Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 4644781, до якого сторонами 16 квітня 2021 року, 16 травня 2021 року та 06 червня 2021 року укладено додаткові угоди. Відповідно до п. 1.1. Договору невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщенні на Сайті Кредитодавця https//alexcredit.ua. Вказаний Договір було оформлено у порядку, передбаченому розділом 4 Правил. Відповідно до 5.1. та п. 5.2. Правил Сторони домовилися, що Договір укладається а електронній формі шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець 18 березня 2021 року перерахував на картковий рахунок Позичальника кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним до 13 жовтня 2021 року (включно). Пунктом 1.7 Договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору, шляхом перерахування на картковий рахунок Позичальника, що підтверджується відповіддю Товариства з обмеженою відповідальність «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20 січня 2022 року. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2022 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 82 070,30 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 12 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 69 084,00 грн., заборгованість з компенсації відповідно до п. 5.5 Договору та ст. 625 ЦК України - 986,30 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді від 15 березня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечення суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 18 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 4644781. Відповідно до п. 1.1. Договору невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщенні на Сайті Кредитодавця https//alexcredit.ua. Указаний Договір було оформлено у порядку, передбаченому розділом 4 Правил. Відповідно до 5.1. та п. 5.2. Правил Сторони домовилися, що Договір укладається в електронній формі шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець 18 березня 2021 року перерахував на картковий рахунок Позичальника кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним до 13 жовтня 2021 року (включно). У подальшому цей строк був продовжений сторонами до 01 січня 2022 року (включно) укладанням додаткових угод до договору від 16 квітня 2021 року, 16 травня 2021 року, 06 червня 2021 року. Пунктом 1.7. Договору визначено ставки та порядок нарахування процентів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. До позовної заяви Товариством надано розрахунок заборгованості [PERSON] , який містить відомості та свідчить про наявність заборгованості, нарахування відсоткової ставки, здійснення платежів з погашення заборгованості, що свідчить про існування договірних зобов`язань відповідача перед ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ". У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 січня 2022 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 82 070,30 гривень, яка складається з такого: заборгованість за сумою кредиту - 12 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 69 084,00 грн., заборгованість з компенсації відповідно до п. 5.5 Договору та ст. 625 ЦК України - 986,30 грн. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів, розмір заборгованості відповідачем не оспорюється. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача у зазначеному вище розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved