Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Глобинської міської ради, про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що у Глобинському ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на примусовому виконанні судовий наказ №527/2237/20 про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання 3-х неповнолітніх дітей у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2020 р. і до досягнення дітьми повноліття. Зауважив, що він фактично разом з дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка проживає самостійно та отримує аліменти на дітей, при цьому спільні діти проживають разом з позивачем та перебувають на його повному матеріальному утриманні. Враховуючи викладене, просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Крім того, пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, за усною домовленістю між ними, діти залишилися мешкати разом з матір`ю. В подальшому діти почали часто скаржитися йому, що їх мати перебуває у нетверезому стані, відбуваються сварки між відповідачкою та її нинішнім чоловіком, після яких вони переходять жити в холодну хату. Після того, як в черговий раз син телефоном повідомив йому, що вже не може знаходиться з матір`ю, та до нього приєдналися [PERSON] і [PERSON] , він 01 березня 2023 близько 23.00 год. приїхав на своїй машині за дітьми, які вже були зібрані та чекали на нього. Тоді він забрав їх до свого власного помешкання за адресою: [ADDRESS] , де постійно мешкає разом з ними по теперішній час. Пояснив, що за час коли діти проживають разом з ним, він повністю матеріально забезпечує їх та купляє їм все необхідне. Зауважив, що в його помешканні для дітей створені всі належні умови, маються ліжка, шафи для одягу та письмовий стіл і полички для шкільного приладдя та занять. Діти навчаються в онлайн режимі, у кожного з них є телефон з підключеним інтернетом. Він допомагає дітям з домашніми завданнями в силу своїх можливостей та спілкується з вчителями з приводу навчання дітей. Зазначив, що будинок за адресою: [ADDRESS] придбаний ним з відповідачкою у період шлюбу, тож є їхньою спільною сумісною власністю. Також у його власності перебувають земельні паї, та він офіційно працевлаштований у приватного підприємця, з яким у нього добрі стосунки, відтак він має змогу доглядати дітей не тільки на вихідних, а і в будні дні. Коли він на роботі за дітьми доглядає сусідка. Зазначив, що діти не хочуть повертатися до матері та виявляють бажання й надалі мешкати разом з ним. Пояснив, що до органу опіки та піклування, служби у справах дітей та до суду з приводу визначення місця проживання дітей він не звертався. Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначила, що весь час після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем діти постійно проживали і проживають разом з нею і перебувають на її повному утриманні та матеріальному забезпеченні, позивач лише сплачував аліменти, не беручи участі у додаткових витратах по утриманню дітей. З дітьми спілкувався рідко, їх духовним та фізичним розвитком практично не цікавився. Однак, за останні декілька місяців позивач зненацька почав виказувати зацікавленість у вихованні дітей, розпочав проводити з ними час та забирати дітей до себе навіть на декілька днів. Проти спілкування батька з дітьми вона жодним чином не заперечувала та неодноразово вказувала дітям, що вони мають спілкуватися з батьком. Проте таке спілкування позивача з дітьми мало прагматичний характер, оскільки вона почала помічати, що діти під впливом позивача стали холодніше відноситись до неї, а згодом позивач, підготувавшись та отримавши відповідні документи звернувся до суду з метою припинення стягнення аліментів. Зауважила, що всі обґрунтування та вимоги позивача базуються лише на його голослівних твердженнях про проживання дітей з ним та на довідці виконавчого комітету Глобинської міської ради від 13.03.2023 про фактичне проживання позивача разом із дітьми. Механізм надання таких довідок зводиться до виїзду відповідного працівника(працівників) міської ради за вказаною адресою та перевірці наявних мешканців у житлі. При цьому працівники міської ради не приїздять до помешкання заявника щодня, не відвідують його регулярно на протязі якогось тривалого часу, такий захід є одноразовим, а відтак надана позивачем довідка може доводити факт знаходження дітей у помешканні позивача лише одноразово у день такого відвідування. Така довідка не може слугувати належним та допустимим доказом постійного проживання дітей разом із позивачем. Крім того, зазначила, що згідно наданій їй довідці Глобинської міської ради від 19.05.2023 вона зареєстрована разом з позивачем та їхніми спільними вказаними вище дітьми. Позивач не ініціював питання про визначення місця проживання їхніх дітей, не звертався ні до органу опіки та піклування ні до суду з цього питання. На даний час місце проживання дітей між нею та позивачем вирішено у добровільному порядку, за згодою батьків, таке рішення відповідними органами не скасовувалось, ані судом, ані органом опіки та піклування рішення про визначення місця проживання дітей не виносилось та не існує. Враховуючи викладене, вважала, що позовні вимоги не ґрунтуються на Законі, позивачем не доведено обставини, на які він посилається, не підтверджено факт постійного проживання дітей разом із ним. В судовому засіданні відповідачка надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснила, що після розірвання шлюбу за усною домовленістю з позивачем діти залишилися проживати разом з нею. Під час їхнього розлучення позивач декілька місяців дітям не давав ні копійки та дітей не брав до себе. Однак після того, як з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей, він поставив їй умову-або вона відмовляється від аліментів, або буде скандал. Поки діти до нього не їздили, все було нормально, вони добре відносилися до її теперішнього чоловіка (після одруження з яким вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ). Потім відповідач почав брати дітей до себе та вони почали потроху від неї віддалятися. На її запитання пояснювали, що тато сказав, що "дядя з яким мама мешкає поганий", та з того часу у них з дітьми почалися скандали, [PERSON] почала ображати її чоловіка, [PERSON] відмовлявся допомагати по господарству, [PERSON] нормально відноситься до нього. Пояснила, що іноді вона випиває, однак її діти завжди доглянуті та батьківські обов`язки вона виконує належним чином. Діти прописані у їх спільному з позивачем житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , але до 01.03.2023 вона, її теперішній чоловік та діти мешкали за адресою [ADDRESS] , у будинку її чоловіка, де для проживання та навчання дітей створені всі належні умови. Не оспорювала ту обставину, що з 01.03.2023 діти проживають разом з позивачем, але заперечувала проти того, аби вони проживали з ним. З питання визначення місця проживання дітей до органу опіки та піклування, служби у справах дітей та суду не зверталася. Зазначила, що вона домогосподарка, офіційно не працевлаштована, та у неї є можливість доглядати дітей, оскільки вона весь час знаходиться вдома, натомість відповідач не зможе доглянути трьох неповнолітніх дітей. Діти вирішили поїхати до батька, оскільки перед цим відбулася сварка з [PERSON] , який відмовився допомагати по господарству. Разом з [PERSON] вирішили поїхати до батька [PERSON] та [PERSON] . Більшість дитячих речей та взуття залишилося у неї, а частину одягу діти з собою забрали до батька, на даний час у дітей мається вся необхідна сезонна одежа та взуття. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що ані позивач, ані відповідачка не зверталися до органу опіки та піклування і до служби у справах дітей щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Фахівці служби у справах дітей відвідували помешкання позивача та відповідачки і під час спілкування з ними радили спочатку у встановлений законодавством спосіб вирішити питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Просила вирішити цивільну справу на розсуд суду, враховуючи думку дітей та їхні якнайкращі інтереси. Неповнолітній свідок [PERSON] , допитаний в присутності представника служби у справах дітей, в судовому засіданні пояснив, що йому наразі повних 14 років. Раніше він з сестрами мешкав в с. Старий хутір з мамою та батько їх забирав до себе на вихідні, а з 01 березня 2023 він і його сестри [PERSON] та [PERSON] мешкають у батька в м. Глобине. Вирішили переїхати до батька з тієї причини, що у їхній присутності постійно сварилися та іноді билися мама і її теперішній чоловік, який лаяв матір з приводу її відсутності вдома та її перебування у нетверезому стані. Зазначив, що з маминим теперішнім чоловіком він практично не спілкується, іноді допомагає останньому по господарству. Пояснив, що мамин чоловік не вживає алкоголь, його та сестер не ображає. Зазначив, що йому краще, спокійніше і комфортніше мешкати разом з батьком, та він вирішив і в подальшому проживати у батька. Пояснив, що весь необхідний одяг він та сестри забрали до батька. Також у кожного з них є телефони, на яких встановлено інтернет, за допомогою якого вони навчаються у школі в онлайн режимі. Також у кожного з них є велосипеди. Батько належним чином піклується про них, матеріально забезпечує та ніколи не ображає. Крім того, пояснив, що він та сестри дуже дружні, коли поруч немає когось з батьків, він доглядає за молодшими сестрами та допомагає їм у всьому. Неповнолітній свідок [PERSON] , допитана в присутності представника служби у справах дітей, в судовому засіданні пояснила, що 01 березня 2023 року вона з старшим братом [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON] переїхали від мами з с. Старий хутір до тата в м. Глобине. Вона вирішила жити у батька, бо їй не подобається, що мама вживає алкогольні напої та її поведінка після цього. У батька їй жити комфортно та в наявності все необхідне, якщо їй щось не зрозуміло зі шкільними домашніми завданнями -батько допомагає їй, купляє одяг, враховуючи при цьому її думку, у неї, брата і сестри є телефони, з яких вони навчаються у школі в онлайн режимі, є велосипеди. Також у батька є всі необхідні матеріали для творчості, оскільки їй подобається малювати і робити вироби своїми руками. Крім того, вона планує відвідувати танцювальний гурток і для цього тато придбав їй танцювальний одяг. Ій дуже сподобалось як вони відмічали у батька її день народження. Вона і [PERSON] спілкуються з мамою по телефону та їздять до неї в гості, тато не заперечує проти цього. Коли батько на роботі за ними доглядає їхній брат [PERSON] та вона також доглядає за своєю молодшою сестрою [PERSON] . На теперішній час вона хоче постійно проживати з батьком та не має бажання повертатися жити до мами, оскільки та продовжує вживати алкоголь. Суд, вислухавши учасників судового розгляду та свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про охорону дитинства»\~всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі\~статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-10). Згідно копії рішення суду(а.с. 11-12) та за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень,- рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 березня 2021 року у справі №\~527/2236/20 шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] розірвано (рішення набрало законної сили 06.04.2021). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень 28.12.2020\~ Глобинським районним судом Полтавської області\~видано Судовий наказ (справа №\~527/2237/20) про стягнення з [PERSON] на користь\~ [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму\~для дитини відповідного віку\~та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно,\~починаючи з 23 грудня 2020 року і\~до досягнення дітьми повноліття. З довідки Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №9524/17.3-34 від 06.03.2023 року вбачається, що на примусовому виконанні перебуває судовий наказ №527/2237/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2020 р. і до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість станом на 01.03.2023 року- відсутня (а.с.13). Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Глобинської міської ради №02-01/9452 від 19.05.2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу сім`ї (зареєстровані) входять: [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] ( колишній чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (пасинок) (а.с.38). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов висновку, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Отже, відповідно до положень\~СК України\~аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц дійшов висновку, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої\~статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягуються аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним. У частині першій\~статті 10 СК України\~зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом(ч.1 ст. 161 СК України). В судовому засіданні з пояснень сторін та представника третьої особи було встановлено, що 01.03.2023 за відсутності заперечень з боку відповідачки позивач забрав неповнолітніх дітей до себе. В подальшому ані позивач, ані відповідачка до органу опіки та піклування або суду з приводу вирішення спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей не звертались. Відповідно до довідки Глобинської міської ради №02-43/92 від 13.03.2023 року про місце фактичного проживання громадянина у житловому приміщенні/ будинку [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги тим, що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з 01.03.2023 проживають разом з ним. Відповідачкою [PERSON] (прізвище якої до нового одруження було " [PERSON] ") даний факт не спростовується та не заперечується. Вказану обставину також підтверджують діти [PERSON] та [PERSON] , допитані в якості свідків в судовому засіданні. Нарахування аліментів за період, коли діти не проживали з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дітей з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні\~СК України\~може бути підставою для звільнення від сплати аліментів платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. За своєю суттю аліменти\~це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У зв`язку з чим, наявні правові підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття(ч.1,ч.2 ст. 183 СК України). За\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв`язку з тим, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на його утриманні, а відповідачка, як мати дітей, зобов`язана надавати допомогу на утримання дітей до досягнення ними повноліття, з відповідачки на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають до стягнення аліменти у розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 17 березня 2023 року. За змістом зазначених вище норм право пред`явлення позову про звільнення від сплати аліментів є правом, а не обов`язком платника аліментів, яким він може і не скористатися, не зважаючи на наявність обставин, які надають йому таке право. СК України\~\~не містить категоричної вказівки на те, з якого часу має припинятися стягнення аліментів у разі пред`явлення до суду такого позову. В той же час саме по собі звільнення (припинення) стягнення аліментів за рішенням суду на користь іншого з батьків, не звільняє особу від її особистого обов`язку по утриманню дитини. Тому з урахуванням конкретних обставин у даній справі та якнайкращих інтересів дітей на отримання утримання від обох батьків, беручи до уваги те, що аліменти на утримання дітей сторін з відповідачки підлягають до стягнення з 17 березня 2023 року (з дня пред`явлення позивачем позову), то і звільнення його від сплати аліментів повинно бути з дня пред`явлення позову у даній справі, а саме з 17 березня 2023 року. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved