Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток на час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він у період з 23.03.2021 по 23.05.2022 працював у приватному акціонерному товаристві «Виробниче підприємство «Техмаш». При звільненні 23.05.2022 відповідачем була нарахована, але невиплачена заробітна плата в розмірі 10 034, 49 грн. У зв`язку з невиплатою йому в день звільнення заробітної плати, він вимушений був звернутись до суду. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022 по справі № 202/5123/22, яке набрало законної сили 19.12.2022, позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 8 362, 07 грн., з урахуванням частково сплаченої під час розгляду справи заборгованості по заробітній платі в сумі 1 672, 42 грн. На виконання рішення суду, відповідачем сплачена остання сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 1 672, 39 грн. - 03.04.2023. Представник приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що [PERSON] працював у приватному акціонерному товаристві «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» на посаді монтажника технологічного устаткування на дільниці нестандартного устаткування з 23 березня 2021 року по 23 травня 2022 року. В день звільнення [PERSON] був відсутній на робочому місці з причин, про які не було повідомлено, про що свідчить табель обліку робочого часу за травень 2022 року, службова записка начальника дільниці Лихачевського О.П. від 23.05.2023. Починаючи з 23.05.2022 позивач, як звільнений працівник, який не працював в день звільнення, не звертався до ПрАТ «ВП «ТЕХМАШ» з вимогою про розрахунок, тож твердження позивача щодо несвоєчасності здійснення розрахунку є безпідставними, а отже нарахування середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільнені є неправомірним. Враховуючи свої фінансові можливості приватне акціонерне товариство «Виробниче підприємство «Техмаш» здійснювало погашення такої заборгованості в порядку, який було запропоновано у відзиві на позов по справі № 202/5123/22, а саме рівними частинами протягом шести місяців, що підтверджується довідкою № 04/04/1 від 04.04.2023. Також зазначали, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, а тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог. [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Представник приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, приходить до таких висновків. 23.03.2021 [PERSON] прийнято на роботу в ПрАТ «ВП «Техмаш» на посаду монтажника технологічного устаткування на дільницю нестандартного устаткування. Наказом від 23.05.2022 за №168к [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022 позовні вимоги [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» (49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 94-Б, ЄДРПОУ 13437402) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» (49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 94-Б, ЄДРПОУ 13437402) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) невиплачену заробітну плату в розмірі 8362 грн. 07 коп. (Вісім тисяч триста шістдесят дві гривні 07 коп.). Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» (49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 94-Б, ЄДРПОУ 13437402) на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено\~статтею 117\~КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку\~\~з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~\~у справі № 1-5/2012\~щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня\~2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц. Судом встановлено, що відповідач фактично розрахувався з [PERSON] 03.04.2023, про що свідчить довідка № 04/04/01 від 04.04.2023, видана приватним акціонерним товариством «Виробниче підприємство «Техмаш», а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України 01.05.2023 в межах строку визначеного ст. 233 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Відповідно до розрахунку середнього заробітку № 04/04/03 від 04.04.2023 середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 875, 06 грн., отже середній заробіток позивача за період затримки розрахунку з 24.05.2022 по 03.04.2023 становить 196\~888, 50 грн. (875, 06 грн.*225), а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до\~положень ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved