Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернулась 27.03.2023 р. до суду з вищевказаним позовом, який уточнювала в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що вона є бабусею [PERSON] , [INFO] . Її син - [PERSON] з відповідчем [PERSON] перебував у фактичних шлюбних стосунках, під час яких у них народилась донька. Коли син розпочав з відповідачем фактичні шлюбні відносини, [PERSON] вже мала дитину - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , який покинув свою родину в 2009 р., виїхав на постійне місце проживання до російської федерації, його фактичне місце перебування не відомо. [PERSON] з [PERSON] проживали та були зареєстровані з дітьми за адресою: [ADDRESS] , а в 2014 р. вимушені були переміститись до Запорізького регіону та проживали без реєстрації в [ADDRESS] . Після початку повномасштабної війни, відповідача з дітьми син відправив до [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Наприкінці червня відповідач з дітьми повернулась до України та стала проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згодом [PERSON] почала зловживати спиртними напоями, місяцями не з`являлась вдома. Мати тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не цікавиться їх життям і здоров`ям, не спілкується з ними у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, матеріально не забезпечує. Батько [PERSON] також тривалий час ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по відношенню до сина. У зв`язку з такою поведінкою відповідачів, позивач була вимушена звернутися до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, яка своїм наказом прийняла рішення про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в її родину до прийняття рішення про влаштування дітей. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст..ст.150, 155, 164, 165, 166, 180 СК України, за позовом [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи (фізичної чи юридичної) або установи під піклування якої будуть передані діти, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.04.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11.05.2023 р. 11.05.2023 р. підготовче судове засідання відкладено на 20.06.2023 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 20.06.2023 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 18.07.2023 р. 18.07.2023 р. розгляд справи відкладено на 31.07.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити позовні вимоги, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданими копіями свідоцтв про народження (а.с.8,9). Батьком [PERSON] у свідоцтві про народження зазначено відповідача [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, батьком [PERSON] є [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.10). Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.11) та, відповідно, бабусею [PERSON] . На підставі наказу служби (управління) у справах дітей № 59 від 13.01.2023 р. (а.с.12) малолітніх [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дітей. Відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Обставини, зазначені позивачем в позові, відповідачами в процесі розгляду справи належними доказами не спростовані (ст.ст.12, 80 ЦПК України). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до [PERSON] та [PERSON] , та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.49-51). У висновку, зокрема, зазначено, що малолітні повідомили членам комісії наступне. Проживають однією родиною разом з бабусею та дідом. З матір`ю не спілкуються, оскільки мама зловживає алкогольними напоями. По довгу не бачать матір, вона зрідка з`являється у гуртожитку, а коли з`являється то в стані алкогольного сп`яніння і будь-яке бажання поспілкуватися з дітьми відсутнє. Підтримали бабусю в намірі позбавити батьківських прав матір. Щодо батька неповнолітній [PERSON] повідомив, що вже дуже давно його не бачив та не спілкувався, більше 10 років. Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками та інтереси неповнолітніх дітей, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Ч.2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.182 СК України визначено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені вище положення діючого законодавства у сукупності із наданими доказами свідчать про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції була звільнена, відтак, відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 2147,20 грн. (по 1073,60 грн. за кожну позовну вимогу) за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , а з відповідача [PERSON] 1073,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved