Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання припиненими трудових відносин. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 8 листопада 2021 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] виникли трудові відносини, а саме відповідно до Наказу № 395 від 5 листопада 2021 року його було прийнято на роботу на посаду сестра медична. Позивач фактично працював у даного роботодавця до 23 лютого 2022 року включно. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України - його роботодавець зник, на будь який зв`язок не виходить, заробітну плату за фактично відпрацьований у лютому 2022 року час не виплачує, з наказом про простій під час воєнного стану не ознайомлювала. 21\~лютого 2023\~року позивачем\~було написано\~заяву про\~звільнення за\~власним бажанням\~та надіслано\~її поштою\~через ДП\~«Укрпошта».Проте роботодавець відмовився приймати його заяву про звільнення, а тому лист із заявою про звільнення повернувся йому 4 березня 2023 року, тому і наказ про звільнення він не отримав, трудову книжку йому не повернули. Також відповідач не надав копії документів, які б підтверджували факт перебування у трудових правовідносинах - трудовий договір, наказ про прийняття на посаду. Єдиним доказом існування трудових відносин є Витяг з електронної трудової книжки - Відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 26.05.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 12 годину 19.06.2023, яке у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 12 годину 30 хвилин 11.07.2023 та 11 годину 20.07.2023. 08.06.2023 від позивача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації та місцезнаходженням ФОП. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини Згідно із відомостями про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб від 18 травня 2023 року № [NUMBER] , [PERSON] було прийнято на роботу на посаду сестра медична до ФОП [PERSON] відповідно до наказу № 395 від 5 листопада 2021 року (а.с.11). 21 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] із заявою про звільнення його за власним бажанням з 08 березня 2023 року, яку направив поштовим відправленням на офіційну адресу відповідача; відправлення не було вручено адресату через його відсутність за вказаною адресою (а.с.7). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо припинення трудових відносин. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007, від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене\~ст. 43 Конституції України\~право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно зі\~ст. 2 КЗпП України\~працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України). Частиною 1\~ст. 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. За змістом\~статті 22 КЗпП України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено\~статтею 38 КЗпП України. Тобто, розірвання трудового договору за\~статтею 38 КЗпП України\~є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. При цьому ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. Частина 2\~ст. 50 ЦК України\~передбачає, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. На заяві [PERSON] про його звільнення з 08 березня 2023 року, що датована 21 лютого 2023 року, відсутня резолюція ФОП [PERSON] , підтвердження отримання роботодавцем даної заяви суду не надано. При цьому, судом встановлено, що позивач 21 лютого 2023 року направив заяву про звільнення за офіційно оприлюдненою адресою відповідача, яка повернулась без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, дата на довідці поштового підприємства про підстави повернення - 24.02.2023; згідно з трекінгом поштове відправлення прибуло у точку видачі/доставки та повернуто за зворотною адресою 24.02.2023 (а.с. 8-10). Суд зазначає, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань АТ «Укрпошта», навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі не вбачається), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від розгляду звернень працівників, у тому числі позивача, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою\~статтею 43 Конституції України\~(право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не був звільнений із займаної посади у визначеному законом порядку після подачі заяви про звільнення, а тому відповідачем були порушені норми трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та визнати припиненими трудові відносини між сторонами на підставі\~ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням позивача (згідно із заявою про звільнення позивача). Суд, враховуючи дату, що вказана оператора поштового зв`язку на довідці про причини повернення поштового відправлення, вважає, що саме 24.02.2023 слід вважати датою повідомлення роботодавця про намір позивача розірвати трудовий договір, відтак саме від цієї дати слід відраховувати двотижневий строк попередження роботодавця. Таким чином, трудові відносини між позивачем та відповідачем слід вважати припиненими з 10.03.2023. Розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою від 26.05.2023 задоволено клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Отже, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial