Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 14 липня 2017 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства та відсутністю взаєморозуміння, постійними сварками шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. При цьому, відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхніх спільних малолітніх дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, тобто по 1/4 частини на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення доньками повноліття. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1 073,60 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 25.04.2023 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. З поштових довідок на наявних у матеріалах справи рекомендованих листах вбачається, що надіслані судом відповідачу [PERSON] рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви разом з копіями доданих до документів з повідомленнями про розгляд справи не вручено відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання /а.с. 20, 24/. Відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи також відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України, останнє з яких було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення /а.с. 19, 23/. У матеріалах справи також наявна телефонограма від 26.06.2023, відповідно до якої судом було повідомлено відповідача особисто про судовий розгляд справи. Під час передання телефонограми відповідач [PERSON] повідомив, що він визнає позовні вимоги у повному обсязі та планує подати суду письмову заяву про це до початку судового розгляду справи. Однак, станом на день ухвалення судового рішення відповідач так і не надав суду жодних заяв чи клопотань або відзиву на позов. Таким чином, відповідач вважається повідомленим про перебування на розгляді у суді судової справи, учасником якої він являється. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі 14 липня 2017 року зареєстрували шлюб у Шишацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 5/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей /а.с. 6, 7/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, постійні сварки. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має, що підтверджується доводами позовної заяви. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідачем не надано суду відзиву на позов чи будь-яких інших заяв або клопотань. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхніх малолітніх дітей, які повинні виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України шляхом заявлення відповідної вимоги у позові, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , що проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач є працездатним, ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має. Відповідач, якого належним чином було повідомлено про розгляд справи, не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги чи доказів щодо неспроможності сплати ним аліментів у розмірі, визначеному позивачем у справі, а саме - у розмірі 1/2 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто по 1/4 частини на кожну дитину. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останніх до їхнього повноліття, на спростування чого відповідачем не було надано суду жодних доказів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, беручи до уваги, що відповідачем не було надано суду заперечень проти заявленого позивачем розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню та вважає за необхідне призначити щомісячне стягнення аліментів на користь позивача на утримання малолітніх доньок у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку в місяць, тобто по 1/4 частини на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Враховуючи те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, то судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1 073 грн 60 коп згідно з ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved