Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

09.03.2023 року позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період лютий 2022 року -лютий 2023 року у розмірі 265274,60 грн., зазначивши при цьому, що розмір заборгованості зі сплати аліментів становить станом на 01.03.2023 року 15639,00 грн., а стягнення аліментів відбувається на підставі виконавчого листа №632/2076/18, виданого Первомайським міськрайонним судом Харківської області 17.12.2019 року. Підставою цього позивачка зазначила не виконання з боку відповідача обов`язку щодо належного виконання вищевказаного виконавчого листа, виданого на виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24.07.2019 року в частині що стосується спільної дитини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , за відсутності поважних причин не надання такої допомоги. При першому надходженні справи (провадження №2/632/237/23) ухвалою судді від 27.03.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні, наданий відповідачу строк для подання відзиву, призначено дату судового засідання (а.с.11). 12.04.2023 року до суду надійшла заява відповідача разом із 4 квитанціями про сплату 11.04.2023 року на користь позивачки 17055,00 грн., що становить розмір заборгованості по аліментам станом на 31.03.2023 року (три оплати по 4900,00 грн. та одна оплата 2355,60 грн. (а.с.17-21). 14.04.2023 року до суду надійшла заява відповідача про те, що він просить позовну заяву залишити без задоволення, додавши до вказаної заяви копію довідки Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління юстиції від 14.04.2023 року №59/19.7-77, в якій було зазначено, що [PERSON] згідно виконавчого листа №632/2076/18 від 17.12.2019 року заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.04.2023 року не має (а.с.22-23). Ухвалою суду в даному складі від 17.04.2023 року провадження у справі було закрито через відсутність предмета спору (а.с.30-31). Не погодившись із вказаною ухвалою позивачка, яка змінила своє прізвище ще 07.02.2023 року через укладання шлюбу, а 09.03.2023 року отримала новий паспортний документ (а.с.41-42), однак суд першої інстанції про вказаний факт до постановлення ухвали від 17.04.2023 року не повідомляла з невідомих суду причин, подала апеляційну скаргу, в якій просила вищевказану ухвалу скасувати. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.06.2023 року апеляційна скарга позивачки була задоволена, ухвала Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.04.2023 року скасована, а справа була направлена до Первомайського міськрайонного суду Харківської області для продовження слухання (а.с.69-73). Ухвалою судді від 03.07.2023 року (провадження №2/632/387/23) продовжено розгляд справи по суті, визначений рух справи, призначено наступне судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін (а.с.82). У судове засідання 27.07.2023 року сторони не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.86, 87), жодних клопотань для вирішення складом суду не подавали, раніше для суду апеляційної інстанції (а.с.58, 66) висловили свою позицію щодо заявлених позовних вимог щодо підтримки позову з боку позивачки та заперечення з боку відповідача. Відповідач перед судовим засіданням 27.07.2023 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.88). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється. Враховуючи викладене, суд приходить до думки, що справа може бути вирішена по суті заявлених позовних вимог відповідно до вказівок, які маються у постанові Харківського апеляційного суду від 08.06.2023 року відповідно до заявлених станом на 01.03.2023 року позовних вимог та фактичних обставин, які скалися на час вирішення справи по суті. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24.07.2019 року по справі №632/2076/18, провадження №2/632/45/19 було змінено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки з 1000,00 грн. щомісячно до повноліття [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду чинності і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24-25), враховуючи вимоги частини третьої статті 183 Сімейного кодексу України з урахування досягнення повноліття [INFO] іншою дитиною, на користь якої вказаним рішенням стягувалися аліменти - [PERSON] , [INFO] (а.с.24-25). Станом на 01.03.2023 року відповідач мав перед позивачем борг зі сплати аліментів у розмірі 15639,00 грн, що підтверджується довідкою №37 від 02.03.2023 року, складеною старшим державним виконавцем Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аліною Венгер (а.с.6). Вказаний борг зі сплати аліментів був відповідачем сплачений під час розгляду справи у суді першої інстанції (провадження №2/632/237/23)(а.с.17-21), у зв`язку з чим станом на 01.04.2023 року відповідно до довідки №59/19.7-77 від 14.04.2023 року за підписом начальника Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олександра Пушкаря борг з аліментів перед позивачкою у відповідача відсутній (а.с.23). Таким чином, станом на час вирішення справи по суті відповідач не має боргу перед позивачкою зі сплати аліментів, що підтверджено відповідним доказом. Позивачка вказаний факт також не спростовувала. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Специфікою даної справи є те, що заборгованість зі сплати аліментів станом на час вирішення справи з боку відповідача відсутня, нарахування щодо неустойки, здійсненні позивачкою, вірні та станом на 01.03.2023 року вона становила 265274,60 грн. за період з 01.02.2022 року до 28.02.2023 року. В той же час, враховуючи пряму вимогу закону щодо неможливості стягнення неустойки через не сплату аліментів у розмірі не більше 100 відсотків самої заборгованості зі сплати аліментів, підстав для її стягнення у суду немає, оскільки її стягнення порушує вимоги закону щодо можливості стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів в межах суми заборгованості за самими аліментними платежами, яка станом на час постановлення рішення складає 0,00 грн., тобто таке стягнення є неможливим відповідно до прямої вказівки норми матеріального права. Вирішуючи питання судових витрат у справі, які суд апеляційної інстанції поклав вирішувати при розгляді справи по суті на суд першої інстанції, то в цій частині суд зазначає наступне. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів. Тому усі судові витрати в даній справі, враховуючи правомочність заявлення вимог до відповідача позивачкою відповідно до діючого законодавства та подальше визнання вказаних вимог відповідачем при відсутності підстав для задоволення позову з підстав, що таке задоволення порушує вимоги матеріального права, повинні бути стягненні з відповідача. Після ухвалення складом суду ухвали від 17.04.2023 року, яка в подальшому була скасована, відповідачем 24.04.2023 року був сплачений на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції, від сплати якого була звільнена позивачка (а.с.33). Вказаний платіж суд приймає як сплату судового збору за вимогу позивачки, оскільки не зважаючи на скасування ухвали суду, обставини для вирішення питання судових витрат не змінилися, а тому з позивача за розгляд справи у суді першої інстанції слід стягнути судові витрати саме у розмірі 1073,60 грн., що відповідає розміру 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, оскільки заявлені вимоги позивачки щодо неустойки (пені) з урахуванням вимог ч.1 ст.195 СК України станом на 01.03.2023 року склали 15619,00 грн. Після ухвалення постанови апеляційним судом 08.06.2023 року відповідачем на користь держави був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання апеляційної скарги, від сплати якої за вимогами закону була звільнена позивачка (а.с.81). В той же час вказана сплата відповідачем судового збору навіть перевищує розгляд справи у суді апеляційної інстанції, оскільки за подання апеляційної скарги фізичною особою у цивільних справах на ухвалу суду судовий збір складає 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2023 року складає 536,80 грн. відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», що вказує на переплату відповідачем судового збору на користь держави. Повернення переплаченого судового збору в даній справі під час вирішення справи по суті не вирішується, оскільки для цього повинно бути надано клопотання відповідача, без якого розглядати вказане питання неможливо. Таким чином, станом на час постановлення рішення суду усі питання щодо сплати судового збору по справі вирішені та стягнення відповідних витрат не потрібне. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed