Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя від імені останнього заповіти не складалися та не посвідчувалися. До складу спадкового майна також входить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та його сестра [PERSON] належним чином прийняли спадщину, відповідно до ст.ст.1268,1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 142/2017. Проте, постановою нотаріуса за вих. № 209/02-31 від 30.05.2023 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. У подальшому сестра позивача [PERSON] відмовилася від оформлення спадщини. Просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом, після померлого [INFO] батька [PERSON] , право власності на вказану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 94,5 м кв., житловою площею 50,3 м кв., з господарськими будівлями та спорудами: господарська будівля (літ. Б, б), погріб (літ. В), вбиральня (літ. Г), сарай (літ. Д), огорожа (№ 1). Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 35). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 30). Відповідач [PERSON] також надала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій зазначила, що не має наміру оформлювати право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири та не заперечує проти задоволення позову [PERSON] (а.с. 24). Представник третьої особи- Другої Лохвицької державної нотаріальної контори надала заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с. 38). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вимог ст. 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2017 року (а.с. 7). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності, що підтверджується Випискою Погосподарської книги № 8 с. Піски за 2021-2025 роки (а.с. 19). [PERSON] по день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за вищевказаною адресою. Разом з ним постійно по день його смерті проживав та був зареєстрований син [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] та його сестра [PERSON] належним чином прийняли спадщину, відповідно до ст.ст.1268,1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 142/2017. Проте, постановою нотаріуса за вих. № 209/02-31 від 30.05.2023 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 12). У подальшому сестра позивача [PERSON] відмовилася від оформлення спадщини. Позивачем надано договір купівлі-продажу квартири від 13.04.1992 року (а.с. 10) та технічну документацію на квартиру, з якої вбачається, що вона була введена в експлуатацію у 1992 році, а погосподарські споруди- з 1979р. по 1992р. (а.с. 13-17). Згідно Інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» № 1391/22 від 01.09.2022 року право власності на квартиру в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване (а.с. 18). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно до ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~від 01.07.2004\~року за\~№ 1952-IV\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону №\~1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1990 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Пунктом 9 частини 1 ст.\~27\~Закону №\~1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved