Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

05 квітня 2023 року позивач звернувся до суду до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовував тим, що 16 червня 2018 року між сторонами був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 9. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . На початку сімейного життя їх відносини складалися добре, однак протягом останніх років сімейні стосунки між ними значно погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше одного року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично не спілкуються. Відповідач з лютого 2022 року залишила дочку [PERSON] та покинула будинок, в якому вони раніше проживали сім`єю разом. Протягом року відповідач лише декілька разів навідувала дочку. Наразі дитина проживає з позивачем та його батьками за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Більше того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно і змінювати його не має наміру. Налагодити відносини та примирятися з відповідачем не хоче, вони мають різні пріорітети в житті. Розірвання шлюбу ніяк не вплине на дитину. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить його інтересам. 11 квітня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято цивільну справу до свого провадження, призначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 07 червня 2023 року. Позивач, будучи належним чином повідомленим, в судовезасідання не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити, справу просив розглядати без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 червня 2018 року між сторонами був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 9. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на початку сімейного життя їх відносини складалися добре, однак протягом останніх років сімейні стосунки між ними значно погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше одного року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично не спілкуються. Відповідач з лютого 2022 року залишила дочку [PERSON] та покинула будинок, в якому вони раніше проживали сім`єю разом. Протягом року відповідач лише декілька разів навідувала дочку. Наразі дитина проживає з позивачем та його батьками за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Більше того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно і змінювати його не має наміру. Налагодити відносини та примирятися з відповідачем не хоче, вони мають різні пріорітети в житті. Розірвання шлюбу ніяк не вплине на дитину. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить його інтересам. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнанняйого недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією Україниохоронасім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вище наведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторонни вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved