Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

05.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності, який мотивує тим що відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 06.11.98 р., яке посвідчене Хортицькою районною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, [PERSON] , прийняв спадщину на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом: на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2017р. При цьому 2/3 частки квартири, які належать [PERSON] та [PERSON] залишилися у спільній сумісній власності. Виділити частку із майна, що є у спільній сумісній власності в нотаріальному порядку не можливо, так як для цього потрібна згода іншого співвласника, яку останній не надає. Відсутність визначення часток між співвласниками позбавляє позивача можливості у вільному розпорядженні своєю часткою. Просить суд визначити, що розмір частки позивача в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] складає 1/3 частину. Ухвалою судді від 06.06.2023 року відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.06.2023 року на 09-30 год. Ухвалою суду від 22.06.2023 року закрите підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 06.11.98 р., яке посвідчене Хортицькою районною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво було зареєстровано в органах ЗМБТІ. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено 02.01.2017 року відповідний актовий запис №25. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №334422787 від 02.06.2023р. [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2017р., яке посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. за р№1762. Таким чином, 2/3 частки квартири, які належать [PERSON] та [PERSON] залишилися у спільній сумісній власності. Відповідно до п. 1. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлено. У свідоцтві на право власності на житло не визначені розміри часток квартири, що належала кожному із співвласників даної квартири. На теперішній час у позивача виникла необхідність у виділені часток у даній спільній квартирі. Відповідно до п. 17. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. У відповідності до частини 1 статті 368 ЦК України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При праві спільної сумісної власності розмір частки кожного із співвласників не визначений. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved