Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

20.06.2023 року позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29.08.2018 року Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (актовий запис №49), та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення до суду позивачка вказана не можливість порозумітися з відповідачем у сімейному житті, втрату почуття поваги один до одного, припинення фактичних шлюбних відносин та відсутність ведення спільного господарства відносно вимоги про розірвання шлюбу та відсутність допомоги з боку відповідача на утримання спільної дитини - відносно вимоги про стягнення аліментів на дитину. Ухвалою судді від 11.07.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, з можливістю подання відзиву з боку відповідача, питання подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.16). Позивачка надала у позовній заяві повідомлення про підтримку позовних вимог з проханням слухати справу за її відсутності. Перед судовим засіданням 03.08.2023 року від відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.21). Безпосередньо у судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.18, 20). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, надавши згоду на розгляд справи у судовому засіданні без їх участі, при цьому відповідач визнав позовні вимоги, а позивачка наполягала на їх задоволенні, суд вважає за можливе розглянути справу у судовому засіданні без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 29.08.2018 року був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем по справі, який був зареєстрований Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (актовий запис №49), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 29.08.2018 року (а.с.5), яке після розгляду справи погашається. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Первомайським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області(актовий запис №29 від 27.02.2019 року)(а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім`ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні справи по суті стосовно вимог про розірвання шлюбу, суд приходить до думки, що зазначені позивачкою та визнані відповідачем підстави розірвання шлюбу, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та повинні бути задоволені, оскільки шлюб існує формально та подальше примирення між сторонами неможливе, а його збереження суперечить інтересам сторін по справі. Виховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Щодо стягнення з відповідача заявлених позивачкою судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн., суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, в даній справі, враховуючи визнання позову відповідачем до початку вирішення справи по суті, позивачці слід повернути 50% сплаченого нею при зверненні до суду судового збору, що становить 536,80 грн., а з відповідача на її користь слід стягнути інші 50% сплаченого судового збору, що становить інші 536,80 грн. Згідно з частиною п`ятою ст.183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка у позовній заяві просила стягнути мінімально визначений розмір аліментів на дитину з відповідача, тому такі її вимоги слід задовольнити, оскільки вони становлять мінімально допустими законодавчі вимоги до стягнення аліментів на одну дитину, окрім верхньої межі, яка у позовному провадженні відсутня, що не перешкоджає задоволенню такої вимоги. Визнання відповідачем вказаної позовної вимоги лише підтверджує встановлений судом та законодавчо визначений розмір аліментів. На підставі зазначеного та

Outcome: approved