Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 22 червня 2020 року з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто борг в сумі 331075,58 грн., який до цього часу не повернутий. У зв`язку з цим виникло грошове зобов`язання, яке відповідачі належним чином не виконують, тому є підстави для стягнення згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних збитків. Позивач надав власний розрахунок, відповідно до якого: - річні за період з 23 червня 2020 року до 23 жовтня 2022 року складають 7 % (2 роки (23.06.20 - 23.06.22) * 3 % + 3 % /12 місяців * 4 місяці (23.06.22 - 23.10.22). Таким чином сума річних, за період з 23 червня 2020 року до 23 жовтня 2022 року, становить 23 175 гривень (331 075 гривень * 7 %); - інфляційні збитки за період з березня по серпень 2022 року включно складають 116,1 % і становить 53303 гривні (331 075 гривень * 116,1 % - 331075,58 гривень). Тому загальна сума до стягнення становить 76478 гривень (23175 гривень річних + 53303 гривень інфляційних збитків), яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач разом у поданій позовній заяві подав клопотання в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідачі в судове 27.03.2023 засідання не з`явилися. Повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Копія Відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2020 р. по справі № 369/3884/19 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу задоволено, вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 331075,58 грн. а також стягнуто з [PERSON] та [PERSON] по 1655,38 грн. судового збору на користь держави. Таким чином, факт наявності грошових зобов?язань відповідачів перед позивачем, відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних, нарахованих за період з 23 червня 2020 року по 23 жовтня 2022 року та інфляційних втрат за період з березня по серпень 2022 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування суми боргу, підтверджених рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2020року про стягнення з відповідачів на користь позивача боргу у розмірі 331075,58 грн. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги, розрахунок отриманих інфляційних збитків та річних та вказані позивачем обставини справи, судом не встановлено. Як вбачається зі змісту позову, відповідачі підтверджену рішенням суду заборгованість не погашають, отримані кошти добровільно не повернуті, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми інфляційних збитків та 3% річних, а також відзиву на позов не надано, тому суд погоджується з розрахунком інфляційних збитків та 3% річних, наданим позивачем. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки та 3% річних за вказаний у позові період у сумі 76 478 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд, задовольняючи позов, стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1984,80 гривень, від сплати якого при подачі позову був звільнений позивач та розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір», у рівних частинах по 992,40 грн.

Outcome: approved