Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за боргом спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 10 травня 2020 року, пред`явила відповідачу вимогу про повернення боргу отриманого спадкодавцем за договором позики від 30.03.2009 року. Позивач зазначає, що вона зі згоди сина померлого, тобто відповідача у справі, надала [PERSON] , який помер [INFO] , в борг 22\~000 доларів США. Відповідач у справі, визнавши борг батька, повернув позичальнику лише 2\~000 доларів, залишок зобов`язався повернути найближчим часом. Позивач зазначає, що відповідач намагається уникнути виконання боргового зобов`язання, грошові кошти отримані в борг не повертає. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь суму позики в розмірі: 20\~000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.03.2023 рік становить: 768\~000 гривень, стягнути з відповідача [PERSON] , 3 % річних від суми боргу, що становить: 1\~700 доларів США, що за курсом НБУ становить: 66\~980, 00 гривень та стягнути з відповідача судові витрати понесені з розглядом справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 13 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В подальшому ухвалою суду від 17.03.2023 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру залишено без задоволення. Чергове підготовче засідання у справі призначено на 19 липня 2023 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду 22.06.2023 року (вх. № 17364) надійшла заява представника позивача адвоката Карпан М.О. про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, згідно якої представник зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.48). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, при цьому, на адресу суду 01.06.2023 року надійшла заява за підписом представника відповідача адвоката Жердецької Лариси Василівни про визнання позову, згідно поданої заяви представник позивача зазначила, що відповідач позов про стягнення боргу визнає в повному обсязі, та просить розгляд справи провести у відсутність сторони відповідача (а.с.46). З урахуванням поданих заяв, сторони позивача - щодо можливості розгляду справи у її відсутність та підтримку позовних вимог, сторони відповідача - щодо визнання позову та можливості розгляду справи у відсутність сторони відповідача, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін, від яких на адресу суду надійшли відповідні заяви. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з поданими заявами судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі у підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження обставин позову, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. З огляду на заявлені вимоги позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі: 20\~000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.03.2023 року становить: 768\~000 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначила, що батько відповідача, який помер [INFO] , за життя отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 22\~000 доларів США. Відповідач, як спадкоємець позичальника, в добровільному порядку 11.05.2023 року повернув грошові кошти в сумі: 2\~000 доларів США, а залишок зобов`язався повернути найближчим часом. Однак, кошти не повернув, у зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу згідно розписки. Судом встановлено, що згідно Договору позики [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 22\~000 доларів США. Договір позики діє до повного його виконання (а.с.17). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 63 років, актовий запис № 2586 (а.с.12). Згідно заповіту посвідченого 05.07.2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. зареєстрованого в реєстрі за № 5255 - [PERSON] , [INFO] , на випадок свої смерті зробив наступне розпорядження: належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] (а.с.13). Згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 13.12.2011 року виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., [PERSON] отримав у спадок квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] підстава: свідоцтво про право на спадщину, форма власності: приватна, частка: 1/1 (а.с.16). Згідно відмітки на зворотній стороні договору позики відповідач [PERSON] 29.12.2010 р. визнав борг батька в повному обсязі і зобов`язався повернути суму боргу. Також, згідно розписки наданої позивачем, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , частково виконав умови договору, 11.05.2020 року повернув позивачу грошові кошти в сумі: 2\~000 доларів США (а.с.18). Отже, з огляду на дослідженні докази судом встановлено, що позивач надала в борг позичальнику [PERSON] , грошові кошти в сумі 22\~000 доларів, позичальник [PERSON] , помер [INFO] , відповідач [PERSON] , визнав суму боргу, та частково в розмірі: 2\~000 доларів повернув борг, та є таким, що прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що Договором позики сторони погодили штрафні санкції у разі його не виконання. Згідно положення ст. 627 ЦК України - Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Переведення боргу є лише однією з кількох можливих підстав заміни боржника у зобов`язанні, а тому необхідно відрізняти заміну боржника у зобов`язанні у зв`язку з переведенням боргу та у зв`язку із правонаступництвом, зокрема, у порядку спадкування. Спадкування, має на меті забезпечення переходу до спадкоємця усіх прав та обов`язків померлого учасника цивільних правовідносин, крім нерозривно пов`язаних з його особою, тому розглядається як універсальне (загальне) правонаступництво. Перехід прав та обов`язків до спадкоємця відбувається з метою заміни правопопередника правонаступником у максимально широкій сфері правовідносин, незалежно від складу спадщини та обізнаності з ним спадкоємця. З цього випливає, що позиція кредитора за зобов`язанням з приводу того, хто із спадкоємців має замінити померлого боржника, для закону є індиферентною. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. За змістом статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька, крім іншого, судом встановлено, що відповідач визнав борг спадкодавця, а також судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення боргу. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, спадкової маси, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором встановленого законом строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики із зазначенням гривневого еквіваленту, суд зазначає наступне. Так, нормами діючого ЦК України визначені виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.\~533\~ЦК України 1)\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. 2). якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Матеріалами справи встановлено, що предметом Договору позики укладеного між сторонами 30.03.2009 року є валютна одиниця 22\~000 доларів США (з яких 2\~000 доларів відповідачем повернуто в добровільному порядку). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з цим, судом в даній справі приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21) згідно якої Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступних висновків, а саме «… Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні…» Отже, в даному випадку, судом приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21), оскільки, предметом розгляду даної справи є такі ж правовідносини, що стались між сторонами, що були предметом розгляду Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Крім іншого, суд зазначає, що згідно розписки основне зобов`язання визначено саме у розмірі: 22\~000 доларів США. Що стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі: 1\~700 доларів, що за курсом НБУ станом на 06.03.2023 року становить 66\~980 гривень, суд зазначає наступне. В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що договір позики є безвідсотковим, а відтак, вимога про стягнення 3% річних є такою, що ґрунтується на нормах закону. Статтями 12, 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, зокрема, заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позивачем в повному обсязі доведені обставини позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі: 8\~350 гривень, сплачені позивачем при подачі позову до суду і документально підтвердженні. На підставі викладеного та

Outcome: approved