Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так 10.10.2014 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] було Заяву (оферту) № 200122046 (надалі - Кредитний договір), згідно якого ПАТ "Банк Михайлівський" надало, а [PERSON] отримала Картку з кредитним лімітом у розмірі 14957.71 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім гривень сімдесят одну копійку) грошових коштів (копія додається). 12.07.2016 ПАТ "Банк Михайлівський" було визнано неплатоспроможним та ліквідовано. Із виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича №76709 від 01.06.2021 Позивачу стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АВАНСАР" (далі - Відповідач) код ЄДРПОУ 40199031 набув право на стягнення з Позивача грошових коштів у сумі 56705,04 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ять гривень чотири копійки), якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ФАГОР" код СДРПОУ 40202955 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/052020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПЛАДЕЯ" код СДРПОУ 40210636 відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" код СДРПОУ 38619024 на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200122046 від 10.05.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦПК боржник має бути обов`язково письмово повідомлений про укладення такої угоди й що він має виконати свої боргові зобов`язання перед уже перед новим кредитором, про шо Позивача жодного разу не було повідомлено. Тобто, всі вищевказані Договори факторингу при відступлені права вимоги були укладені з порушенням вимог діючого законодавства. 05.08.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. відкрито виконавче провадження за №69577060 за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 76709 від 01.06.2021 року та в межах зазначеного виконавчого провадження постановою приватного виконавця про звернення стягнення на кошти на рахунок боржника. Однак, зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] заборгованості вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Нотаріус зазначену обставину не перевірив і незаконне вчинив виконавчий напис, у зв`язку із чим виникає необхідність визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, а також справу розглянути у її відсутність. Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. На підставі викладеного, суд уважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідача та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що Так 10.10.2014 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] було Заяву (оферту) № 200122046 (надалі - Кредитний договір), згідно якого ПАТ "Банк Михайлівський" надало, а [PERSON] отримала Картку з кредитним лімітом у розмірі 14957.71 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім гривень сімдесят одну копійку) грошових коштів (копія додається). 12.07.2016 ПАТ "Банк Михайлівський" було визнано неплатоспроможним та ліквідовано. Із виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича №76709 від 01.06.2021 Позивачу стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АВАНСАР" (далі - Відповідач) код ЄДРПОУ 40199031 набув право на стягнення з Позивача грошових коштів у сумі 56705,04 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ять гривень чотири копійки), якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ФАГОР" код СДРПОУ 40202955 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/052020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПЛАДЕЯ" код ЄДРПОУ 40210636 відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" код ЄДРПОУ 38619024 на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200122046 від 10.05.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та [PERSON] . Однак доказів повідомлення боржника про перехід прав та обов`язків від Публічне акціонерне товариство "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АВАНСАР" суду не надано. 01 червня 2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено нотаріальний напис №76709 відповідно до якого з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АВАНСАР" (код ЄДРПОУ 40199031, місце знаходження: 04053 м. Київ, вул. Кудрявський узвіз б. 5-Б, офо. 501/5) якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ФАГОР" код ЄДРПОУ 40202955 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/052020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПЛАДЕЯ" код ЄДРПОУ 40210636 відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" код ЄДРПОУ 38619024 на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200122046 від 10.05.2016, стягнуто 14957 гривень 71 копійка - заборгованість за тілом кредиту, 39997 гривень 33 копійки - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 900 гривень - пеня. 05.08.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. відкрито виконавче провадження за №69577060 за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 76709 від 01.06.2021 року та в межах зазначеного виконавчого провадження постановою приватного виконавця про звернення стягнення на кошти на рахунок боржника. Cуд приходить до висновку, що вищевказаний виконавчий напис було видано з порушенням законодавства зважаючи на наступне. Приписами ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Із врахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц визначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно із правовою позицією, викладено Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/2008414 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у Постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису вже є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Поруч з цим позивач звертаючись до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вказує на те, що пред`явлена відповідачем сума заборгованості є спірною, зокрема заперечує суму нарахованих процентів за користування кредитом, а приватним нотаріусом на момент вчинення ним виконавчого напису належним чином не перевірено та не встановлено дотримання всіх необхідних умов безспірності заборгованості. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих нотаріусу документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17, від 19.03.2021р. у справі № 750/3781/20). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Так, для вчинення напису обов`язковою умовою є надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17. Необхідно відзначити, що матеріали справи не містять жодних відомостей щодо повідомлення позивача у справі як боржника про наявну заборгованість за кредитним договором, зокрема шляхом скерування йому відповідачем вимоги про усунення порушень взятих на себе кредитних зобов`язань та доказів того, що на момент вчинення виконавчого напису, що позивач не менш ніж за тридцять днів до вчинення оспорюваного виконавчого напису був ознайомлений із розміром заборгованості за кредитним договором та відповідно не був позбавлений можливості добровільно у досудовому порядку усунути допущені порушення чи пред`явити заперечення щодо розміру заборгованості відповідачу як новому кредитору, оскільки тільки у випадку якщо жодна із вищеперелічених дій не виконана боржником, заборгованість вважається безспірною. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник повідомлявся належним чином про заміну кредитора у зобов`язанні. Відповідачем у поданому відзиві не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Верховний Суд у справі № 569/8884/17, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною. Крім цього, із матеріалів справи не надається за можливе встановити, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи (та які саме) щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними. Отже, судом встановлено, що нотаріусу не лише не було надано всіх документів необхідних для вчинення ним виконавчого напису, але і сума заборгованості позивача перед відповідачем станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, не була безспірною, і доказів протилежного суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved