Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи в інтересах та на захист прав неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 15 грудня 2022 року, в якій просила суд: позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , призначивши її піклувальником дитини; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць; судові витрати покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є сестрою [PERSON] по лінії матері. Їх спільна мати [PERSON] , в той час як батьки різні. Батьком [PERSON] є [PERSON] , з яким їх мати [PERSON] перебувала в шлюбі, офіційно зареєстрованому у 2009 році. У 2012 році їх мати померла. Останні 9 років батько [PERSON] не проявляє жодного інтересу до життя, навчання доньки, яка після смерті матері залишилась проживати у їхніх бабусь, не приймає участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні, не спілкується з нею. Протягом усього часу після смерті їх матері, [PERSON] жодного разу не сплатив аліменти на утримання доньки [PERSON] , йому просто байдужа доля його дитини. Наскільки позивачеві відомо, за останніми даними [PERSON] перебуває на території Російської Федерації та наміру повертатись до України не має. За адресою реєстрації він не мешкає з 2013 року. Наразі неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON] як старшою сестрою, та бабусею по лінії матері [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вони з бабусею забезпечують [PERSON] усім необхідним, дівчинка навчається у Криворізькій гімназії №72 КМР. У силу похилого віку бабусі складно опікуватись онукою, тому практично увесь тягар утримання [PERSON] взяла на себе [PERSON] , маючи намір стати її піклувальником у подальшому. Об`єктивна потреба у встановленні піклування обумовлена необхідністю захисту прав та інтересів молодшої неповнолітньої сестри, здійснення представницьких функцій [PERSON] задля оформлення нею паспортних документів, документів щодо здобуття освіти, вільного перетинання кордону України, що є особливо актуальним в умовах введеного в Україні воєнного стану. Зважаючи на вищенаведене, на переконання позивача, [PERSON] , свідомо самоусунувшись від виховання, утримання доньки [PERSON] фактично з 2013 року, втратив з донькою будь-який психоемоційний зв`язок, а, зважаючи на його байдужість до життя та майбутнього дитини, не повинен мати щодо неї жодних прав, адже наявність юридичного зв`язку з дитиною за відсутності фактичного зв`язку і піклування у майбутньому може надати йому у майбутньому незаслужені майнові права на утримання від дитини, отримання різного роду пільги та допомоги, право на спадкування тощо. Можливість отримання таких благ та гарантій відповідачем у майбутньому, з урахуванням повного ігнорування ним батьківських обов`язків, з морально-етичної точки зору є безпідставним. З огляду на це, з метою найбільш повноцінного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів [PERSON] , позивач, будучи її рідною сестрою та маючи законне право звернутися до суду в інтересах сестри, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] із стягненням з нього аліментів на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та початком підготовчого провадження (а.с.25). Ухвалою суду від 14 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, заслухання думки неповнолітньої [PERSON] в порядку ст.171 СК України (п.24 протоколу с/з, а.с.41-зворот). Ухвалою суду від 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.48). 10 квітня 2023 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Саксаганської районної місті ради, представленого органом опіки та піклування, Іванової О.В. на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви (а.с.55-56). Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] , призначення позивача піклувальником дитини, представник зауважила, що такі вимоги є передчасними. Питання встановлення піклування та призначення піклувальника належить до компетенції служби у справах дітей та здійснюється у позасудовому порядку після надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. Лише після встановлення дитині цього статусу, відповідно до п.35 Порядку №866 від 24 вересня 2008 року районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживають вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). Відповідно до п. 40 Порядку, особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, звертається із заявою до служби у справах дітей за місцем свого проживання та подає документи за встановленим переліком, який є вичерпним. Відповідно до п. п. 42, 43, 44 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у п.40 цього Порядку. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. У разі призначення опікуна, піклувальника враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівником служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку, піклування. За результатами бесіди складається довідка. Рішення про встановлення опіки, піклування приймається у місячний строк після подання заяви і документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку. Таким чином, до вирішення питання позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] у судовому порядку, вимога про встановлення над нею піклування та призначення піклувальника є передчасною. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року за заявою позивача [PERSON] від 12 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах та на захист прав неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] залишено без розгляду в частині вимог про встановлення піклування. Розгляд цивільної справи №214/6880/22 за позовною заявою [PERSON] , яка діє в інтересах та на захист прав неповнолітньої [PERSON] , в іншій частині пред`явлених позовних вимог продовжено в загальному порядку (а.с.57, 98-99). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не вживались. Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Німець Ю.С. позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом публікації оголошень на сайті Судова влада в порядку ст.128 ЦПК України. Заяв про відкладення судового засідання, відзиву чи заяв про надання додаткового часу для подання відзиву, від відповідача на адресу суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, який стосується захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, в інтересах якої безпосередньо пред`явлено позов, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання ним відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Саксаганської районної місті ради, представленого органом опіки та піклування, Іванова О.В. при вирішенні спору покладалась на розсуд суду враховуючи висновок, наданий органом опіки та піклування щодо розв`язання спору. Однак, зважаючи на дійсні обставини справи, виходячи з морально-етичних засад та задля захисту інтересів неповнолітньої [PERSON] , яка залишилась як без материнського піклування, так і піклування з боку батька, не заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з нього аліментів. Допитаний судом як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] - його племінниця, проживає за адресою: [ADDRESS] . Із [PERSON] він знайомий, знає його як чоловіка його рідної сестри [PERSON] , яка померла у 2012 році. Незадовго після смерті [PERSON] , у 2013 році він виїхав з квартири за адресою: [ADDRESS] та переїхав мешкати в інше житло, а згодом взагалі зник. З донькою [PERSON] після смерті [PERSON] він спочатку спілкувався зрідка по телефону, а з 2016 року спілкування практично припинив, жодного інтересу до неї не проявляв, матеріально не утримував, участі в її вихованні не приймав. Фактично вихованням [PERSON] , її матеріальним забезпеченням займаються її бабуся [PERSON] та старша сестра по лінії матері - [PERSON] . Будучи допитаною як свідок, [PERSON] суду показала, що [PERSON] - її онука, яка мешкає разом з нею та старшою онукою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] - її зять, який не проживає у вказаній квартирі з 2013 року, з`їхавши звідки незадовго після смерті її доньки [PERSON] - матері її онучок. До червня 2013 року [PERSON] проживала з нею, а потім [PERSON] відвіз дитину до своєї матері у м. Балаклея Харківської області, де вона мешкала до жовтня 2022 року. З жовтня 2022 року онука мешкає з нею. Їй не відомо, чи спілкується наразі [PERSON] з донькою по телефону, однак підтвердила, що з жовтня 2022 року на зв`язок він припинив виходити, матеріальної допомоги на утримання не надає. Дійсне місцезнаходження відповідача їй не відоме. Вислухана в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування в порядку ст.171 СК України та з дотриманням ст.12.1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає разом зі своєю старшою сестрою [PERSON] та бабусею по лінії матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2022 року. До того часу з 2013 року вона мешкала у м. Балаклея Харківської області разом з бабусею по лінії батька [PERSON] та прабабусею [PERSON] . Востаннє батька [PERSON] вона бачила, коли їй було 4 роки. Після смерті матері [PERSON] у 2012 році, він її привіз до бабусі у м. Балаклея Харківської області, після чого поїхав. Іноді він їй телефонував та вітав з днем народження. Востаннє він їй телефонував з привітаннями з днем народження у 2022 році. Матеріальної допомоги батько їй ніколи не надав та наразі не надає. Дійсне місцезнаходження батька їй не відоме, припускає, що він знаходиться в Росії, більше нічого їй не відомо. Не заперечує проти позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав та хоче, аби в подальшому її піклувальником була її старша сестра [PERSON] . Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши покази свідків, думку неповнолітньої [PERSON] , надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 серпня 1998 року (а.с.11). [PERSON] народилася [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 грудня 2013 року (а.с.12). На момент народження [PERSON] її батьки в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебували, однак [PERSON] своє батьківство у відношенні дитини визнав. Свої стосунки [PERSON] та [PERSON] офіційно оформили 10 жовтня 2009 року, уклавши шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №492 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10 жовтня 2009 року, а.с.13). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є неповнорідними сестрами по лінії матері - [PERSON] , оскільки їх батьки є різними. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 грудня 2012 року (а.с.14). Після її смерті на той час малолітня [PERSON] спочатку проживала з бабусею батька [PERSON] , до якої він її привіз у 2013 році у м. Балаклея Харківської області, а з жовтня 2022 року, вже будучи неповнолітньою, [PERSON] переїхала мешкати до бабусі по лінії матері [PERSON] та старшої сестри [PERSON] , з якими мешкає дотепер за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітня [PERSON] значиться зареєстрованою за вказаною адресою. Вказані обставини підтвердили також допитані судом як свідки [PERSON] та [PERSON] , покази яких узгоджуються із встановленими судом обставинами за наявними письмовими доказами, та з урахуванням свідчень неповнолітньої [PERSON] . За даними КОМ ДІС НОВА КОМ відповідно до довідки №2 від 19 вересня 2022 року (а.с.15) та Реєстру Криворізької територіальної громади, її батько [PERSON] також зареєстрований в цьому приміщенні, яке належить [PERSON] , однак фактично там не проживає з 2013 року, підтвердженням чому є акт від 08 листопада 2022 року, засвідчений ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.17). Відповідно до довідки №330 від 11 листопада 2022 року (а.с.18), неповнолітня [PERSON] навчається у Криворізькій гімназії №72 КМР з 10 жовтня 2022 року. Батько [PERSON] участі у її вихованні та навчанні не приймає, навчальний заклад не відвідував. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , позивач [PERSON] , діючи в інтересах та на захист неповнолітньої сестри [PERSON] , вказувала, що фактично після смерті їх матері у 2012 році, починаючи з 2013 року [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків у відношенні доньки [PERSON] . Він не приймає участі у вихованні доньки, матеріальному забезпеченні, навчанні та загальному розвиткові. Така поведінка відповідача є винною, свідомою та свідчить про відсутність інтересу до життя доньки, незацікавленості її долею та майбутнім. Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд дійсно розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його неповнолітньої дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/0.2.01-18-1009 від 13 березня 2023 року (а.с.39-40), при вирішенні спору щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав орган опіки та піклування покладається на розсуд суду зважаючи на неможливість з`ясування позиції [PERSON] з цього приводу. За даними правоохоронних органів, останнім відомим місцем перебування [PERSON] є м. Ахангельськ Російська Федерація. При цьому зазначено, що за інформацією з навчального закладу, батько не бере участі у вихованні дитини [PERSON] , не спілкується з нею. Рідна її сестра - [PERSON] систематично відвідує навчальний заклад, прислухається до порад педагогів, класного керівника та приділяє належну увагу [PERSON]. За інформацією з медичного закладу КНП «Центр ПМСД №4», [PERSON] уклала декларацію з лікарем та перебуває під наглядом з 2022 року, на прийом зверталась лише зі своєю сестрою [PERSON] , яка виконує усі рекомендації лікарів. У контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, враховуючи наведені обставини, позицію органу опіки та піклування, викладену у висновку, думку заслуханої судом [PERSON] , яка не заперечувала проти позбавлення її батька батьківських прав, суд вважає, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON] , здоров`я, не прийняття участі в її вихованні, навчанні, незацікавленість у належному створенні умов для її існування з огляду на ненадання жодної матеріальної допомоги. При цьому, така поведінка відповідача є винною та свідомою, триваючою з 2013 року. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього доньки. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречним, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення №46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». На переконання суду, застосування такого заходу забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки відповідач є фізично здоровою особою в працездатному віці, має можливість та зобов`язаний утримувати свою доньку, не дивлячись на свідому відмову від неї, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь опікуна або державного закладу, в якому перебуватиме дитина. Правові підстави для стягнення аліментів на користь саме [PERSON] у даному випадку відсутні, оскільки позивач ще не набула статусу піклувальника [PERSON] , який вона вправі отримати після проходження визначеної законом процедури. Оскільки вимога в цій частині є передчасною, тому позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково. Разом з тим, не зазначення [PERSON] у даному судовому рішенні стягувачем аліментів не позбавляє її права на звернення до суду із відповідною заявою в порядку виконання рішення щодо визначення стягувача як сторони виконавчого провадження та /або його заміни. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.14 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення позову в інтересах та захист малолітньої дитини, а тому

Outcome: partial