Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

В позові йдеться про те, що 08 грудня 2007 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . За останній час подружні стосунки сторін по справі погіршилися, а згодом - припинились зовсім. Причиною такого стало різне ставлення до життя, втрата у сімейних відносинах почуттів взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, відсутність спільних інтересів. Починаючи з вересня 2022 року подружніх стосунків сторони не підтримують, бажання вести спільне господарство та проживати однією сім`єю уже немає, спорідненості не відчувають. Кожен з них бажає жити окремим життям, їхнє примирення об`єктивно неможливе і така ситуація викликає психологічний дискомфорт і негативно впливає на них так і на їх спільних дітей. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. а також інтересам дітей, які мають істотне значення. Оскільки діти на даний час проживають зі позивачем та перебувають на його утриманні, - відповідачка має намір виїхати за кордон. . Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними. Одночасно, просив суд залишити неповнолітніх дітей проживати з ним. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка, також в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 08 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 372. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 08 грудня 2007 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від: 16 березня 2009 року серії [NUMBER] , 16 вересня 2010 року серії [NUMBER] , які є неповнолітніми. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дітей слід залишити із позивачем, з яким вони на даний час фактично проживають. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved