Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

КП «Носівка-Комунальник» звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що з 10 квітня 2019 року відповідач працював на підприємстві на посаді тракториста. 12 лютого 2021 року з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода при наступних обставинах: близько 9 години в м. Носівка Чернігівської області по вул. Суворова [PERSON] , який працював водієм-трактористом КП «Носівка-Комунальник» Носівської міської ради, будучи при виконанні трудових обов`язків, керував трактором «Беларус-320.4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення пунктів 2.3 «б» та 13.1 ПДР України не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення відвалом трактора з правим боком автомобіля «HYUNDAI Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був припаркований на краю проїзної частини, у результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2022 року з КП «Носівка-Комунальник» на користь потерпілого [PERSON] було стягнуто 27 148,80 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначені суми були повністю перераховані на користь потерпілого. КП «Носівка-Комунальник» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь в порядку застосування права зворотної вимоги (регресу) відшкодовану шкоду, завдану останнім при виконанні трудових обов`язків, у загальній сумі 28 148,80 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 3-4) вбачається, що у період з 10 квітня 2019 року до 4 жовтня 2021 року [PERSON] працював у КП «Носівка-Комунальник» на посаді тракториста. У судовому засіданні встановлено, що: - 12 лютого 2021 року близько 9 години в м. Носівка Чернігівської області по вул. Суворова [PERSON] , будучи при виконанні трудових обов`язків, керував трактором «Беларус-320.4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення пунктів 2.3 «б» та 13.1 ПДР України не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення відвалом трактора з правим боком автомобіля «HYUNDAI Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був припаркований на краю проїзної частини. Автомобіль отримав механічні ушкодження; - постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2021 року, яка набрала законної сили 13 квітня 2021 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн; - рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2022 року, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов [PERSON] , стягнуто з комунального підприємства «Носівка-Комунальник» Носівської міської ради на користь [PERSON] 27 148,80 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 4 та 7 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вищезазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки встановлені постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2021 року та рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2022 року, які набрали законної сили. У судовому засіданні встановлено, що КП «Носівка-Комунальник» у повному обсязі виконало рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2022 року у справі № 741/539/21 (провадження № 2/741/46/22), сплатило на користь [PERSON] 27 148,80 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-14). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку застосування права зворотної вимоги (регресу) підлягає стягненню завдана відповідачем при виконанні трудових обов`язків шкода в розмірі його середнього місячного заробітку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. У абзаці 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку вказано, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Відповідно до абзацу 1 пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У судовому засіданні встановлено, що скупний дохід [PERSON] у грудні 2020 року становив 8 577,42 грн., а у січні 2021 року - 10 052,06 грн. Кількість фактично відпрацьованих протягом грудня 2020 року та січня 2021 року робочих днів становить 41 (22+19) день. Виходячи із зазначених вихідних даних судом встановлено, що середній місячний заробіток [PERSON] у грудні 2020 року - січні 2021 року становив 9 314,74 грн, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданих збитків в порядку регресу. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 481 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 2). Позовні вимоги Банку задоволено на 33,09 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 820,96 грн.

Outcome: partial