Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в інтересах якої діє адвокат Константінова Т.М. звернулася до суду з позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] являється рідною бабою [PERSON] , який помер [INFO] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] є матір`ю померлої [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , яка орієнтовно коштує 156000,00 грн. (будинок будували ще батьки позивача за свого життя). Вартість майна визначається за погодженням між власниками, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість майна визначена позивачем виходячи з ринкової вартості на будинки у даній місцевості та із врахуванням року побудови будівель. Після смерті онука [PERSON] звернулася до нотаріуса з метою отримання спадщини, але отримала відмову, так як спадкоємцем першої черги є тільки [PERSON] . Позивач вважає, що вона має право на спадщину як спадкоємець першої черги за правом представлення, у зв`язку з чим, звертається до суду за відновленням свого права у якості спадкоємця. Окрім того, позивач одноособово здійснила витрати на поховання онука, проведення поминальних обідів, облаштування могили померлого та утримання спадкового майна, а тому має право на відшкодування 1/2 частини коштів від понесених нею витрат. Позивач здійснила такі витрати: оплата труни та інших ритуальних речей, необхідних для ритуалу поховання за православними канонами - 10350,00 + 940,00 = 11290,00 грн.; оплата поминального обіду (9 днів після смерті) - 4500,00 грн.; оплата поминального обіду (річниця смерті [PERSON] ) - 2955,00 грн.; виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на ім`я [PERSON] - 11476,00 грн. Всього позивачем витрачено: 30221,00 грн. 1/2 частина витрат складає 15110,50 грн. Утримання спадкового домоволодіння 251,06 + 349,92 + 115,36 + 11115,06 + 481,32 = 12312,72 грн. / 3 = 4104,04 грн. - розмір витрат, що підлягає сплаті відповідачем як власником (спадкоємець після смерті [PERSON] ) + 2052,12 грн. (розмір витрат, що підлягає сплаті відповідачем, як спадкоємцем, після смерті [PERSON] ) = 6156,16 грн. Розмір відшкодування, що підлягає стягненню із другого спадкоємця складає 21266,66 грн. З огляду на вказані обставини, позивач просить визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь кошти в сумі 21266,66 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 26.01.2023, задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Стеблини Сергія Вячеславовича належними чином завірені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.40). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.02.2023 повторно витребувано у приватного нотаріуса Стеблини Сергія Вячеславовича належними чином завірені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.58-59). На виконання ухвали суду про витребування доказів, 21.02.2023 від приватного нотаріуса Стеблини Сергія Вячеславовича надійшли належними чином завірені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.64-102). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті та задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків (а.с.125-126). Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, оскільки даний будинок належав її покійному чоловікові, який подарував його їх покійній дочці [PERSON] . Крім того, вона здійснювала догляд за онуком [PERSON] та його поховала, а відповідач ніякої допомоги не надавав. Представник позивача - адвокат Константінова Т.М. в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві, оскільки позивач має право на спадкування після смерті онука [PERSON] за правом представлення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача - адвокат Васянович В.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову через його безпідставність, оскільки позивач не має права на спадкування за правом представлення, так як є бабою [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає дану сім`ю давно. Спочатку почала хворіти [PERSON] , на лікування якої потрібно було великі суми коштів. Чоловік покійної [PERSON] на той час не працював. Позивач вимушена позичати гроші в борг і повертала їх тяжко. Але лікування не дало результатів і [PERSON] померла. Пізніше помер і внук позивачки [PERSON] . Весь тягар на лікування, поховання взяла на себе [PERSON] . Батька покійного [PERSON] довгий час не було поряд з сином, оскільки після смерті [PERSON] він знайшов іншу дружину і виїхав проживати до неї. У спірному будинку проживали позивач, її внук [PERSON] та його дружина. [PERSON] хворів довго, а батько участі у лікуванні не приймав. Відповідача покликали перед самою смертю сина, він приїхав і наступного дня [PERSON] помер. [PERSON] на похованні був, але допомоги не надавав і пам`ятник не встановлював. Пам`ятний знак встановила [PERSON] . За утримання будинку, комунальні послуги також платила [PERSON] , організовувала поминальні обіди. На даний час в будинку проживають квартиранти, які платять орендну плату [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з [PERSON] проживають разом з 2015 року, а [PERSON] бачила один раз. Приїжджали до м. Канів у 2017 році, коли знайомилися з сином та невісткою, а потім у 2020 році, коли хотіли оформити спадщину після смерті [PERSON] проте нотаріус повідомив, що вони не зможуть це зробити оскільки [PERSON] повідомила про намір звернутися до суду. Вони пішли до позивачки для розмови, проте порозумітися не вдалося. В минулому році [PERSON] дізналась адресу відповідача і звернулася до суду з позовною заявою. Лише 1 серпня [PERSON] зателефонувала [PERSON] і повідомила, що [PERSON] хворий. Відповідач відразу виїхав у м. Канів і був там до смерті сина, до 9 серпня. Про хворобу [PERSON] вони не знали раніше. Після 10 серпня відповідач поїхав додому. Син та невістка після своєї смерті залишили багато боргів за комунальні послуги, близько 12000,00 грн. [PERSON] заплатила борг, а свідок переслала їй в рахунок компенсації 5000,00 грн. Потім в будинок заселили квартирантів, які платили орендну плату в розмірі 2000,00 грн. щомісяця. За період з жовтня по липень (10 місяців) орендну плату отримувала лише [PERSON] , щоб компенсувати її витрати. На даний час [PERSON] отримує 1300,00 грн. за оренду будинку, а решту [PERSON] . [PERSON] виїхав з м. Канева в липні-серпні 2014 року і з тих пір комунальних платежів не сплачував. З сином у нього були близькі стосунки. Син продав автомобіль, від частки якого відповідач відмовився на користь [PERSON] . Хотіли самі встановити пам`ятник, проте [PERSON] сама вирішила поставити пам`ятник внуку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що сторін знає 24 роки. 24 роки тому у спірному будинку проживали батьки [PERSON] , точніше мати. Після смерті матері позивачки в даний будинок переїхала [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] . Вони зробили там перепланування, ремонт. [PERSON] здійснювала торгівлю на ринку, вся родина трималась на ній. Після смерті [PERSON] в будинку проживав [PERSON] та до нього переїхали діти, які продали квартиру і проживали там близько трьох років. Потім [PERSON] через мережу інтернет познайомився з жінкою і вирішив переїхати до неї жити. Точної дати переїзду відповідача не пам`ятає, але [PERSON] ще не хворів. В той же час продали автомобіль. [PERSON] хворів не довго, але він вів аморальний спосіб життя. [PERSON] бувало телефонувала та говорила, що в [PERSON] «ломка». Свідок часто возив [PERSON] в лікарню. Знає, що поминальні обіди допомагала організовувати родичка позивачки. [PERSON] приїздив на сам обід. Також йому відомо про наявність боргів за утримання будинку, навіть було відключення світла. Оплачувала всі борги [PERSON] , як і лікування [PERSON] , і його поховання та обіди. Могила покійного [PERSON] облаштована, стоїть пам`ятник, який поставила позивачка. В будинку рік проживають квартиранти, які здійснюють оплату і позивачу і відповідачу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] і [PERSON] давно. [PERSON] жив зі своїм батьком [PERSON] . Потім відповідач одружився і син став проживати в спірному будинку сам. Коли [PERSON] захворів, позивач зателефонувала [PERSON] і повідомила про хворобу. Проте відповідач повідомив, що приїде тижнів через два, як піде у відпустку. Але не приїздив і навіть не телефонував. [PERSON] лікувала внука сама, в нього було онкологічне захворювання легень. Пізніше [PERSON] все ж таки приїхав, але коштів не давав ні на лікування, ні на поховання. Обіцяв встановити пам`ятний знак, але не виконав свою обіцянку. Встановила пам`ятник [PERSON] , яка влаштовувала також і поминальні обіди. Наявні борги по комунальних платежах також сплачувала [PERSON] [PERSON] частину суми позивачу компенсував, проте скільки - їй не відомо. На даний час у будинку проживають квартиранти, які спочатку сплачували порівну позивачу і відповідачу, але потім почали платити [PERSON] на 300,00 грн. більше, оскільки останній вважав, що в нього більша частина. Коли в будинок заїхали проживати квартиранти, відповідач декілька місяців не брав своєї частини коштів у позивача, щоб компенсувати частину витрат. На даний час квартиранти платять [PERSON] 1000,00 грн., а [PERSON] 1300,00 грн. Які відносини були в [PERSON] з сином - він не знає. При похованні [PERSON] всі чеки не збереглися, але витрати були значно більші, ніж заявлені в позові. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] , що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00026497286 та № 00026497051 (а.с.11, 12-13); Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.14); свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 29.05.2020 (а.с.19); свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.02.1971 (а.с.20). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у м. Черкаси, Черкаської області, актовий запис про смерть № 342 від 23.12.2014 (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] ; автомобіль марки FORD TRANSIT, випуску 2003 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та житловий будинок [ADDRESS] . Вказану спадщину поділили між собою [PERSON] (син), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (мати), а саме: 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] , 2/3 частки автомобіля марки FORD TRANSIT, випуску 2003 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] ; 1/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] , 1/3 частки автомобіля марки FORD TRANSIT, випуску 2003 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] ; 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] , на підставі договору про поділ спадкового майна від 23.06.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 874, виданого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. (а.с.85-зворот-86). [INFO] помер [PERSON] у м. Канів, Черкаської області, актовий запис про смерть № 259 від 09.08.2019, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.21). 17.09.2019 до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Стеблини С.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його батько [PERSON] (а.с.64-зворот-65). Крім того, в матеріалах спадкової справи № 34/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] міститься заява [PERSON] з проханням нотаріуса не видавати свідоцтво на спадщину [PERSON] , так як вона планує звертатись до суду (а.с.71-зворот). Проте, ні в матеріалах спадкової справи, яка витребовувалась судом, ні в матеріалах даної цивільної справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Також відсутня заява [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачу [PERSON] постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не видавалась, оскільки, як зазначено представником позивача, позивачка зверталась до приватного нотаріуса в усному порядку. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступного. У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19). Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Відповідно до ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування за правом представлення врегульовано статтею 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Крім того, Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 по справі №554/3192/16-ц висловлена правова позиція про те, що при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, здійснюють нотаріуси або уповноважена на це посадова особа. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена, це може бути підставою для відмови у позові. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 182/8267/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 643/20546/14-ц, від 13 травня 2022 року у справі № 552/4460/20, від 19 травня 2022 року у справі № 636/1853/18, від 25 травня 2022 року у справі 298/1618/19. Матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] для вирішення питання про видачу нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , як і доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину позивачу. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пояснення позивача та її представника, згідно яких позивач зверталась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини та відмови їй нотаріусом, суд не приймає, оскільки доказом вказаних обставин повинен бути відповідний документ (лист, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії). Доказів неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у позасудовому порядку суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено, що її права порушено, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів існування перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, що вказувало б на виникнення цивільно-правового спору, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення коштів суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] і [PERSON] здійснила його поховання, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Витрати [PERSON] з організації та поховання [PERSON] склали: оплата труни та інших ритуальних речей, необхідних для ритуалу поховання за православними канонами - 10350,00 + 940,00 = 11290,00 грн.; оплата поминального обіду (9 днів після смерті) - 4500,00 грн.; оплата поминального обіду (річниця смерті [PERSON] ) - 2955,00 грн.; виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на ім`я [PERSON] - 11476,00 грн., що підтверджується товарними чеком від 08.08.2020 про оплату поминального обіду (а.с.9), накладною № 9 від 09.03.2021 за пам`ятник (а.с.9), товарними чеками від 09.08.2019 за організацію поховання (а.с.9 зворот), товарним чеком від 20.09.2019 за поминальний обід (а.с.10). Як вже встановлено з матеріалів спадкової справи, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його батько [PERSON] . Згідно з ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року, поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. В силу ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Так, згідно Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 р. за №1111/9710, до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Зі змісту вказаних норм законодавства також вбачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальні обіди не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 554/1793/15-ц. Відповідно до ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. При покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця необхідно враховувати, що такі витрати повинні бути розумними, в тому числі щодо їх розміру та необхідності здійснення. Аналогічне зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018 року (справа № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, провадження №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, провадження №61-2424св18). Отже, витрати здійснені позивачкою на поминальні обіди, згідно товарного чеку від 08.08.2020 в сумі 2955,00 грн. та товарного чеку від 20.09.2019 в сумі 4500,00 грн., які проводилися після поховання та річниці смерті, не належать до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці відповідно до статті 1232 ЦК України, а тому такі витрати стягненню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення витрат на поховання підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 11383,00 грн. (10350,00 / 2 + 940,00 / 2 + 11476,00 / 2 = 11383,00 грн.) в рахунок відшкодування витрат на поховання [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів витрат позивача за утримання спадкового майна, суд виходив з наступного. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] належить 1/3 частки спірного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] . Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Аналіз вищезазначених норм вказує, що у спадкоємця, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, виникає обов`язок звернутися за свідоцтвом про спадщину. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] , прийнявши спадщину після дружини та сина, набув право на будинок, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Таким чином, у відповідача виник обов`язок щодо утримання спадкового майна. Таку позицію також визнала вірною колегія Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.03.2018 по справі № 401/710/15 вказавши «…прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому». Водночас, з матеріалів справи неможливо встановити з чого саме складаються витрати позивача. До матеріалів справи не додано жодного доказу сплати коштів позивачем за утримання спірного житлового будинку. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення коштів за утримання спадкового майна з відповідача є недоведеними та такими що не підлягають задоволенню. До закінчення судових дебатів у справі представником позивача - адвокатом Константіновою Т.М. заявлено клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, оскільки до закінчення судових дебатів представник позивача - адвокат Константінова Т.М. заявила клопотання про намір подати докази сплати позивачем витрат на правову допомогу протягом 5 днів після проголошення рішення, тому з огляду на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, позивачу необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Outcome: partial