Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

В квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за позикою в розмірі 200\~000 гривень, 62509,59 гривень суми процентів за користування грошовими коштами, 12197,26 гривень 3% річних від суми боргу, 1747,95 гривень інфляційні втрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 січня 2021 року він надав відповідачу позику грошові кошти у розмірі 200000 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви складеною відповідачем власноруч розпискою від 23 січня 2021 року, згідно якої відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 23 березня 2021 року. Позивач зазначає, що станом на 7 квітня 2023 року відповідач борг не повернув. Ухвалою судді від 24 квітня 2023 року (а.с.22) було відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав відзив, в якому зазначив, що жодних боргових зобов`язань перед позивачем він немає, оскільки розписка слугувала як акт прийому-передачі автомобіля, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В ході розгляду справи представником позивача була подана відповідь на відзив в якій він зазначив, що факт передачі грошових коштів підтверджено розпискою, яка написана власноручно відповідачем та передана позивачу. З огляду на це позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив в яких він посилається на те що, між ним та позивачем не було укладено договір позики в письмовій формі та не надано письмової згоди його дружини на укладення такого договору, а тому ніякої передачі коштів не відбулося. Тому відповідач вважає, що він немає боргових зобов`язань перед позивачем. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23 січня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 000 гривень, які він зобов`язався повернути в строк до 23 березня 2021 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~За правилами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що відповідач не повернув позивачу 200 000 грн. в строк передбачений в розписці, тобто до 23.03.2021 року тому з нього слід стягнути цю суму на користь позивача. Матеріали справи доказів виконання боржником своїх зобов`язань по вищезазначеній розписці не містять, а квитанції про перерахунок грошових коштів [PERSON] та [PERSON] за період з 2021-2022 роки жодним чином не підтверджують виконання своїх зобов`язань відповідачем по розписці, оскільки з них не вбачається, що ці грошові кошти були сплачені ним позивачу на виконання своїх зобов`язань перед відповідачем (а.с.47-80). За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому низкою указів було продовжено та який діє на час розгляду справи. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено Цивільний кодекс новими положеннями, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за прострочення сплати кредиту; звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, які передбачені договором за прострочення сплати кредиту; неустойка (штраф, пеня), які були нараховані з 24 лютого 2022 року підлягають списанню. Також, банкам заборонено підіймати відсоткову ставку за користування кредитом, у разі прострочення виплати, окрім тих випадків, якщо це було передбачено кредитним договором. Таким чином, на думку суду, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід проводити за період з 24.03.2021 року по 23.02.2022 року. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання, слід стягнути три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5\~539,72 грн. ( 200 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 337 (кількість днів)/ 365 (днів у році) та 17\~637,94 грн. суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 108,819% (квітень 2021-лютий 2022 ). За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що розписка була складена відповідачем 23.01.2021 року і строк повернення коштів в ній зазначений 23.03.2021 року, тому розмір відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України слід рахувати саме за цей період і він становить 2024,65 грн.( за період з 23.01.2021-04.03.2021 облікова ставка становить 6% (200000 х 6,0%/365 х 41 день = 1347,94 грн.) за період з 05.03.2021 по 23.03.2021 вона становить 6,5% (200000 х 6,5 %/365х 19 днів = 676,71 грн.)). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 225\~202,31 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 200 000 грн., 3% річних в розмірі 5\~539,72 грн., боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 17 637,94 грн. та проценти в розмірі 2024,65 грн. В задоволенні вимог в іншій частині слід відмовити. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] отримав від адвоката Кравця Д.М. правову допомогу, загальна вартість цих послуг становить 50000 грн. Вказана обставина підтверджується договором №03/04 про надання правової допомоги від 03.04.2023 року, укладеним між ним та адвокатом Кравецем Д.М. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 500 грн. (65% задоволених позовних вимог) Судовий збір у розмірі 3464,55 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст.141\~ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2\~252,02 грн.

Outcome: partial