Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також стягнення аліментів на утримання останніх. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітні діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у період з 18 травня 2016 року по 15 червня 2017 року перебували на профілактичному обліку Перечинської районної державної адміністрації як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідно до повідомлення амбулаторії с. Т.Ремета від 28 вересня 2018 року про неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків відносно вказаних вище дітей, комісією за участю служби у правах дітей Перечинської райдержадміністрації, соціального інспектора Управління соціального захисту населення, представника сільської ради та працівника районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, здійснено обстеження умов проживання вказаних малолітніх дітей, про що було складено акт обстеження умов проживання та проведено профілактичну бесіду з матір`ю [PERSON] . Однак, незважаючи на проведену роботу, відповідачі не забезпечили дітям належних умов виховання та проживання, у зв`язку з чим 21 січня 2021 року виконкомом Тур`я-Реметівської сільської ради прийнято рішення «Про негайне відібрання дітей від матері [PERSON] , мешканки [ADDRESS] ». Розпорядженням голови Перечинської райдержадміністрації двох старших дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] , влаштовано до Обласного притулку для дітей смт. Батьово, а двох молодших - [PERSON] та [PERSON] влаштовано в Обласний будинок дитини міста Свалява. Позивачем зазначено, що на засіданні з питань захисту прав дитини членами комісії розглянуто та одноголосно прийнято рішення про надання висновку щодо доцільності відібрання малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2019 року позов органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації до [PERSON] та [PERSON] про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав задоволено повністю, дітей передано органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації з метою подальшого влаштування їх у дитячі заклади області). Позивачем також зазначено, що заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю, шлюб, зареєстрований 20 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 32, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При цьому, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року позов [PERSON] до органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації про повернення відібраних дітей задоволено повністю, повернуто [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які влаштовані до Центру соціальної опіки дитини «Дім милосердя», [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які влаштовані до обласного Будинку дитини м. Свалява. Однак, за заявою від 13 січня 2021 року [PERSON] двом старшим дітям [PERSON] та [PERSON] було продовжено термін перебування в центрі благодійної опіки дитини «Дім милосердя», а двох молодших було передано на виховання матері [PERSON] . Позивач вказує, що з метою контролю за вихованням та утриманням малолітніх дітей службою у справах дітей разом з інспектором ювенальної превенції відділення поліції № 1 Ужгородського РУП систематично проводилися відвідування цієї сім`ї та проводилися профілактичні бесіди з матір`ю. Так, через певний період часу, відповідачка почала менше приділяти уваги належному утриманню та вихованню дітей - в будинку антисанітарія, відсутні продукти харчування та засоби гігієни. Зі слів [PERSON] батько дітей - [PERSON] жодної участі у вихованні малолітніх дітей не приймає та не спілкується з ними. Позивачем також зазначено, що відповідно до інформації центру соціальної опіки дитини «Дім милосердя» мати [PERSON] чотири рази відвідувала дітей, а батько [PERSON] жодного разу таких не відвідував. У зв`язку з наведеним, з метою недопущення загрози життю та здоров`ю дітей головою Тур`є-Реметіської сільської ради видано розпорядження від 17 грудня 2021 року № 121/02-03 «Про негайне відібрання дітей», у зв`язку з чим службою у справах дітей разом з працівниками поліції було відібрано [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] та влаштовано таких на обстеження до комунального некомерційного підприємства «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради. Після цього, відповідно до актів прийому-передачі від 20 грудня 2021 року вказані вище малолітні діти тимчасово влаштовані до притулку служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації. Враховуючи вказані обставини просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 березня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести в її відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник відповідачки [PERSON] не з`явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти позовних вимог заперечує частково, а саме просить в частині позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відмовити, при цьому не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (рішенням Перечинського районного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 304/1157/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано) є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що на підставі рішення Перечинського районного суду від 20 серпня 2019 року відібрано малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав та передано дітей органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації з метою подальшого їх влаштування в дитячі заклади області. З вказаного рішення вбачається, що підставою для відібрання дітей у [PERSON] та [PERSON] стало те, що вони не приділяють належної уваги своїм дітям, неналежно виконують свої батьківські обов`язки, не дбають про матеріальне забезпечення дітей, не займаються їх вихованням, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не дають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоюванню ними загальновизнаних норм моралі та не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Разом з цим встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 09 грудня 2020 рокупозов [PERSON] до органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про повернення відібраних дітей задоволено повністю, повернуто [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які влаштовані до Центру соціальної опіки дитини «Дім милосердя», та [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які влаштовані до обласного Будинку дитини м. Свалява. За заявою [PERSON] від 13 січня 2021 року двом старшим дітям - [PERSON] та [PERSON] було продовжено термін перебування в центрі благодійної опіки дитини «Дім милосердя», а двох молодших було передано на виховання матері [PERSON] . При цьому встановлено, що з метою контролю за вихованням та утримання малолітніх дітей службою у справах дітей разом з інспектором ювенальної превенції відділення поліції № 1 Ужгородського РУП систематично проводилися відвідування цієї сім`ї та проводилися профілактичні бесіди з матір`ю. Встановлено, що через певний період часу, відповідачка [PERSON] почала менше приділяти уваги належному утриманню та вихованню дітей - в будинку антисанітарія, відсутні продукти харчування та засоби гігієни. Зі слів [PERSON] батько дітей - [PERSON] жодної участі у вихованні малолітніх дітей не приймає та не спілкується з ними (судовим наказом Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання трьох дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 червня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Станом на 22 грудня 2021 року [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників по сплаті аліментів). З наданого начальником адміністративного відділу Михайлом Рущаком повідомлення на звернення служби у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради від 17 липня 2023 року про працевлаштування [PERSON] встановлено, що остання з 27 червня 2023 року не є працівником підприємства. Також вбачається, що [PERSON] за період роботи на цьому підприємстві часто була відсутня на роботі - прогули, перебуванням на лікарняному та неявка на роботу. З Актів обстеження умов проживання від 12 січня, 17 травня, 11 жовтня, 21 і 23 грудня 2021 року за адресою місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] встановлено, що комісія рекомендувала останній привести будинок у належний стан - зробити косметичну побілку і повести генеральне прибирання; в дитячій кімнати було дуже брудно; рекомендовано [PERSON] приділяти більше уваги щодо виховання дітей та їх належному матеріальному забезпеченню; влаштуватися на роботу та дотримуватися належних санітарно-гігієнічних умов; придбати необхідний запас продуктів харчування. Для виховання та розвитку дітей не створено умови для повноцінного виховання та розвитку таких. Вирішено негайно відібрати всіх дітей у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю. З Акту обстеження умов проживання від 12 квітня 2023 року за адресою місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] встановлено, що комісія рекомендувала органу опіки та піклування підтримувати позовні вимоги в суді, оскільки [PERSON] не виконала їхні рекомендаційні вимоги. Як убачається з розпорядження голови Тур`є-Реметіської сільської ради від 17 грудня 2021 року № 121/02-03 «Про негайне відібрання дітей» службою у справах дітей разом з працівниками поліції було відібрано [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] та влаштовано таких на обстеження до комунального некомерційного підприємства «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради. Після цього, відповідно до актів прийому-передачі від 20 грудня 2021 року вказані вище малолітні діти тимчасово влаштовані до притулку служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації. Так, у цій ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для суду є безспірним, що в цих правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим у порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідачів на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в цьому випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання в право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд вважає, що втручання в право відповідачів спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тобто, в цьому випадку при втручанні в право відповідачів вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачі систематично ухиляються від участі у вихованні дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в цьому випадку підстав для попередження відповідачів щодо зміни свого відношення до виховання дітей без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більше того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин цієї справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з матір`ю та батьком надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дітям шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо діти можуть бути огороджені від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. У ситуації, що розглядається, діти відповідачів тривалий час проживають в притулках для дітей, які здійснюють їх догляд і виховання. При цьому, під час судового розгляду відповідачі жодним чином не продемонстрували суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідачів держава позбавлена можливості посприяти їм у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідачів по ухиленню від виховання дітей є систематичними. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачів, відносини, які склались між ними і дітьми, не зміняться в бік розлучення їх з дітьми, які разом з ними не проживають. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення якнайкращих інтересів дітей, суд зауважує, що в цих правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дітей і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію їх прав. Суд повторює, що важливим у цій ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері та батька, оскільки вони з ними не проживають, так само цей захід не виключає можливість побачення матері і батька з дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачів фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьками та дітьми. Суд також наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169). У цих правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідачів в їх сімейне життя та при визначенні якнайкращих інтересів дітей. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачами, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, у цій конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в вказаному випадку стосовно вказаної особи. Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи необхідність у витратах на гармонійний розвиток дітей до досягнення ними повноліття, відсутності доказів реального розміру доходу відповідачів та фінансової спроможності надавати дітям допомогу, беручи до уваги інтереси дітей, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1/2 від заробітку (доходу) відповідачів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved