Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

06.07.2021 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від представника позивача до відповідача, в якій представник позивача просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за Договором позики № 3261271, від 08.10.2018 року, в сумі 108 319,37 грн; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. 11.10.2021 року Чернігівський районний суд Чернігівської області ухвалив заочне рішення, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермарет заборгованість за договором позики № 3261271 від 08.10.2018 року в сумі 198 319,37 грн, станом на 01.06.2021 року, яка складається з: 3 000 грн - заборгованість за основною сумою позики; 97 986,56 грн - заборгованість по комісії; 5 169,94 грн - заборгованість по інфляційним втратам, 2 162,87 грн - заборгованість по 3 % річних. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 270,00 грн. 02.02.2023 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла заява про перегляд заочного рішення від [PERSON] , в якій він зазначив те, що був не обізнаний про розгляд справи, оскільки жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду він не отримував та не знав про сам факт наявності справи та судових засідань, що позбавило його права подати до суду докази, якими він заперечує проти позову, звернувшись з заявою про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 09.02.2023 року заява про перегляд заочного рішення прийнята та призначена до розгляду. Ухвалою суду від 15.03.2023 року [PERSON] поновлено строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення. Заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено та заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області, від 11.10.2021 року, по цивільній справі № 751/4834/21 (провадження № 2/748/781/21) за позовом ТОВ «ФК Супермаркет» до [PERSON] , про стягнення заборгованості, скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, в зв`язку з чим, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, суд встановив. 08.10.2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] укладено договір позики № 3261271 в електронній формі. Відповідно до умов якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надає [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 грн., які останній зобов`язується повернути до 09.11.2018 року включно, зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 0,01 % від суми позики (п. 2.1., 2.2. Договору позики) /а.с.12-16,17/. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом п. 8.5. договору позики № 3261271 від 08.10.2018 року передбачено, що зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету; Кредитора - Логін та Пароль Позикодавця. Пунктом 8.6. цього договору встановлено, що Сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Входячи з вищезазначеного, договір позики № 3261271 від 08 жовтня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Повідомленням № 4838-ВП від 24.06.202021 року підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень /а.с.10/. Дана сума перерахована на підставі угоди між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» № ВП-081216-2 від 08.12.2016 року. Отже, Позивач свої зобов`язання за договором позики № 3261271 від 08.10.2021 року виконав і надав кошти позичальнику в повному обсязі. Відповідно до п.4.2.2 договору позики, позичальник зобов`язаний вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та комісію. За п. 4.2.2.2 цього договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 100 (сто) відсотків від вказаної у п. 2.2.1. даного Договору суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашення власної заборгованості за цим Договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4. Договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» розрахунку заборгованості /а.с.8,9/, станом на 01.06.2021 року [PERSON] має заборгованість за договором позики № 3261271 від 08.10.2018 року у розмірі 108319 грн. 37 коп., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 97986,56 грн - заборгованість по комісії, 5169,94 грн - заборгованість по інфляційним втратам, 2162,87 грн - заборгованість по 3% річних. Відповідно до графіку розрахунків заборгованості за договором позики № 3261271 від 08.10.2021 року сукупна вартість позики складає 3000 грн., проценти за користування позикою складають 1501,93 грн. /а.с.17/. Відповідач, у заяві про перегляд заочного рішення, звертає увагу на строки позовної давності і стверджує той факт, що звернення із позовною заявою до суду з пропущеним 3-річним строком позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у зв`язку з порушенням графіку платежів за кредитним договором, умови якого передбачають дострокове повернення споживачем коштів у разі прострочення зобов`язання, термін повернення кредиту змінюється, і саме з цього моменту починається відлік строків позовної давності. Проте, відповідач зобов`язався повернути кредит до 09.11.2018, а позивач звернувся до суду з позовом 30.06.2021 /а.с.21/, тобто в межах 3-річного строку позовної давності. Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 97986,56 грн. за період з 12 жовтня 2018 року по 01 червня 2021 року, позивач обґрунтовував цю суму заборгованості умовами договору позики. Так, відповідно до пунктів 4.2.2.1, 4.2.2.2 Договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50 відсотків від вказаної суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашанні позики. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Між тим, умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісію суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. За такого, позивачем не обґрунтовано нарахування комісії у розмірі 97986,56 грн., а відтак і не підлягають стягненню з Позичальника. Крім того, позивачем було нараховано 3% річних за період з 12 жовтня 2018 року по 31 травня 2021 року у розмірі 2162,87 грн., між тим, як вбачається з розрахунку нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з дати укладання договору позики, що не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. За такого 3% річних необхідно нараховувати з 09 листопада 2018 року по 31 травня 2021 року і його розмір складатиме 230,30 грн. ( 13,07 грн (3000 грн х 3% : 365дн х 53дн) + 90 грн (3000 грн х 3 % : 365дн х 365дн) + 90 грн (3000 грн х 3 % : 366дн х 366дн) + 37,23 грн (3000 грн х 3 % : 365дн х 151дн) . Що стосується нарахування позивачем інфляційних витрат у розмірі 5169,94 грн. то в розрахунку, наданому позивачем, взагалі не зазначено на яку суму заборгованості їх було нараховано та який індекс інфляції було застосовано, а відтак підлягають нарахуванню на суму позики 3000 грн. за період з 09 листопада 2018 року по 31 травня 2021 року із застосуванням індексу інфляції 118,523% (101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30%) та складають 555,69 грн. (3000.00 грн. х (118,523%/ 100%) - 3000.00 грн.). Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики становить 3785,99 грн. з яких: 3000 грн - заборгованість за позикою; 230,30 грн. - 3% річних; 555,69 грн. - інфляційні втрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір, пропорційно задоволених позовних вимог, в сумі 79,34 грн слід стягнути на користь позивача, як того вимагає ч. 3 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial