Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У суд звернулася [PERSON] із позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання: права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на [ADDRESS] (далі - будинок [ADDRESS] ), земельні ділянки згідно із Державними актами на право власності на земельні ділянки серій IV-ВЛ № 018630, IV-ВЛ № 018631 та права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0148027, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина (будинок [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0148027), яку прийняв брат спадкодавця - [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав і [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої, окрім наведеного майна, входять дві земельні ділянки загальною площею 3,05 га згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІV - ВЛ № 018631), яку прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав і [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, окрім зазначеного вище майна, входить ще дві земельні ділянки загальною площею 2,85 га згідно з Державним актом на право власності на земельні ділянки серії IV-ВЛ № 018630), яку прийняла позивач. З метою оформлення своїх спадкових прав після матері [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про права на спадщину в порядку спадкування за заповітом на вищевказане майно, однак їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Оскільки у позивача відсутні оригінали таких документів і вона позбавлена можливості спадкувати зазначене майно, тому й заявлено позов до суду. Позивач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримала та пояснила, що з народження сестра її батька - [PERSON] проживала на [ADDRESS] . Також певний період часу, допоки не збудували власний будинок на [ADDRESS] , там проживали [PERSON] зі своєю сім`єю та її батьки. Дітей у [PERSON] не було, а її чоловік [PERSON] помер у 1986 році, тому до дня своєї смерті [PERSON] залишилася проживати одиноко. Після її смерті залишилось спадкове майно: будинок [ADDRESS] та право на земельну частку (пай). Так як цей будинок збудований у довоєнний період, тому будь-яких документів на даний час не збереглося, однак відомості про нього відомості в погосподарській книзі. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] перебував у батьків позивача, які мали намір оформити його на себе, однак не зробили цього і померли. У 2001 році коли помер батько позивача - [PERSON] , то до спадщини увійшли належні йому дві земельні ділянки, які успадкувала мати позивача - [PERSON] . У 2021 році остання померла, залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] . Позивач звернулась до нотаріуса, частково оформила спадщину, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на право на земельну частку (пай), земельні ділянки та будинок [ADDRESS] їй відмовлено. Зазначила, що інших окрім неї дітей в батьків не було. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи давав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову. Учасники справи в судове засідання призначене на 27 липня 2023 року об 11 год. 00 хв. не з`явилися, до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його та позивача [PERSON] відсутність. Крім того до суду від представник відповідача Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Із змісту цієї заяви вбачається, що проти заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] . Положенням п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що відкриття спадщини після померлої [PERSON] відбулося у день її смерті - [INFO] , тому правовідносини щодо спадкування її майна регулюються законодавством, яке діяло на той час, - положеннями ЦК (в редакції 1963 року). Згідно із ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК в редакції 1963 року). Нормою ст. 529 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З копій архівної довідки Державного архіву Волинської області від 8 лютого 2022 року № 76/01.27 слідує, що [INFO] народилась [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 17 січня 2020 року № 00025251654 [PERSON] і [PERSON] 17 серпня 1972 року уклали шлюб (номер актового запису: 13), прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Із копії архівної довідки Державного архіву Волинської області від 8 лютого 2022 року № 7/01.29 вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради від 11 серпня 2022 року № 213, [PERSON] до дня смерті проживала на [ADDRESS] одна. Заповіт від її імені виконкомом Пожарківської сільської ради не посвідчувався. До складу спадщини входить, зокрема житловий будинок та земельна частка (пай). Спадкоємцем за законом є брат спадкодавця - [PERSON] , який спадщину прийняв. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30 березня 2023 року № 71990210 вбачається, що відомості про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [INFO] [PERSON] відсутні. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після померлої сестри [PERSON] , так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Даних про інших спадкоємців першої та другої черги, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину після [PERSON] , до суду не подано і матеріали справи таких не містять. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] . Враховуючи, що відкриття спадщини після померлого [PERSON] відбулося у день його смерті - [INFO] , тому правовідносини щодо спадкування його майна регулюються законодавством, яке діяло на той час, - положенням ЦК (в редакції 1963 року). Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 11 листопада 1962 року уклали шлюб (актовий запис № 8), після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». За змістом копії довідки, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради від 11 серпня 2022 року № 215, [PERSON] до дня смерті проживав на [ADDRESS] разом із [PERSON] . Заповіт від його імені виконкомом Пожарківської сільської ради не посвідчувався. До складу спадщини входить, зокрема житловий будинок, земельні ділянки, земельні частки (паї). Спадкоємцем за законом є дружина спадкодавця - [PERSON] , яка спадщину прийняла. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30 березня 2023 року № 71990240 вбачається, що відомості про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого [INFO] [PERSON] відсутні. Отже, [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Даних про інших спадкоємців першої черги, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину після [PERSON] , до суду не подано і матеріали справи таких не містять. Судом з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1223 ЦК передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). За змістом частин 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 12 лютого 1988 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (актовий запис № 165), після укладення шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради № 214 від 11 серпня 2022 року, [PERSON] до дня смерті проживала на [ADDRESS] разом із [PERSON] . Заповіт від її імені посвідчувався виконкомом Пожарківської сільської ради 3 січня 2020 року № 01. До складу спадщини входить, зокрема житловий будинок, земельні ділянки, земельні частки (паї). Із змісту копії вказаного заповіту вбачається, що [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок на [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла свої дочці [PERSON] . Відповідно до копії спадкової справи № 97/2021 позивач [PERSON] 21 травня 2021 року звернулась до Рожищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] і 22 грудня 2021 року їй видано свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 гектарів (кадастровий номер: 0724585200:01:001:0609), земельну ділянку площею 0,25 гектарів (кадастровий номер: 0724585200:01:001:0610), земельну ділянку площею 0,15 гектарів (кадастровий номер: 0724585200:01:001:0611). Інших спадкоємців немає. Отже, у встановлений цивільним законодавством строк [PERSON] прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та частково її оформила. Постановою державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т.М. від 6 вересня 2022 року № 382/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належні [PERSON] земельні ділянки площею 1,47 га та площею 1,38 га, належні [PERSON] земельні ділянки площею 1,74 га та площею 1,31 га, належні [PERSON] право на земельну частку (пай), що знаходиться у власності [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Випискою з погосподарської книги Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області, виданою виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 22 листопада 2021 року № 463, підтверджено, що згідно із записом в погосподарській книзі будинок № 5 (рік побудови 1951 року) належав [PERSON] . З огляду на наведене, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого 12 травня 2023 року № 1467/23 житлова площа приміщень будинку [ADDRESS] (1951 року побудови) складає 18,6 кв. м. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Положеннями ч. 2 цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема , свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права на земельну частку (пай)» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З копій відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25 липня 2023 року № 29-3-0.334-2712/2-23, Державного акту на право колективності на землю серії ВЛ 52, архівного витягу, виданого Державним архівом Волинської області від 27 липня 2023 року № 80/01.22, вбачається, що [PERSON] включена за № 27 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП «ім. Шевченка» на території Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області. Згідно із копією відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21 квітня 2023 року № 20-3-0.31-618/2-23 вбачається, що у КСП «ім. Шевченка» Луцького (колишнього Рожищенського) району Волинської області [PERSON] має право на земельну частку (пай) (сертифікат серії ВЛ № 0148027, виданий на підставі розпорядження Рожищенської РДА від 21 березня 1997 року № 91). На даний час розмір земельної частки (паю) по КСП «ім. Шевченка» становить 3,27 умовних кадастрових гектарів. З огляду на наведене, судом встановлено, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ВЛ № 0148027. З архівного витягу з рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району від 5 червня 2001 року № 16/10, виданого Державним архівом Волинської області від 22 лютого 2023 року № 03/07.30, слідує, що [PERSON] та [PERSON] надано земельні ділянки у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з видачею державних актів на право приватної власності площею 2,85 га (1,47 га рілля та 1,38 пасовища) і площею 3,05 га (1,74 га рілля та 1,31 га пасовища) відповідно. Із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 018630 вбачається, що на підставі рішення Пожарківської сільської Ради народних депутатів від 5 червня 2001 року № 16/10 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 2,85 згідно з планом (ділянка № [NUMBER] площею 1,47 га, ділянка № [NUMBER] площею 1,38 га). З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 018631 вбачається, що на підставі рішення Пожарківської сільської Ради народних депутатів від 5 червня 2001 року № 16/10 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 3,05 згідно з планом (ділянка № [NUMBER] площею 1,74 га, ділянка № [NUMBER] площею 1,31 га). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі цих державних актів) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч. 1 ст. 23 Земельного Кодексу 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі цих державних актів) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних. За таких обставин, судом встановлено, що згідно вказаних державних актів [PERSON] та [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки загальною площею 2,85 та площею 3,05 га відповідно. Отже, враховуючи що позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] , яка заповіла їй все своє майно, зокрема й те, що [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , з урахуванням і спадщини, яку він успадкував після смерті своєї сестри [PERSON] , але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, то суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved