Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Гудз Р.А. звернулася до суду з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що [INFO] близько 01 год 00 хв водій мотоцикла марки «MUSTANG-FORTUNE-WING», який на момент дорожньо-транспортної пригоди не був зареєстрований, [PERSON] , рухаючись через село Колодіївка, Скалатської ОТГ, Тернопільського району, Тернопільської області, не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався із керуванням, у зв`язку із чим допустив наїзд на перешкоду (дорожній знак) і подальше перекидання мотоцикла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла, [PERSON] , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - мотоцикла «MUSTANG-FORTUNE-WING», [PERSON] , на момент вчинення ДТП застрахованою не була. За цим фактом розпочато досудове розслідування. 08 вересня 2022 року на адресу МТСБУ було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування утриманцям загиблого [PERSON] , а саме: матері - [PERSON] , доньці - [PERSON] , та сину - [PERSON] . Разом із цим, 16 лютого 2023 року МТСБУ надіслало лист №3-01а/5255 про призупинення розгляду страхової справи, у зв`язку із тим, що долучені до страхової справи документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП, в МТСБУ відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди є інший учасник ДТП. Однак, із таким рішенням МТСБУ представник позивачів не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримано третьою особою - пасажиром транспортного засобу, в той час як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу настає незалежно від його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Покликаючись на ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 23, 599, 625, 999, 1166-1168, 1187 ЦК України, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, представник позивачів просить суд позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачів: 78000,00 грн - страхове відшкодування утриманцю [PERSON] , 17350,00 грн - відшкодування [PERSON] витрат на поховання; 29756,57 грн - пеня, 1785,39 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу, 4122,02 гривень - інфляційні втрати; 8000,00 грн - судові витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу; 156000,00 грн - страхове відшкодування утриманцям [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , 49150,68 грн - пеня, 2949,04 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу, 6983,60 грн - інфляційні втрати; 12000,00 грн - судові витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу. Представник відповідача - адвокат Гусєв П.В. подав відзив, в якому щодо позову заперечує та зазначив, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Водночас, на даний час не встановлено обставини, за яких було вчинено ДТП, а саме, що шкоду нанесено внаслідок взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки. На підставі цього МТСБУ надало відповідь про те, що немає правових підстав для проведення регламентної виплати та зазначено, що у разі встановлення взаємодії потерпілого з джерелом підвищеної небезпеки, МТСБУ повернеться до розгляду заяви для проведення виплати. Крім того, відповідач не отримав жодного доказу про те, що [PERSON] має право на отримання допомоги, а тому її статус утриманця не підтверджено. Щодо надання регламентованої виплати малолітнім особам, представник зазначає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про можливість відступу від загального правила та здійснення такої виплати одноразово. З огляду на вказане, в позові просить відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 05 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 01 червня 2023 року залучено [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Гудз Р.А. збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та заявах про збільшення позовних вимог. Просила суд врахувати позиції Верховного Суду. Представник відповідача - адвокат Гусєв П.В. у судовому засіданні просив відмовити в позові в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, також зазначив, що адвокат Гудз Р.А. пропустила строки для подання заяв про збільшення позовних вимог. Просив суд врахувати позиції Верховного Суду. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі. Одночасно повідомив, що кримінальне провадження за фактом ДТП 08.08.2022 року ще триває. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] приблизно о 01 год 00 хв, водій [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає в [ADDRESS] , під час відпустки проживав за адресою [ADDRESS] (перебуває на посаді старшого навідника військової частини № [NUMBER] в [ADDRESS] (по контракту), військове звання солдат), керуючи мотоциклом «MUSTANG- FORTUNE-WING» (незареєстрований), чорного кольору, із пасажиром [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] , рухався по вул. Задвір Верхня, с. Колодіївка, Скалатської ОТГ, Тернопільського району (в межах автодороги Т-20-02 сполученням «Тернопіль- Скалат-Жванець»), у напрямку від м. Тернопіль до м. Скалат, Тернопільського району. Під час руху по заокругленій ділянці автодороги вправо, навпроти будинку №1 вказаної вулиці водій [PERSON] , не впорався із керуванням мотоцикла та допустив його виїзд за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя та кювет, його наїзд на дорожній знак 1.4.1 «Напрям дороги вправо» ПДР, який встановлений на лівому узбіччі, і подальше перекидання мотоцикла. Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла [PERSON] , від отриманих травм загинув на місці події, а його водій [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому великої стегнової кістки лівої ноги, з якими госпіталізований до травматологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня». Зазначене вище підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №12022210000000173 від [INFO]. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2022 року Виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Позивач - [PERSON] , [INFO] , є матір`ю загиблого [PERSON] , який народився [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23.07.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області України. [PERSON] є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № [NUMBER] , видане 15 січня 2014 року Пенсійним фондом України. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є донькою загиблого [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.02.2008 року Жеребківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до цього свідоцтва матір`ю є [PERSON] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , є сином загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.05.2016 року виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області. Відповідно до цього свідоцтва матір`ю є [PERSON] . Відповідно до довідки №144, виданої 02 вересня 2022 року виконкомом Підволочиської селищної ради Тернопільського району, [PERSON] , 1977 року народження, станом на [INFO] був зареєстрований в селі Жеребки, Тернопільського району, Тернопільської області та до складу його сім`ї входили: [PERSON] , 1986 року народження, - дружина, [PERSON] , 2008 року народження, - донька, [PERSON] , 2016 року народження, - син. В інтересах позивачів за довіреністю представник ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» 08 вересня 2022 року звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, що стався 08.08.2022 року, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування наступним чином: матері потерпілого - [PERSON] 78000 грн, доньці - [PERSON] 78000 грн, та сину - [PERSON] 78000 грн. До заяви були долучені зазначені вище документи. 20 вересня 2022 року представник ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» надіслав на адресу відповідача заяву про долучення додаткових документів і виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування наступним чином: матері потерпілого - [PERSON] 78000 грн як відшкодування утриманцю та 17350 грн - витрат на поховання, доньці - [PERSON] 78000 грн як відшкодування утриманцю, та сину - [PERSON] 78000 грн як відшкодування утриманцю. Та долучено наступні документи: копія свідоцтва про смерть [PERSON] , квитанція до прибуткового касового ордера №20 від [INFO] на суму 17350 грн, видаткова накладна №РН-0000014 від [INFO], видана ФОП [PERSON] , згідно з якою [PERSON] здійснила оплату ритуальних товарів та послуг в сумі 17350 гривень, витяг з ЄДРФОП [PERSON] . Копії зазначених документів досліджувалися в судовому засіданні. Окрім того, 20 грудня 2022 року представник ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» надіслав на адресу відповідача ще одну заяву про долучення додаткових документів, а саме копії витягу з ЄРДР №12022210000000173; 13 березня 2023 року - довідку про доходи №6124 189 4557 0137, видану пенсіонеру [PERSON] , про те, що за період з лютого 2022 року по липень 2022 року вона отримала пенсію загальною сумою 12434, 00 гривень, та довідку №263 видану 28.02.2023 року відділом соціального забезпечення №5 Управлінням соціального захисту населення Тернопільської РВА [PERSON] про те, що вона перебуває на обліку як одержувач Державної соціальної допомоги дітям померлого годувальника, [PERSON] та [PERSON] з 09 серпня 2022 року по 25 січня 2026 року; 16 березня 2023 року - заяву [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник - [PERSON] , у якій просить здійснити виплату страхового відшкодування утриманцю в сумі 78000 гривень. Згідно з п. 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV до заяви про страхове відшкодування додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). З зазначених вище заяв поданих представником в інтересах позивачів вбачається, що вони надали відповідачу документи, які передбачені у п. 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV. Разом із цим, 28.12.2022 року відповідач надіслав повідомлення №3-01а/31265 про надання документів, в якому затребував реквізити рахунку заявника. Як вбачається із цього повідомлення МТСБУ, для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушення кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 16 лютого 2023 року МТСБУ надіслало лист №3-01а/5255 про прийняте рішення, а саме, про призупинення розгляду страхової справи, у зв`язку із тим, що долучені до страхової справи документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП, в МТСБУ відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди є інший учасник ДТП. Відсутність в МТСБУ документального підтвердження наданої судом оцінки дії учасників ДТП унеможливлює визнання вимоги, тому, МТСБУ не може прийняти рішення про виплату відшкодування з фонду захисту потерпілих. У разі отримання такого підтвердження МТСБУ повернеться до розгляду справи. Як вбачається із відповіді від 13.04.2023 року МТСБУ на запит адвоката Гудз Р.А., відсутність в МТСБУ документального підтвердження наданої правоохоронними органами (судом) оцінки дії учасників ДТП унеможливлює визнання отриманої МТСБУ вимоги, і тому, на даний час, МТСБУ, на жаль, не може прийняти рішення про здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих. У разі отримання зазначених вище документів, МТСБУ повернеться до подальшого врегулювання справи. Згідно з п.п. а) п.41.1 ст. 41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди, про що наголошено в п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 23 Закону №1961-IV визначає, що, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, серед іншого, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.2 статті 27 вказаного Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, серед іншого, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), а батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, - таке роз`яснення міститься у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Отже, та обставина, що відносно водія немає рішення про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не звільняє від відповідальності відповідача. Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц. Таким чином, суд, проаналізувавши через призму чинного законодавства, обставини справи, подані на їх підтвердження чи спростування докази, прийшов до висновку, що законом на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачам шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки - мотоциклом. Необґрунтованою, на думку суду, є позиція відповідача про те, що не встановлено, що шкоду потерпілому нанесено внаслідок взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, так як суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Суд звертає увагу на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022210000000173 від 08 серпня 2022 року здійснюється за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце [INFO] за участю [PERSON] , внаслідок якої загинув [PERSON] , є страховим випадком, у МТСБУ виник обов`язок здійснити регламентну виплату утриманцям померлого за шкоду, завдану водієм мотоцикла марки «MUSTANG-FORTUNE-WING», не зареєстрованого, яка пов`язана зі смертю [PERSON] .. При цьому, відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду/тощо є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування та суперечить вимогам чинного законодавства. Отже, судом втановлено, що позивачі мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Разом із цим, судом встановлено, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , а в матеріалах справи відсутні докази про доходи останнього та його можливість утримувати [PERSON] , як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги, як того вимагає зазначений вище п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд погоджується з доводами відповідача про те, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача [PERSON] на утриманні свого загиблого сина [PERSON] , його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих [PERSON] як утриманцю внаслідок втрати годувальника. Із наданої суду довідки №144, виданої 02 вересня 2022 року виконкомом Підволочиської селищної ради Тернопільського району, вбачається, що позивач [PERSON] постійно не проживала разом із сином [PERSON] . Довідка про доходи №6124 189 4557 0137, видана пенсіонеру [PERSON] , підтвержує те, що в період з лютого 2022 року по липень 2022 року, позивач отримувала пенсію, яка не була меншою, ніж прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. При цьому, матеріали справи не містять доказів надання МТСБУ всіх визначених у п. 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодуванням [PERSON] . Аналізуючи вищенаведене в сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, так і те, що син [PERSON] надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування. Для отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника позивачу необхідно було надати страховику наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до ДТП, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте, позивач не надала відповідачу всіх необхідних для виплати страхового відшкодування документів. Суд звертає увагу, що сам факт досягнення пенсійного віку позивачем [PERSON] , перебування її на пенсійному забезпеченні у зв`язку з досягненням такого віку не підтверджує ту обставину, що вона перебувала на утриманні загиблого сина [PERSON] . Отже, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів про те, що вона перебувала на утриманні свого сина. Проте, відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] було понесено витрати на поховання загиблого сина у розмірі 17350 гривень, що підтверджено належними та допустимими доказами, які наведені вище (квитанція до прибуткового касового ордера, видаткова накладна та витяг з ЄДРФОП). Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання, які здійснила позивач [PERSON] у розмірі 17350 гривень, що не перевищує страхового ліміту. З приводу здійснення страхового відшкодування одноразовим платежем суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина перша статті 1202 ЦК України передбачає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. КЦС ВС у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 686/1866/22 (провадження № 61-2968св23) зазначив, що страхове відшкодування особі, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років)), може здійснюватися одним із таких способів: 1) шляхом виплати щомісячних платежів до досягнення особою відповідного віку, за умови відсутності випадків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, для стягнення одноразового платежу; 2) шляхом виплати одноразової виплати (але не більше як за три роки наперед) у разі існування випадків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, та подальшої виплати щомісячних платежів до досягнення особою відповідного віку із виключенням суми одноразової виплати. У постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Разом із цим, у позовній заяві представник відповідача жодним чином не обгрунтовує наявність підстав для здійснення страхового відшкодування одноразовою виплатою, а не щомісячними платежами. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту вказаної норми, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Однак, суду, окрім довідки №263 від 28.02.2023 року про перебування на обліку як одержувач допомоги дітям померлого годувальника, не надано жодної інформації щодо матеріального становища [PERSON] , її доходів та можливості здійснювати матеріальне забезпечення [PERSON] та [PERSON] . А тому суд вважає вимоги [PERSON] в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] про здійснення страхового відшкодування одноразовим платежем необґрунтованими, проте, визнає за можливе стягувати таке страхове відшкодування щомісячно. Щодо наданого представником розрахунку сум, які необхідно стягнути, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на утриманні [PERSON] перебувало двоє осіб - діти: [PERSON] та [PERSON] . Вище зазначено, що мати [PERSON] не вважається судом такою, яка перебувала на утриманні свого сина [PERSON] . Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень (ст. 8). Отже, враховуючи положення п. 27.2. ст. 27 Закону №1961-IV, страхове відшкодування утриманцю - доньці загиблого, [PERSON] , становить 117000 грн, утриманцю - сину загиблого, [PERSON] , становить також 117000 грн. Представником позивачів заявлено до стягнення страхове відшкодування у розмірі по 78000 грн на кожну дитину. Крім того, в останній заяві про збільшення позовних вимог, поданій до суду 18.07.2023 року, яку суд приймає та розцінює як таку, що подана до початку першого судового засідання відповідно до норм ЦПК України, представник позивача просить стягнути, окрім страхового відшкодування, пеню та 3% річних, про що також зазначалося і в позовній заяві, покликаючись на ст. 36 Закону Закону №1961-IV, ст. 625 ЦК України, та додає розрахунок цих сум. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Також судді ВС підкреслюють, що у пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Проаналізувавши долучені розрахунки, суд знайшов підстави для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] - 4349,38 гривень пені, 310,87 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу, 794,70 гривень інфляційних втрат; на користь [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] та [PERSON] - 49150,68 гривень пені, 2949,04 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу, 6983,60 гривень інфляційних втрат. Разом з тим, судом при розрахунку інфляційних втрат встановлена сума - 8287,47 грн. Проте, представником позивачів заявлено до стягнення 6983,60 гривень інфляційних втрат. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Крім того, у позовній заяві представник позивачів просить стягнути з відповідача судові витрати в загальному розмірі 20000 гривень. Згідно з положеннями ст. 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат, представник позивачів надала договори про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року: №10-1/23, укладений між [PERSON] та адвокатом Гудз Роксоланою Андріївною, №10/23, укладений між [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , та адвокатом Гудз Роксоланою Андріївною. У п. 6.1 договору №10-1/23 від 08 лютого 2023 року сторони домовилися, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 8000 гривень. Згідно з п. 6.1 договору №10-23 від 08 лютого 2023 року, сторони домовилися, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 12000 гривень. До позовної заяви додано попередній розрахунок суми судових витрат, складений адвокатом Гудз Р.А., згідно з яким сума понесених витрат позивачем [PERSON] , становить за: вивчення матеріалів справи - 2000 грн, підготовку та написання позовної заяви - 3000 грн, підготовку інших процесуальних документів - 3000 грн. Відповідно до попереднього розрахунку сума судових витрат, складеного адвокатом Гудз Р.А., понесених позивачем [PERSON] , становить за: вивчення матеріалів справи - 4000 грн, підготовку та написання позовної заяви - 4000 грн, підготовку інших процесуальних документів - 4000 грн. В силу ч.ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Із розрахунку суми вартості послуг за надану правничу допомогу вбачається, що адвокатом надавалися ідентичні послуги за одним позовом, вивчення матеріалів справи, підготовка та написання позовної заяви та підготовку інших процесуальних документів, здійснювалися в межах однієї справи пов`язаних між собою вимогами позивачів. Детального розрахунку суми гонорару за надання вищеперелічених послуг адвокатом не надано. На підставі вищенаведеного, суд, вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, виходячи із критерію їх співмірності та розумності, вважає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які позивачі понесли, підлягає до часткового задоволення, а саме шляхом стягнення із відповідача на користь позивачів витрат пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в сумі 12000 грн, а саме: 4000 грн за договором про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року №10-1/23, укладеним між [PERSON] та адвокатом Гудз Р.А., та 8000 грн за договором про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року №10/23, укладеним між [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , та адвокатом Гудз Р.А. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , яка діє як законний представник неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] , до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial