Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Пенькас В.М., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ АБ «Укргазбанк» про поділ спільного майна подружжя та поділ боргових зобов`язань. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 27.11.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2021 розірвано. За час спільного проживання у шлюбі, відповідачем в інтересах сім?ї та за згодою позивача 20.08.2012 укладено кредитний договір №80-Ф/2012 з ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до п. 1.1 якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 256 375 грн. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається для інвестування в об?єкт будівництва, яким є квартира [ADDRESS] , квартира складається з 2 кімнат, знаходиться на 1 поверсі, загальною проектною площею 60,40 кв. м., житловою проектною площею 31,30 кв.м., шляхом внесення коштів Фонду фінансування будівництва виду А, відповідно до умов договору № А3/33-1/234 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.07.2012, який укладено між Позичальником та ТОВ «ВінІнвестБуд». Крім того позивач зазначає, що 20.12.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майна без оформлення заставної відповідно до якого, всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №80-Ф/2012 від 20.08.2012 (а також додатковими угодами до нього) за умовами якого іпотекодавець зобов?язаний іпотекодержателю не пізніше 19.08.2027 повернути кредит в розмірі 256 375 грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 16% річних, а також штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим Договором. Згідно з договором поруки № 80 від 20.08.2012 укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та позивачем, [PERSON] поручалась перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №80-Ф/2012 від 20.08.2012, укладеному між кредитором та відповідачем. Отже, власником квартири [ADDRESS] , при реєстрації права власності на неї записано відповідача. Позивач повідомляє, що станом на 09.03.2023 залишок строкової заборгованості за кредитним договором № 80-Ф/2012 від 20.08.2012 складає 61\~004, 23 грн. Позивач вважає, що спірна квартира є спільним майном подружжя, оскільки була придбана сторонами за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі та за кредитні кошти, відтак підлягає розподілу шляхом визнання за нею права власності на частку у праві на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв. м., житловою площею 31,3 кв. м. з розподілом боргових зобов?язань подружжя за кредитним договором №80-Ф/2012 від 20.08.2012 поклавши обов?язок щодо його повернення на позивачку та [PERSON] в рівних частинах. Ухвалою суду від 06.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ять днів для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 10.04.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Пенькас В.М. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, ціну позову представник позивача визначила на рівні 341 834 грн., виходячи з вартості спірної квартири станом на 2012 рік (станом на час її придбання), та здійснила доплату судового збору виходячи з визначеної нею ціни позову за вимогу майнового характеру (854,59 грн.). Ухвалою суду від 13.04.2023 позовну заяву повторно залишено без руху та надано позивачу п`ять днів для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 20.04.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Пенькас В.М. надійшла заява про усунення недоліків, додатком до якої долучено квитанцію про доплату судового збору та звіт про незалежну оцінку найбільш імовірної ринкової вартості об`єкта оцінки. Ухвалою суду від 24.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі, роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті спору. 31.05.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову відповідач заперечував. Зазначив, що спірна квартира дійсно була придбана у шлюбних відносинах з позивачем. Однак, купувалось дане майно, в частині, за особисті кошти відповідача. Зазначив, що перший внесок за квартиру в розмірі еквівалентному 10\~000 доларів США був внесений його особистими коштами, які належали йому до шлюбу з позивачем, окрім того, після розірвання шлюбу він здійснив погашення своїх боргових зобов`язань, які виникли з кредитного договору, який укладався з метою придбання спірної квартири, також за рахунок його власних коштів. Крім того, боргові зобов`язання відповідно до кредитного договору №80-Ф/2012 виконував лише відповідач. Отже, на думку відповідача, сплата відповідачем у відповідній частині вартості квартири за рахунок власних (дошлюбних) коштів, хоча й під час зареєстрованого шлюбу, а також здійснення погашення залишку кредитного зобов`язання після розірвання шлюбу з позивачем, зумовлює підставу для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя. В підготовчому провадженні у справі, в судовому засіданні, яке відбулось 07.06.2023 суд задовольнив клопотання відповідача та ухвалив продовжити процесуальний строк для подання доказів по справі на 30 днів, тобто до 07.07.2023. (а.с. 179). Будь які докази на підтвердження позиції відповідача по справі до суду не надійшли (відповідачем не подано), поряд з цим 19.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій просив визнати за позивачем право власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнати за відповідачем право власності на частину квартири [ADDRESS] та повернути позивачу 50 % судового збору з державного бюджету, у зв`язку із визнанням ним позову. (а.с. 195). 03.08.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Пенькас В.М. надійшла заява, в якій представник просила позовні вимоги в частині поділу боргових зобов`язань подружжя в рівних частках, які виникли на підставі кредитного договору №80-Ф/2012 від 20.08.2012, що укладений між відповідачем та ПАТ «Укргазбанк», з огляду на їх повне виконання відповідачем під час розгляду цієї справи - залишити без розгляду. Ухвалою суду від 03.08.2023 заяву представника позивача адвоката Пенькас В.М. задоволено та залишено без розгляду позовні вимоги в частині поділу боргових зобов`язань подружжя в рівних частках, які виникли на підставі кредитного договору №80-Ф/2012 від 20.08.2012, що укладений між відповідачем та ПАТ «Укргазбанк». В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Пенькас В.М. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів, що викладені у позові. Просили ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач вимоги позову визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що така у нього на даний час процесуальна позиція, таке визнання позову є його усвідомленим рішенням. Представник третьої особи ПАТ «АБ «Укргазбанк» - Маслянко Л.М. в підготовче засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява, в якій представник просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, при вирішенні позову поклалась на розсуд суду. У своїй заяві представник підтвердила факт повного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору № 80 Ф/2012 від 20.08.2012.(а.с.184) Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 27.11.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №3119, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 16). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2021 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 15.07.2021. Таким чином сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.2009 по 15.07.2021. (а.с. 20-21). Під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі, а саме 20.08.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №80-Ф/2012, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 256\~375, 00 грн. (а.с. 22-28). Відповідно до п. 1.2 даного договору, кредит надається для інвестування в об`єкт будівництва, яким є квартира [ADDRESS] , квартира складається з 2 кімнат, знаходиться на 1 поверсі, загальною проектною площею 60,40 кв.м., житловою проектною площею 31,30 кв.м., шляхом внесення коштів Фонду фінансування будівництва виду А, відповідно до умов договору № А3/33-1/234 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.07.2012, який укладено між [PERSON] та ТОВ «ВінІнвестБуд». Відповідно до договору № А3/33-1/234 від 20.08.2012 укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВінІнвестБуд», управитель відступив на користь [PERSON] майнові права на об`єкт інвестування, що має наступні характеристиками: квартира [ADDRESS] . П. 1.2 даного договору, передбачено, що укладення даного договору є підтвердженням повної оплати довірителем вартості об`єкту інвестування згідно договору № А3/33-1/234 про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 26.07.2012 (а.с. 39-40). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області 15.10.2012, власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 61). Також дана обставина підтверджується копією технічного паспорта на квартиру квартири [ADDRESS] (а.с. 75). Відповідно до заяви представника ПАТ «АБ «Укргазбанк» Маслянко Л.М., яка надійшла до суду 18.07.2023, встановлено, що відповідач [PERSON] повністю виконав зобов`язання по кредитному договору №80-Ф/2012 від 20.08.2012, станом на 23.06.2023 заборгованість по даному договору відсутня (а.с. 184). З огляду на викладене суд встановив, що право власності у відповідача на спірну квартиру виникло 15.10.2012, тобто під час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, під час їх спільного проживання, ведення спільного господарства та придбана спірна квартира в інтересах сім`ї. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині виникнення та поділу спільної сумісної власності подружжя, здійснення подружжям права на спільне майно, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Обставина, що спірна квартира придбана сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, в ході судового розгляду постійно наголошувалась стороною позивача, відповідач позов визнав, на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірну квартиру жодних доказів суду не представив. Обставина, що кредитний договір № 80-Ф/2012 від 20.08.2012, згідно якого відповідачу надано кредит для інвестування об`єкту будівництва, яким є спірна квартира, укладався в інтересах сім`ї сторонами не заперечується. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Зазначена позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18. Таким чином на об`єкт нерухомості спірну квартиру поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя та за встановлених фактичних обставин, суд встановив правові підстави для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене позов підлягає до задоволення, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на частку у праві на квартиру [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на частку у праві на квартиру [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду за вимогу щодо поділу спірної квартири, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом за вимогу щодо поділу спірної квартири, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати за позовну вимогу про поділ боргових зобов`язань подружжя розподілу між сторонами не підлягають, оскільки позов в цій частині стороною позивача залишено без розгляду, а тому судові витрати в цій частині слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved