Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 01.08.2019 року. Від даного шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на підставі рішення суду. Батько дитини зловживає алкогольними напоями, долею дитини не цікавиться, не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Не вітає на дні народження, подарунки не дарує. В зв`язку з чим просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Барвінкове, Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та внести відомості до актового запису про народження № 48 складеного 18.05.2017 року Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 26 квітня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 05 червня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - адвокат Балла В.В. в судовому засіданні наполягали на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] пояснила, що дитина зареєстрована та проживає з нею. Вона та її чоловік [PERSON] займаються її вихованням та утриманням. Окрім сплати аліментів відповідач участі у додаткових витратах на дитину, пов`язаних з її розвитком, лікуванням не приймає. На зв`язок ні з нею, ні з дитиною не виходить, навіть не вітає на день народження. Вказала, що відповідач працює дальнобійником, на даний час перебуває за кордоном. Зазначила, що аліменти дійсно він сплачує без заборгованості, оскільки йому потрібно виїжджати за кордон. За чотири роки він бачив доньку лише один раз, у травні 2021 року. Дитина батька не знає, хоча вона не заперечує йому спілкуватися з донькою. Донька вважає та називає своїм батьком вітчима, який до неї добре відноситься, піклується про неї, та має намір її усиновити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але його представник-адвокат Авер`янов О.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Пояснив, що відповідач не ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої доньки, однак на даний час перебуває за кордоном так як працює водієм, тому немає можливості бачитися з донькою. Але він сплачує аліменти, і заборгованості не має. Представник виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування Лобенко Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що при спілкуванні з дитиною, було встановлено, що вона батька не пам`ятає та з ним не спілкується. Батьком вважає вітчима. Зі зібраних службою документів було встановлено, що батько дитиною не цікавиться, не турбується про її здоров`я, фізичний, духовним та моральний розвиток, не спілкується з нею. У 2018 році [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно [PERSON] . На думку представника батько не зацікавлений у вихованні та спілкуванні з дитиною. Представник служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Литвинова В.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що відповідач свідомо усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитиною, при цьому мати дитини не заперечує їхньому спілкуванню. З метою визначення думки дитини з [PERSON] була проведена бесіда, під час якої встановлено, що батько з дитиною не спілкується, не вітає на день народження. Мати та вітчим до дівчинки добре ставляться, [PERSON] називає вітчима татом. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 01.08.2019 року. Після розірвання шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище [PERSON] . (а.с.9-10) Від даного шлюбу є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11,12) Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , вбачається, що відповідно до виданого судового наказу №611/659/19 від 01.08.2019 року Барвінківським районним судом Харківської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу громадян до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи з 12.07.2019 року до повноліття дитини. Заборгованість станом на 31.03.2023 року відсутня. (а.с.20) [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2021 року. (а.с.15) Згідно характеристики [PERSON] , наданої Барвінківським закладом дошкільної освіти №3 (ясла-садок) «Золотий ключик» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, [PERSON] відвідує дошкільний заклад з вересня 2020 року. Дитина виховується у неповній сім`ї, де її вихованням безпосередньо не займається батько [PERSON] . Батько [PERSON] не зацікавлений в розвитку і вихованні дитини. За станом здоров`я та гігієною дитини систематично не слідкує, дитину приводить до садочку матуся. (а.с. 20) Із акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , від 14.03.2023 року, вбачається, що за вказаною адресою проживають: мати [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Мати та її чоловік піклуються про дітей, про стан їх здоров`я, фінансово утримують. У дітей в наявності спальні ліжка, стіл для навчання, гаджети, одяг та взуття відповідно до сезону, шафа для одягу, засоби особистої гігієни. Батько [PERSON] з дитиною не проживає та не спілкується, не приймає участі у вихованні доньки, не піклується про її життя та здоров`я. (а.с. 19) З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 23 травня 2023 року №420, вбачається, що діючи в інтересах дитини виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.47-49) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча повинен це робити. Судом не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Доводи представника відповідача про те, що відповідач сплачує аліменти та не має заборгованості, а також, що проживає за кордоном, і тому немає можливості бачитися з донькою, не свідчать про те, що відповідач належним чином виконує батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки. Одночасно з цим суд зазначає, що в ході розгляду справи відповідач не висловив жодних міркувань, не надав жодних доказів того, що забезпечує право доньки на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості і має це здійснювати на майбутнє. Відповідач не довів й навіть не вказав, що хоче брати участь у житті дитини. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач перебуваючи за кордоном, не позбавлений можливості телефонувати дитині, однак, як повідомили представники органів опіки, дитина повідомила, що з батьком вона не спілкується, не вітає на день народження. На підставі викладеного, зважаючи на те, що у вищезазначених нормах Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи те, що ч.1 ст. 20 цієї ж Конвенції, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою, для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини, в її же інтересах, враховуючи висновок органу опіки та піклування, дослідженні докази в судовому засіданні, суд приходить до висновку, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини, що на думку суду, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку. Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і ухвалить рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову до суду, від якого позивач звільнена.

Outcome: approved