Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

15.05.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.04.2019 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання спільної доньки в розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з 16.05.2018 року. Вказане судове рішення було пред`явлено в органи ДВС. Разом з тим, [PERSON] свого обов`язку по сплаті аліментів не виконує, а тому в нього за період з травня 2018 року по березень 2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 59679,69 грн., яка існує по даний час. Враховуючи наведене та заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 36), просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 59679,69 грн., а також понесені нею судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 5000 грн. (а.с. 26). В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги у зменшеному розмірі підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, суду пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів у нього виникла через наявні боргові зобов`язання перед третіми особами, які з`явилися в період перебування з позивачкою у шлюбі. При цьому, вказані зобов`язання він виконує самостійно, а тому його вини у виникненні заборгованості по аліментах немає. На підтвердження даної обставини будь-які докази у нього відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). 26.06.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення в цивільній справі № 161/7544/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з 16.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Вищевказаний виконавчий пред`явлений стягувачем до примусового виконання у Луцький РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) та на його підставі здійснюється виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № [NUMBER], у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки загальний розмір якої за період з 16.05.2018 року по квітень 2023 року становить 59679,96 грн. (а.с. 9). Жодних докази того, що спірна заборгованість по сплаті аліментів виникла через існування об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасну сплату таких, відповідачем [PERSON] суду не надано. Таким чином суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № [NUMBER] виникла саме з вини відповідача. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16 сформовано правову позицію щодо порядку розрахунку пені, згідно якої, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Як вбачається із наданого стороною позивача розрахунку пені за прострочення відповідачем [PERSON] сплати аліментів за період з травня 2018 року по березень 2023 року, такий у повній мірі відповідає вимогам, які визначені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16 (а.с. 37). Варто врахувати, що при обрахунку неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, стороною позивача було взято до уваги факт сплати відповідачем у виконавчому провадженні № [NUMBER] платежів у червня 2019 року в сумі 4522,61 грн., у вересні 2019 року в сумі 2994 грн., у грудні 2019 року в сумі 10050,25 грн. та у квітні 2023 року в сумі 6053,18 грн. З урахуванням права позивача на стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 59679,69 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 27.04.2023 року між адвокатом Тростянчук Т.В. та Линник О.Л. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги у спорі, який виник у клієнта та [PERSON] у зв`яску з несплатою останнім аліментів на утримання дитини та на виконання умов якого позивачкою було сплачено своєму представнику 5000 грн. (а.с. 27, 29). Як вбачається з акту прийому-передачі результатів наданих правничих послуг на підставі вищевказаного Договору № 27/04/23 від 27.04.2023 року, адвокатом було надано позивачці наступні послуги: консультація - 30 хв. вартістю 500 грн.; ознайомлення із документами, які стосуються предмету спору - 2 год. вартістю 2000 грн.; підготовка та складення позову - 2500 грн. (а.с. 28). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, які відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем у ході розгляду справи не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 141, 180, 196 СК України,

Outcome: approved