Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

4 травня 2023 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [INFO] в м. Кривому Розі помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді окремої однокімнатної кв. [ADDRESS] . Вказувала, що вона перебувала з померлим [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках, починаючи з 1999 року по день його смерті. Вона із [PERSON] проживали разом однією родиною як подружжя, вели спільне господарство на протязі 24 років та були зареєстровані в належній померлому на праві приватної власності кв. [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , вона займалась питанням його поховання. Оскільки померлий [PERSON] крім [PERSON] іншої рідні не мав, то у нього відсутні інші спадкоємці за законом. Однак звернувшись до нотаріусу для оформлення на себе спадщини після смерті [PERSON] , нотаріус позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовив через те, що немає підтвердження родинних стосунків з померлим. Отже, для захисту порушених прав вона змушена звернутись до суду для встановлення факту її спільного проживання з померлим не менше 5 років до дня смерті [PERSON] . При цьому вказувала, що вона вважає себе такою, що має право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , як спадкоємець 4-ї черги за законом, оскільки вона з 1999 року постійно проживала з [PERSON] до дня його смерті. На підставі викладеного просила суд встановити факт того, що [PERSON] спільно мешкала з [PERSON] , який помер [INFO] , однією родиною на протязі більше 5 років до дня його смерті. Позивачка, [PERSON] , в суді повністю підтримала заявлені нею вимоги, які просила суд задовольнити. Додавала, що вона дійсно мешкала із [PERSON] , як дружина з чоловіком, разом з 1999 року спочатку за місцем її реєстрації в кв. [ADDRESS] , а потім разом вони удвох мешкали в однокімнатній кв. [ADDRESS] , починаючи з 2021 року, коли у придбаній [PERSON] квартирі зробили ремонт, право власності на яку було оформлено за [PERSON] , оскільки на придбання такого житла кошти він набув внаслідок продажу свого будинку та будинку батька, який він отримав у спадщину в с. Велика Лепетиха Херсонської області. Додавала, що вони удвох мешкали по [ADDRESS] до 2014 року разом з сином та донькою позивачки. Однак після одруження син став мешкати за іншою адресою. Також в 2020 році донька виїхала з кв. [ADDRESS] , після чого позивачка вже мешкала із спадкодавцем удвох. Коли ж [PERSON] помер, то вона його поховала. Представник позивачки, адвокат Саліна М. О., у судовому засіданні на задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, яку просила суд задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні залишила вирішення питання про задоволення позову [PERSON] на розсуд суду, враховуючи встановлені обставини справи на діючи норми законодавства. В подальшому від представника відповідача, [PERSON] , надійшло клопотання про подальший розгляд справи за її відсутності через зайнятість у іншому процесі та просила суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі зібраних у справі доказів та наданих пояснень. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд зазначає, що згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За п. 21 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 19 вересня 2022 року Покровським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1509, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 56 років внаслідок атеросклеротичної хвороби серця, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 891 від 19.09.2022 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 13.10.2022 року. Витрати [PERSON] на поховання 18 вересня 2022 року [PERSON] підтверджуються товарним чеком від 18.09.2022 року, долученим позивачкою до справи. Наявність у [PERSON] 3-ї групи інвалідності загального захворювання безстроково підтверджується витягом із акту огляду МСЕК від 23 січня 2002 року. Належність на праві власності [PERSON] однокімнатної кв. [ADDRESS] підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10 вересня 2019 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1300, право власності якого на вказане житло було зареєстровано 10.09.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 180480192. На підставі акту від 27 березня 2023 року ТОВ «КК «Дом.Ком», затвердженого начальником дільниці 30.03.2023 року, вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку [ADDRESS] вбачається, що в кв. [ADDRESS] дійсно постійно мешкали з жовтня 2019 року разом однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Також за інформацією з Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 18 жовтня 2022 року та від 9 травня 2023 року вбачається, що станом на 18.09.2022 року в кв. [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів спадкодавця [PERSON] ( [NUMBER] ) та позивачки [PERSON] ( [NUMBER] ). Крім того за актом від 27 березня 2023 року ТОВ «Уют-2011», затвердженого начальником дільниці 30.03.2023 року, вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку [ADDRESS] вбачається, що в кв. [ADDRESS] дійсно постійно мешкали з 1999 року разом однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є колишніми сусідами позивачки, підтверджуючи, що в кв. [ADDRESS] дійсно постійно [PERSON] та [PERSON] мешкали з 2000-х років до 2020 року разом постійно однією сім`єю, як чоловік та дружина, з якими також мешкали діти позивачки, зокрема її син, [PERSON] , до 2014 року. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] , будучи сусідами позивачки, в судовому засіданні вказували, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] мешкали постійно удвох разом як чоловік та дружина однією родиною, починаючи з 2019 року по день смерті [PERSON] , який помер у 2022 році. Також у судовому засіданні на підтвердження свідчень свідків були оглянуті фотознімки із зображенням спадкодавця, [PERSON] , разом із позивачкою, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 28 червня 1991 року Жовтневим відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 830, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Факт того, що син позивачки, [PERSON] , [INFO], одружився [INFO] , у якого народилась донька, [INFO] , підтверджується свідоцтвами про шлюб, актовий запис № 93 від 22.02.2014 р., та про народження, актовий запис № 947 від 30.07.2014 р., долучені представником позивачки, [PERSON] . За відомостями з копії спадкової справи № 744/2022, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що внаслідок смерті спадкодавця до державного нотаріусу 2-ї криворізької державної нотаріальної контори від [PERSON] надійшла заява від 13.10.2022 р. про прийняття нею спадщини. При цьому за матеріалами вказаної спадкової справи інших заяв про прийняття спадщини не надходило, заповітів чи спадкових договорів щодо майна померлого [PERSON] не має. На підставі постанови від 21 березня 2023 року державним нотаріусом Тімошиною О. В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . З інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 13.10.2022 р. вбачається, що 29 квітня 1988 року на підставі актового запису № 409 [PERSON] , [INFO] , одружився із [PERSON] , [INFO]., шлюб між якими було розірвано 21.12.1995 року за актовим записом № 581. Також на підставі свідоцтва про смерть колишнього чоловіка позивачки, з яким [PERSON] була одружена з 20 жовтня 1984 року (паспорт [NUMBER] ), вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 45 років, актовий запис № 2338, виконаний 15 грудня 2006 року Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції. При цьому з відповіді Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31 травня 2023 року вбачається, що за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян станом на 18.09.2022 року відсутні актові записи про шлюб [PERSON] , [INFO] , про шлюб [PERSON] , [INFO] , та про народження дитини, батьком якої вказано [PERSON] , [INFO] . На підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] разом із [PERSON] фактично мешкали як дружина та чоловік, починаючи з 1999 року до моменту смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. До такого висновку суд прийшов, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали більше 20 років разом, спочатку по [ADDRESS] , за місцем реєстрації позивачки, що підтверджується копією її паспорту [NUMBER] ), а потім по [ADDRESS] , маючи спільний побут, взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного. Отже, посилання у договорі купівлі-продажу від 10 вересня 2019 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1300, про придбання [PERSON] кв. [ADDRESS] , про те що він не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, було спростовано сукупністю зібраних по справі доказів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином суд дійшов висновку про доведеність в цій частині заявлених позивачкою позовних вимог, внаслідок чого позов підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок ухвалення рішення суду про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Outcome: approved