеки, який знаходиться на території університету, то відповідно Закону України "Про приватизацію житлового фонду" дані приміщення приватизації не підлягають / Том 1, а. с.8 /. З листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 24.05.2021 року вбачається, що відповідно до архівних даних, інформації, чи видавалось Виконавчим комітетом Львівської міської ради свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.06.1995 року і документів, які стали підставою для видачі цього свідоцтва немає / Том 1, а. с. 155/. Згідно листа Архівного відділу Львівської міської ради від 11.06.2021 року вбачається, що в облікових даних Архівного відділу ЛМР рішення Львівської міської ради №Г-02340 від 20.06.1995 року не значиться /Том 1, а. с. 161/. З листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 17.06.2021 року вбачається, що будинок [ADDRESS] не належить до комунальної власності міста, тому юридичний департамент Львівської міської ради не є органом приватизації державного житлового фонду, який знаходиться у господарському віданні чи оперативному управлінні підприємств, організацій, установ ( стаття 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»). У зв`язку з тим, комунальна установа інформацією про приватизацію квартири [ADDRESS] не володіє / Том 1, а. с. 162/. Згідно листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 02.07.2021 року вбачається, що згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року інформацією про реєстрацію квартири [ADDRESS] - бюро не володіє /Том 1, а. с. 163/. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно з зазначеною нормою, продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару. Це випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 317 ЦК України про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир ( будинків ), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. ст. 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1-3 та ч. 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконанні робіт, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існували на момент відшкодування. Відповідно до Закону України "Про бібліотеки та бібліотечну справу" будівлі, споруди, приміщення, майно, бібліотечні фонди, закріплені за державними бібліотеками на праві оперативного управління є державною власністю незалежно від місця їх знаходження і не підлягають приватизації. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (військове майно), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів, що безпосередньо забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, майно закладів охорони здоров`я системи екстреної медичної допомоги;надра, корисні копалини загальнодержавного значення, території та об`єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, водні ресурси, лісові ресурси, інші природні ресурси, які є об`єктами права власності Українського народу;системи створення та збереження золотовалютних резервів;емісійна система, майнові комплекси підприємств і установ, що забезпечують випуск та зберігання грошових знаків і цінних паперів;об`єкти, що забезпечують зв`язком органи законодавчої та виконавчої влади, у тому числі радіотелевізійні передавальні центри;майно Національної суспільної телерадіокомпанії України (НСТУ) та акції, що належать державі у статутному капіталі НСТУ;засоби урядового, фельд`єгерського та спеціального зв`язку;державні реєстри, що створені та утримуються за рахунок коштів державного бюджету;майно державного підприємства "Мультимедійна платформа іномовлення України" (МПІУ);Національний архівний фонд, архіви (архівні установи), документи з них, архівні підрозділи, архівні відділи та бібліотеки, об`єкти культури, мистецтва, у тому числі виняткової історичної, художньої, наукової чи іншої культурної цінності, занесені до Державного реєстру національного культурного надбання, а також об`єкти архітектури, меморіальні комплекси, заповідники, парки загальнонаціонального значення;пам`ятки, включені до переліку пам`яток, що не підлягають приватизації;пам`ятки археології;пам`ятки державної частини Музейного фонду України (музейні предмети, музейні колекції та музейні зібрання);документи Державного бібліотечного фонду України;вихідні матеріали та фільмокопії, що зберігаються у фільмофонді;запаси державного резерву незалежно від його місцезнаходження;підприємства, що здійснюють виробництво об`єктів космічної діяльності;заклади освіти, що фінансуються з державного бюджету;наукові об`єкти, включені до Державного реєстру наукових об`єктів, що становлять національне надбання, та наукові установи, включені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави;ядерні матеріали, ядерні установки і об`єкти, призначені для поводження з радіоактивними відходами, які мають загальнодержавне значення;спеціально відведені місця чи об`єкти, призначені для захоронення відходів (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами;майно Державної кримінально-виконавчої служби України, яке безпосередньо забезпечує виконання встановлених законодавством завдань і функцій;майно та матеріали Державного інформаційного геологічного фонду України;майно, матеріали та дані Державного картографо-геодезичного фонду України, топографо-геодезичні і картографічні матеріали;державні еталони, інші об`єкти, що забезпечують функціонування Державної метрологічної служби;автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам (до першого розгалуження їх за межами території таких підприємств);магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої (які функціонують), що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт;метрополітен;майно, що забезпечує цілісність об`єднаної енергетичної системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, магістральні та міждержавні електричні мережі;атомні електростанції, гідроелектростанції з греблями, що виконують функції захисту від техногенних катастроф;магістральні нафто- і газопроводи та магістральний трубопровідний транспорт, що обслуговують потреби держави в цілому, підземні нафто- та газосховища;майнові комплекси підрозділів пожежної охорони (пожежні депо, пости, адміністративні приміщення), транспортні засоби спеціального призначення, що забезпечують виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією пожеж, наслідків стихійного лиха;об`єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов`язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод;державні газорозподільчі мережі;акваторії морських портів, гідротехнічні споруди, об`єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об`єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій;аеродроми та аеродромні об`єкти (злітно-посадкові смуги, руліжні доріжки, перони, системи посадки, наземні засоби зв`язку, навігації, спостереження, інші елементи аеродромів, що забезпечують безпеку польотів);водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, гідротехнічні захисні споруди, об`єкти інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем;місця поховання;захисні споруди цивільного захисту;підприємства з виготовлення, ремонту технічних та інших засобів реабілітації для осіб з інвалідністю;об`єкти спортивної інфраструктури, державні спортивні споруди, що забезпечують проведення всеукраїнських та міжнародних спортивних змагань, тренувань спортсменів з олімпійських видів спорту і видів спорту осіб з інвалідністю;державні заклади охорони здоров`я, у тому числі приміщення, в яких розміщуються державні заклади охорони здоров`я;державні заклади освіти, у тому числі приміщення, в яких розміщуються державні заклади освіти. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2011 року позов [PERSON] , [PERSON] до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, третьої особи СГІРФО Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області про визнання права на проживання та реєстрацію за місцем проживання, визнання бездіяльності незаконною задоволено. Визнано право [PERSON] на проживання та реєстрацію за постійним місцем проживання за адресою [ADDRESS] . Визнано неправомірною бездіяльність Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького по відмові у завірені заяви встановленого зразка [PERSON] про реєстрацію постійного місця проживання за вище зазначеною адресою. Зобов`язано Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького завірити заяву [PERSON] встановленого зразка для проведення СГІРФО Галицьким РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області її реєстрації постійного місця проживання за адресою [ADDRESS] . Крім цього, при розгляді вказаної справи встановлено, що згідно повідомлення від 14.04.2005 року ОКП ЛОР БТІ та ЕО встановлено, що станом на 14.04.2005 року в будинку [ADDRESS] числяться житлові квартири Також до матеріалів справи долучено охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури житловий будинок [ADDRESS] власником якого є Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького згідно якого споруда житлового будинку 19 ст. загальною площею 2315,8 кв. м. в тому числі приміщення наукової бібліотеки площею 1280 кв. м. на [ADDRESS] є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення. У даному рішенні суд прийшов до висновку, що позивачами доведено перед судом, що місце їх постійного проживання є житловою квартирою, за яку оплачують комунальні послуги та місце проживання позивача є у ній у встановленому поряду зареєстроване, позивачка проживає у житловій квартирі однією сім`єю з своїм чоловіком, питання про її виселення відповідачем не ставилося, остання неодноразово намагалася зареєструвати своє місце проживання відповідно до вимог закону та відмова відповідача погодити її реєстрацію є порушенням її передбачених законом прав. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач стверджує, що право власності у відповідача [PERSON] набуте у злочинний спосіб шляхом підроблення документів. Проте, позивачем до матеріалів справи не долучено жодного допустимого та належного доказу того, що договір купівлі-продажу від 27.10.2018 року оформлено злочинним шляхом, не було встановлено факт його підробки. Станом на 27 жовтня 2018 року саме [PERSON] був власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 20 червня 1995 року №Г-02340. У договорі купівлі-продажу від 27.10.2018 року зазначено, що квартира [ADDRESS] належить продавцю, тобто [PERSON] , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради 20.06.1995 року за №Г-02340. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім цього, відповідачем [PERSON] представлено суду договір про надання послуг з газопостачання від 17.06.2009 року укладений між [PERSON] , та ВАТ «Львівгаз» та від 09.03.2022 року укладений між [PERSON] та АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» згідно з якого послуги з газопостачання надаються квартирі [ADDRESS] , а також копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що будинок [ADDRESS] , а також приміщення в ньому ніколи не набували статусу житлових є безпідставними. Відповідач [PERSON] законно набув право власності на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] за відплатним договором купівлі-продажу квартири від 27 жовтня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич Х.В. та відповідно є добросовісним набувачем квартири. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що договір купівлі-продажу від 27.10.2018 року є таким, що суперечить нормам визначеним у ЦК України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, адже [PERSON] був власником відповідної квартири та не мав права володіння та розпоряджання ним. А тому відповідно відповідачі [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірної квартири та підстави для позбавлення їх права користування даною квартирою відсутні. Спірне приміщення є житловим, що вбачається з висновку спеціаліста №11124 та інших матеріалів справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed