Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачкою по даній справі позивач уклав шлюб 10.12.1988 року, який зареєстрований у Виноградівському відділі РАЦС за актовим записом № 215. Діти є повнолітніми. Спільне життя з відповідачкою у шлюбі не склалося. Вже протягом тривалого часу, близько п`ятнадцяти років, зареєстрований шлюб носить формальний характер. Вони давно припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Сімейні відносини не підтримують, не спілкуються. Діти проживають окремо. Позивачу невідомо місце перебування відповідачки. Невідомо це і її родичам. У зв`язку з наведеним позивач просить шлюб розірвати. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився та згідно прохальної частини позову просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду від неї не надходило, відзив на позов не подала. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що 10.12.1988 року, між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 215, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 14.03.2018. Діти народжені у шлюбі досягли повноліття. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено п`ятнадцять років тому, спільне господарство не ведеться. Шлюб існує тільки формально. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права. Тому позов, заявлений позивачем обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, як особа з інвалідністю першої групи, звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом, відтак із відповідачки на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved