Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (далі - «Відповідач»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. перебуває виконавче провадження №62524399 з примусового виконання виконавчого напису №246, виданого 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з Позивача на користь Відповідача боргу у розмірі 24107,72 гривень, який включає 7867,14 гривень простроченої заборгованості за тілом кредиту, 2909,51 гривень простроченої заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 13181,07 гривень простроченої заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею, 150,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису. Згідно виконавчого напису №246, виданого 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., дана заборгованість виникла на підставі Кредитного договору №500318656 від 08.11.2012 року, укладеного між Позивачем та ПАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є Відповідач. Посилаючись на приписи матеріального та процесуального права України, Позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 20.01.2020 року №246 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у загальній сумі 24107,70 гривень. 12.06.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. належним чином завірену копію виконавчого напису № 246, вчиненого 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 24 107,72 гривень, відповідно до кредитного договору від 08.11.2012 року укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (а.с. 34-35). 12.06.2023 року ухвалою суду про забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі №246 від 20.01.2020 року до набрання рішенням суду у справі законної сили (а.с. 37-38). 26.06.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку позивачем подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, до якого додано копії матеріалів виконавчого провадження №62524399 (а.с. 44-45, 46-55). 03.07.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. надійшов лист від 26.06.2023 року №13/01-16, у якому останній повідомив, що він припинив нотаріальну діяльність, а документи діловодства та архіву були передані до Київського державного нотаріального архіву (а.с. 56). 06.07.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від Відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, у якій останній пропонував Позивачу добровільно сплатити кошти у розмірі 4339,39 гривень до 27.08.2023 року, у якості умови для списання решти суми боргу (а.с. 58). 06.07.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від Відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій останній визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537,00 гривень та 268,40 гривень за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 59). 13.07.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 61). 14.07.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано заяву, у якій останній зазначив, що він не погоджується із запропонованим Відповідачем порядком врегулювання спору за участю судді, оскільки відповідний спір може бути вирішено виключно у судовому порядку (а.с. 62). 25.07.2023 року у судове засідання Позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 40). 25.07.2023 року в судове засідання представник Відповідача та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 41, 42, 43). Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з приписами ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №246, яким стягнено з Позивача заборгованість за Кредитним договором №500318656 від 08.11.2012 року на користь Відповідача в загальному розмірі 24107,70 гривень (а.с. 49-50, 51). 09.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу виконавчого округу Київської області Оніщенко Д.С. відкрито виконавче провадження №62524399 з виконання виконавчого напису №246 від 20.01.2020 року (а.с. 48). 14.04.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. прийнято виконавче провадження №62524399 з виконання виконавчого напису №246 від 20.01.2020 року (а.с. 11). У той же час, за приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема, щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «а після слів «заставлене майно доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1: доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказані постанови були опубліковані в Офіційному віснику України: від 21.03.2017 року №23, від 24.11.2017 року №92. Враховуючи викладене, виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, суд погоджується з доводами Позивача про те, що даний виконавчий напис було вчинено нотаріусом помилково, на підставі договору, який не був нотаріально посвідченим, а також не на самому договорі, а окремим документом. Правової позиції щодо неможливості вчинення нотаріусами виконавчих написів на договорах позики, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями дотримується й Міністерство Юстиції України (лист «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 року). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог Позивача. Наявні всі правові підстави для задоволення його вимог та визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи учасники бойових дій. Позивач є учасником бойових дій, а тому він має бути звільнений від сплати судового збору (а.с. 10, зворот). Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що Позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із Відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, оскільки Відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. Підпунктом 3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 1073,60 гривень. За подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення позивача до суду складає 536,80 гривень. Таким чином, з Відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 805,20 гривень (50% від 1073,60 гривень(536,80 гривень) та (50% від 536,80 гривень (268,40 гривень)). На підставі викладеного,

Outcome: approved