Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

18.04.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що з 17.07.2015 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя подружжя не склалося , між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки та скандали, що були викликані різністю характерів. При вирішенні побутових питань не могли досягти згоди з причин різного відношення до життя та підходів до ведення домашнього господарства. Різне відношення до життя призвело до віддалення між ними, а потім і до повного відчуження. Вони втратили почуття один до одного, у кожного з них окреме господарство і роздільний бюджет. Шлюбні відносини фактично припинені з грудня 2021 року, подальше збереження шлюбу не є можливим, спору про майно не мають, дитина залишається проживати з матір`ю. Шлюб просила розірвати. Провадження у справі відкрито 27.04.2023 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного провадження , з повідомленням сторін. 19.05.2023 року позивачка звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, повідомила суд, що позов підтримує, шлюб просить розірвати. 19.05.2023 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову, просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1421, що підтвержується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, що не спростовано відповідачем. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved