Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

В червні 2023 року заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення фату, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головний сервісний центр МВС, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] , 10.09.2014 року уклала з ТОВ «Торговий дім «ДТЗ» договір купівлі-продажу № 0910-04. За цим договором вона купила за 3670 грн. мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] . Вказаний мотоцикл є вантажним. Весь цей час вона використовує його при проведенні сільськогосподарських робіт на належних їй земельних ділянках у межах села Матюші. На час придбання цього мотоцикла вона була незаміжньою, сама виховувала двох неповнолітніх дітей. Через постійний брак коштів, постійну зайнятість на роботі, обробці городів та вихованні дітей, вона не змогла вчасно зареєструвати придбаний мотоцикл, відкладаючи це на «потім». Зараз її діти вже повнолітні, син третій рік служить у лавах ЗСУ. Вони стали матеріально незалежним від неї та ще й надають їй посильну допомогу. Таким чином, у неї з`явилась можливість зайнятись реєстрацією мотоцикла. З цією метою в січні 2023 року вона звернулась до Територіального сервісного центра МВС 3242, який знаходиться у м. Біла Церква і виконує функції з проведення державної реєстрації транспортних засобів. Не зважаючи на наявні у неї та подані на реєстрацію документи, які свідчать про купівлю нею мотоцикла на законних підставах, їй було відмовлено в проведенні його державної реєстрації по причині, що через зміни в законодавстві надана нею довідка-рахунок вже не дійсна. Не погодившись з цим, вона звернулась до Головного сервісного центру МВС для отримання дозволу на реєстрацію мотоцикла, де 09.02.2023 року їй надали відповідь №31/10-М-10, зокрема повідомивши, що з 18.11.2015 року довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. При цьому їй також роз`яснили, що реєстрація може бути проведена на підставі рішення суду та рекомендували звернутись до суду для встановлення факту права власності на мотоцикл. У відзиві на позовну заяву від 03.05.2023 року № 31/396 представник Головного сервісного центру МВС наголошує, що ГСЦ МВС у своїй відповіді [PERSON] рекомендувалось звернутись до суду із заявою про встановлення юридичного факту. ГСЦ МВС не оспорює факт набуття [PERSON] права власності на мотоцикл, а підставою для відмови в проведенні державної реєстрації вказує зміни законодавства. Також вважає, що ГСЦ МВС не може бути відповідачем і що [PERSON] обрала невірний спосіб захисту своїх прав, тобто що через відсутність спору про право необхідно було звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, вона на законних підставах набула право власності на мотоцикл, але без проведення його реєстрації в уповноважених органах МВС, їй заборонена його експлуатація. На даний час вона, як власник мотоцикла, не може користуватись ним повноцінно відповідно до його функціонального призначення в якості транспортного засобу, оскільки його експлуатація до проведення державної реєстрації їй заборонена. Таким чином, відсутність державної реєстрації її права власності на мотоцикл та відмова провести його державну реєстрацію через відсутність у неї документа, що підтверджує набуття нею права власності, порушує її права, зокрема право користуватись (експлуатувати) належним їй мотоциклом. Просила суд встановити факт належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності мотоцикла SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року ( а. с. 33 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 15 червня 2023 року заяву [PERSON] , заінтересована особа: Головний сервісний центр МВС про встановлення фату, що має юридичне значення було залишено без руху ( а. с. 38-39 ). 29 червня 2023 року за вх. № 28858 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 41 ) разом з додатками ( а. с. 42-67 ). Ухвалою судді від 03 липня 2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання на 24 липня 2023 року ( а. с. 68 ). 21 липня 2023 року за вх. № 32310 судом отримано пояснення від представника Головного сервісного центру МВС на заяву [PERSON] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 24.07.2023 року за вх. № 32568 судом отримано заяву, в якій остання просила суд розглядати справу за її відсутності. Заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Заінтересована особа Головний сервісний центр МВС в судове засідання свого представника не направив, 24.07.2023 року за вх. № 32512 судом отримано клопотання про розгляд справи без участі представника ГСЦ МВС. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. З наявного в матеріалах справи паспортних даних заявника вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 42-43 ), тому, вказана заява підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , 10.09.2014 року уклала з ТОВ «Торговий дім «ДТЗ» договір купівлі-продажу № 0910-04, за яким вона купила за 3670 грн. Мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] ( а. с. 45 ). На підставі вказаного договору, [PERSON] була видана Довідка-рахунок серії ВІА № 767853 від 10.09.2014 року щодо продажу та видачі Мотоциклу, двигун [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] ( а. с. 46 ). Крім того, видана ваидаткова накладна № ДА140910-005 від 10.09.2014 року на товар Мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] на суму 3670 грн. ( а. с. 47 ). Згідно Акту приймання-передачі від 31.10.2012 року, за яким ТОВ НВП «Спецавтоматика» передав ТОВ «ТД «ДТЗ» Мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] на підставі дилерського договору № СА 121001-018 від 01.10.2012 року ( а. с. 48, 53 ). Встановлено, що заявник своєчасно не здійснила державну реєстрацію Мотоциклу SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] . Так, 03.02.2023 року заявник звернулася ( електронне звернення ) до Головного сервісного центру МВС для отримання дозволу на реєстрацію транспортного засобу на підставі наявних докуменів ( а. с. 54 ), але у відповіді Головного сервісного центру МВС від 09.02.2023 року заявнику було роз`яснено, що зареєструвати виказаний транспортний засіб не є можливим у зв`язку із змінами, які відбулися в законодавстві ( довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності ) та роз`яснено звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту права власності ( а. с. 55-56 ). Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить суд встановити факт належності їй на праві власності Мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] . Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. У статті 34 Законe України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 28.11.2018 по справа № 662/397/17 про визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту вказав, що правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком. Згідно з пунктом 3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно із пунктом 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно з пунктом 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону. Крім того, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин тощо ( п. 8 Порядку № 1388 у редакції, чинній на час звернення заявника до суду ). Приписами абзацу третього пункту 40 Порядку встановлено, що у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Відповідно до пункту 5.7 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року №379 (далі - Інструкція № 379), на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких несанкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС «Автомобіль» та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки. З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Таким чином, з вищевстановленого передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови надання власниками транспортних засобів, зокрема, документів, які підтверджують правомірність їх придбання, отримання, ввезення, митного оформлення, а також відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху. Також цієї нормою встановлено вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин. Як зазначено вище, заявник [PERSON] , 10.09.2014 року уклала з ТОВ «Торговий дім «ДТЗ» договір купівлі-продажу № 0910-04, за яким вона купила за 3670 грн. Мотоцикл SPARK SP200TR-1, 2012 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі (рама) [NUMBER] , на підставі чого, [PERSON] була видана Довідка-рахунок серії ВІА № 767853 від 10.09.2014 року щодо продажу та видачі вищевказаного Мотоциклу , однак, остнньою своєчасно не було проведено державну реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, заявник на законних підставах набула право власності на мотоцикл, але без проведення його реєстрації в уповноважених органах МВС, заборонена його експлуатація. Набула чинності постанова КМУ № 941 від 18 листопада 2015 р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів». Згідно з вказаною постановою, скасовано «довідку-рахунок» при оформленні автомобіля. Тепер для реєстрації авто досить буде продавцю і покупцю підписати угоду в сервісному центрі МВС, або надати нотаріально засвідчену угоду або біржову угоду. Довідка-рахунок являє собою документ, що свідчить про факт переходу права власності на будь-який транспортний засіб, і дає підставу для його подальшої постановки на облік. Найбільш часто довідка-рахунок застосовується в переоформленні автомобілів. Кабмін підтримав відповідну постанову, якою у Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 виключено поняття "довідка-рахунок", більше цього документу не потрібно. Відтепер документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені та засвідчені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу нових транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність. Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 01 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 911/1278/20 (ЄДРСРУ № 107215857) досліджував питання щодо моменту виникнення у особи права власності на транспортний засіб. В даній справі судом встановлено, що системний аналіз положень статей 317, 319, 321 ЦК України, статті 34 Закону України «Про дорожній рух», Порядку № 8 свідчить про те, що такі правові норми визначають не відмінний від статті 334 ЦК України момент виникнення у особи права власності на транспортний засіб, а лише обов`язок власника (тобто,- особи яке вже набула майнові права на вказаний об`єкт) здійснити його реєстрацію. Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що положеннями статті 34 Закону України «Про дорожній рух» та вказаного вище Порядку № 8 регулюються та встановлюються обов`язки власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу тощо. Однак реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір купівлі-продажу транспортного засобу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481 св20), суд аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», зробив такий висновок: «... правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує». За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном.. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи, що задоволення заяви має юридичне значення для заявника, то даний юридичний факт має бути встановлений в судовому порядку. Крім того, судом встановлено, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених дослідженими судом доказами. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, викладені у заяві заявника, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника щодо встановлення факту, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved