Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 листопада 1985 року Слобідською сільською радою Миргородського району, актовий запис №8. В період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем набуто спірне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,29 га, що по [ADDRESS] , та легковий автомобіль ВАЗ-2107. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 09 березня 2023 року шлюб між ними розірваний. Відповідач розпоряджався раніше й продовжує розпоряджатися їх спільним майном одноосібно, усі оригінали документів знаходяться у нього, і він самочинно, без її на те згоди уже продав (іще до розірвання шлюбу) автомобіль ВАЗ- 2107 та здав в оренду земельну ділянку, на якій вони вирощували картоплю та іншу городину. Вважає, що вартість спільного спірного майна, яке підлягає розподілу становить 105000 (сто п`ять тисяч) гривень. Зазначила, що будинок [ADDRESS] є єдиним місцем її подальшого проживання та саме за цією адресою вона зареєстрована. Так само земельна ділянка, якою вона десятки років користувалася для вирощування городини, є єдиним місцем, де надалі зможе вирощувати для своїх потреб картоплю й овочі. Просила здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у її власність 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] ; виділити у її власність 1/2 частину присадибної земельної ділянки загальною площею 0,29 га, що знаходиться в [ADDRESS] , а у разі поділу цієї земельної ділянки на дві окремі ділянки, за різним цільовим призначенням, - 1/2 частину кожної із них. Ухвалою судді від 24.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 24.04.2023р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність позивачці увесь спірний житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] , та виділити у його власність гроші за проданий автомобіль ВАЗ 2107. Позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відхиляє пропозицію відповідача та наполягає на поділі цього майна рівними частинами. Так само не погоджується із пропозицією відповідача залишити йому повністю кошти за самовільно, без її на те згоди, проданий автомобіль ВАЗ-2107. Оскільки відповідач вказує, що продав автомобіль ледве за 15 тисяч гривень, то вона, відповідно претендує на отримання 7,5 тисяч гривень. У відповіді на відзив просила виділити у її власність 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] ; виділити у її власність 1/2 частину присадибної земельної ділянки загальною площею 0,29 га, що знаходиться в [ADDRESS] (а у разі поділу цієї земельної ділянки на дві окремі ділянки, за різним цільовим призначенням, - 1/2 частину кожної із них); виділити у її власність 1/2 частину коштів від проданого [PERSON] спільного автомобіля ВАЗ, а саме - 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив виділити позивачці цілий спірний житловий будинок та земельні ділянки, залишивши у його власності автомобіль, про що також надав письмову заяву. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, в подальшому подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги залишаються незмінними, проте не заперечує проти клопотання відповідача щодо передачі їй у власність цілого спірного житлового будинку та земельних ділянок, та залишення за відповідачем коштів від продажу автомобіля. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає Сімейний кодекс України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved