Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду яким, стягнути з Державного казначейства України 25000 моральної шкоди. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 13.04.2021 він звернувся з заявою про вчинення злочину до керівника Гайсинської окружної прокуратури Гирби В.М., проте йому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР. 01.07.2021. 01.07.2021 ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдова С.М. було задоволено скаргу позивача на бездіяльність керівника Гайсинської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 13.04.2021, розпочати досудове розслідування. На думку позивача вказані дії керівника Гайсинської окружної прокуратури є протиправними, тому позивач просить стягнути з державного казначейства України 25000 грн. завданої йому моральної шкоди. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження. 10.11.2022 від представника Вінницької обласної прокуратури Колівошко С.М. на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшов відзив, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступні обставини. 13.04.2021 до Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява [PERSON] від 13.04.2021 про внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного заволодіння [PERSON] майном ферми №1 КСП "Агрофірма Війтівське" за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, при цьому не конкретизовано в чому такі незаконні дії полягали. Листом від 13.04.2021 за вих. №02.51/1-3006-21 керівником Гайсинської окружної прокуратури Гирбою В.М. зазначене звернення для розгляду та вирішення в межах компетенції надіслано до ВП №1 Гайсинського районного управління поліції. Своє рішення керівник Гайсинської окружної прокуратури Гирба В.М. мотивував тим, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявленні кримінальні та адміністративні правопорушення. Крім того, згідно ч.1 ст. 130 зазначеного Закону, поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходи реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України на підставі та в порядку, визначених законом. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 у справі №129/1290/21 керівника Гайсинської окружної прокуратури зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою представника ПСП "Війтівське" Рибака Л.М. від 13.04.2021 за фактом незаконного заволодіння [PERSON] майном ферми №1 КСП "Агрофірма Війтівське". Зазначена ухвала оскарженню не підлягає. На виконання ухвали суду, яка надійшла до Гайсинської окружної прокуратури 05.07.2021, заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. 05.07.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021022120000038 та розпочато досудове розслідування, проведення якого доручено підрозділу дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції. Матеріали досудового розслідування №42021020120000038 від 05.07.20221 за ч. 1 ст. 190 КК України відповідно до ст. 217 КПК України об`єднані в одне провадження з матеріалами досудового розслідування № 42021020000000318 від 24.07.2021 за ч. 1 ст. 190 КК України під № 42021020120000038. У ході досудового розслідування 23.11.2021 допитано як представника потерпілого [PERSON] , який показав, що на цей час він є керівником та власником приватного сільськогосподарського підприємства «Війтівське» (ПСП «Війтівське») - правонаступника колишнього КСП «Агрофірма Війтівська». Відповідно до указу Президента України від 29.01.2001 № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» передбачено, що «правонаступники реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств повинні неухильно забезпечувати виконання майнових обов`язків, які перейшли до них від зазначених підприємств, зокрема стосовно колишніх членів цих підприємств». Тобто ПСП «Війтівське», та зокрема він як голова правонаступника КСП «Агрофірма Війтівська», несе відповідальність перед пайовиками за збереження та використання майна. У 2000 році він, будучи головою КСП «Агрофірма Війтівська», на виконання вищезазначеного Указу Президента України, на підставі рішення загальних зборів проводив реорганізацію підприємства та став засновником ПСП «Війтівське». Приблизно у 2004 році директор СФГ «Новосулківське» [PERSON] самовільно, шахрайським шляхом захопив усі приміщення, що розташовані на фермі № 1 ПСП «Війтівське», що розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до рішення загальних зборів, майно з ферми № 1, а саме корівник № 1 ферми № 1 залишковою вартістю 215 873 грн, а також будинок тваринника ферми № 1 залишковою вартістю 27 281 грн було виділено під забезпечення кредиторської заборгованості, а інші приміщення ферми № 1, а саме корівник № 2 ферми № 1 оціночною вартістю 550 416 грн, знаходяться у пайовому фонді ПСП «Війтівське», за яке він, як правонаступник колишнього КСП «Агрофірма Війтівська», несе відповідальність та зобов`язаний видати майно в натурі, або виплатити грошові кошти власникам майнових паїв. Також [PERSON] самовільно користується приміщенням дитячого комбінату оціночною вартістю 213 806 грн, що знаходиться по [ADDRESS] , яке за його вказівкою було розібрано та вивезено залізобетонні вироби. Також [PERSON] користується приміщеннями теплиць в кількості трьох штук загальною оціночною вартістю 631 980 грн та двома піднавісами загальною оціночною вартістю 61 364 грн, що знаходяться на території садово-городньої бригади за межами с. Війтівка. Ним 28.11.2018 направлена претензія до керівника СФГ «Новосулківське» [PERSON] з пропозицією викупити споруди ферми № 1. Зазначена претензія [PERSON] була проігнорована та відповіді він не отримав. На цей час до нього звертаються власники майнових паїв із заявами про видачу їм належного їм майна або виплати грошових коштів, однак він не може виділити їм майно в натурі. або розраховуватися грошовими коштами так, як майно ПСП "війтівське" було захплено шахрайським шляхом [PERSON] . Водночас, слід зазначити, що інформацію про можливе вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення [PERSON] повідомив під час допиту, а не у заяві від 13.04.2021. Свідок [PERSON] 13.12.2021 на підставі ст. 63 Конституції України від дачі будь яких пояснень та показів відмовився. У відповідь на запит дізнавача про надання наявних правовстановлюючих документів на будівлі ферми №;1 колишнього КСП "агрофірма Війтівська", який надіслано керівнику СФГ "Новосулківське", дізнавачу надано документи, а саме: копію витягу з ДРРП, індексний номер 159518311 від 14.03.2019, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №74494, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №74495, копію акту про передачу майна від 14.07.2009, копію виготовлену із "Єдиного реєстру судових рішень" постанови ВСУ від 26.11.2019 у справі №902/201/19. Вивченням документів, наданих головою ФГ "Новосулківське" [PERSON] , встановлено, що відповідно до витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності комплекс будівель та споруд ферми №1 загальною площею 5605,9 кв.м. складається з: телятник - "А", прибодова - "а", прибудова - "а1", прибудова - "а2", Корівник №1- "Б", прибудова - "б", прибудова - "б1", корівник №2 - "В", корівник №3 - "Г", прибудова - "г", башта Рожновського - "Д", башта Рожновського - "Е", будинок тваринника - "Ж", вхідний майданчик - "ж", башта Рожновського - "З", кормоцех - "І", силосна яма - К" силосна яма -"к", силосна яма "к1", огорожа - "Л", ворота - "М", що знаходиться за адресою [ADDRESS] , наразі знаходиться у приватній власності фермерського господарства "Новосулківське". Відомості до державно реєстру внесені на підставі рішення Бершадського районного сулу Вінницької області від 21.03.2006. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлова будівля овочесховища, що розташована за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Бершадського районного суду від 21.03.2006 перебуває у приватній власності фермерського господарства "Новосулківське". Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлова будівля складу ЗББК, що розташована за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21.03.2006 перебуває у приватній власності фермерського господарства "Новосулківське". Під час огляду Акту про передачу майна від комісії з організації вирішення майнових питань. що виникають в процесі реформування аграрного сектора економіки, членами Спілки (об`єднання) громадян - співвласниіків майнових паїв Новосулківське» від 14.07.2009 встановлено, що майно, зазначене в протоколі допиту представника потерпілого [PERSON] а саме: корівник № 1 ферми № 1, будинок тваринника ферми № 1, корівник № 2 ферми № 1, приміщення трьох теплиць та два піднавіси, що знаходяться на території садово-городньої бригади т межами с. Війтівка разом із сільськогосподарською технікою, транспортними особами, інженерним обладнанням, баками, тваринним основним стадом, запасами, витратами, та незавершеним виробництвом було передано вищезазначеною комісією та прийнято від імені співвласників головою спілки ГФГ «Новосулківське» [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду від 21.03.2006 за позовом Фермерського господарства «Новосулківське» с. Війтівка Бершадського району Вінницької області до пайовиків колишнього КСП «Агрофірма Війтівська» визнано за ФГ «Новосулківське» право власності на майно, у тому числі зазначене у заяві [PERSON] . У ході судового розгляду установлено, що позивач ФГ «Новосулківське» викупив у відповідачів майнові сертифікати та на час ухвалення рішення володів і розпоряджався майном в рахунок зазначених майнових паїв. На запит дізнавача до представника ПСП «Війтівське» про надання наявних правовстановлюючих документів на приміщення ферми № \~ \~ \~ \~1 колишнього КСП «Агрофірма Війтівська», ним надано лише копію претензії від 28.11.2018 до керівника СФГ [PERSON] , копію заяви до сільського голови, перелік майна під забезпечення кредиторської заборгованості КСП «Агрофірма Війтівська», переданих правонаступнику ПСП «Війтівське» комісією по врегулюванню майнових відносин від 30.03.2001 та звіт про визначення вартості індивідуально визначеного майна. Разом із тим, надані [PERSON] документи не є правовстановлюючими. Також відсутні докази державної реєстрації спірного майна за ПСП «Війтівське». Представником потерпілого [PERSON] не надано будь-яких інших доказів на підтвердження набуття ним права власності на спірні об`єкти нерухомого майна. За результатами досудового розслідування дізнавачем підрозділу дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції 29.12.2021 зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях [PERSON] та [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 12.04.2022 постанову дізнавача про закриття кримінального провадження скасовано у зв`язку із недолученням дізнавачем до матеріалів кримінального провадження копій рішень судів та рішення загальних зборів співвласників майна. З метою усунення зазначених в ухвалі слідчого судді недоліків досудового розслідування дізнавачем подано запити до Бершадського районного суду Вінницької області, Господарського суду Вінницької області, Північно- західного апеляційного господарського суду, старості с. Війтівка Бершадської територіальної громади та архівному сектору Бершадської райдержадміністрації. До кримінального провадження долучено рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21.03.2006 та отримано інформацію про відсутність у архівному відділі №2 Гайсинської районної державної адміністрації інформації рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП "Агрофірма "Війтівська" №6 від 1.07.2009 у зв`язку із тим, що таке рішення не зберігання не надходило. Враховуючи те, що в ході досудового розслідування будь яких документів про право власності зазначеним у протоколі допиту представника потерпілого [PERSON] нерухомим майном за ПСП "Війтівське" не встановлено, а також те, що головою ФГ "Новосулківське" надано ряд документів, які підтверджують законність набуття права власності на комплекс будівель та споруд ферми №1 у с.Війтівка, у тому числі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21.03.2006 у справі №2-389/2006, яке набрало законної силит, у діях [PERSON] та [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. За результатами досудового розслідування дізнавачем підрозділу дізнання ВП №1 Гайсинського районного управління поліції 18.10.2022 зазначене кримінальне провадження законно закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях [PERSON] та [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 КК України. Позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам, встановленим ЦПК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачами, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів. 01.12.2022 від представника Державної казначейської служби України Кравчука С. надійшов відзив, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, а також безпідставності залучення Державної казначейської служи України як відповідача. Також, представник вказав, про небгрунтованість підстав для відшкодування шкоди, в порядку ст 1166 ЦК України. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні поданий ним позов підтримав, просив його задовольнити. Прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковська Г.М., просила в задоволенні позову відмовити. Представник Державної казначейської служби України також просив в задоволенні позові відмовити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.04.2021 до Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява [PERSON] від 13.04.2021 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.11 ст. 190 КК України. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 у справі №129/1290/21 керівника Гайсинської окружної прокуратури зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 13.04.2021 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України. На виконання вищевказаної ухвали суду, заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. 05.07.2021 внесені відомості до ЄРДР за №42021022120000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. За результатами досудового розслідування старшим дізнавачем СД ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Кардаш В.О. 29.12.22 кримінальне провадження № 42021022120000038 від 05.07.2021 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Державного казначейства України 25 тисяч моральної шкоди. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди,завданої органом державної влади,їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою». Крім того, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у грошовому еквіваленті, в сумі 25000 грн. саме з вини відповідачів. В даному випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки позивач, у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуальних рішень, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Крім цього, суд бере до уваги постанову дізнавача СД ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Кардаш В.О. 29.12.22, якою кримінальне провадження № 42021022120000038 від 05.07.2021 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed