Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

позивач Виконком Довгинцівської районної в місті ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , стягнувши аліменти на їх утримання, посилаючись на злісне ухилення відповідачів від виконання покладених на них законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначено, що малолітній [PERSON] відповідно до акту від 23.05.2022 був влаштований до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня № 4 « Криворізької міської ради у зв`язку з тим, що мати залишила його без догляду на тривалий час у парку «Ювілейний». Згідно акту від 09.06.2022, відповідачі відмовилися забирати дитину, тому на підставі рішення виконкому [PERSON] був влаштований до державного закладу. Рішенням виконкому від 20.07.2022 дитині було надано статус дитини. позбавленої батьківського піклування, станом на дату подання позову до суду, [PERSON] влаштований у прийомну сім`ю. Малолітня [PERSON] проживає разом з батьком, має пропуски занять без поважних причин, дистанційно дитина не займається, домашні завдання не виконує, коли дитина хворіє, довідки не надаються. Батька дитини неодноразово викликали до школи, але він не приходив. Перевірити умови проживання дитини не можливо, оскільки кожного разу батько дитини називає не існуючі адреси. 04.10.2022 вдалося зв`язатися з батьком [PERSON] та домовитися про зустріч по [ADDRESS] , однак двері за указаною адресою ніхто не відчинив, зі слів сусідів у квартирі ніхто не проживає. У телефонній розмові [PERSON] повідомив, що він не хоче зустрічатися з представниками закладу і на даний час перебуває з [PERSON] на дачі по [ADDRESS] . Житло за указаною адресою не придатне для проживання. А за адресою, де відповідач нібито здійснив ремонт та має намір проживати, такого будинку взагалі не існує. Мати дітей веде антисоціальний спосіб життя, за адресою її проживання сусіди неодноразово викликали поліцію, старша донька [PERSON] проживає разом з двоюрідним дідусем на підставі наказу № 140 від 29.07.2022 про тимчасове влаштування неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, виконком просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради як органу опіки та піклування Займукова І.А. на вимогах наполягала з підстав, викладених в тексті позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівському районної у місті ради Березуцька Н.І. вимоги позову підтримала з підстав, викладених у заяві, наполягала на їх задоволенні. Представник третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Аламаха І.М. вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позові. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилися. Вислухавши доводи представника позивача, пояснення представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10 копії свідоцтв). У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 23 червня 2022 року о 21-30 годині у парку «Ювілейний» по вул. Соборності, було виявлено дитину, залишену без батьківського піклування, яку влаштовано до медичного закладу (а.с. 16 копія акту). У письмових поясненнях [PERSON] наданих нею 23 травня 2022 року. вона визнала факт залишення нею 23 травня 2022 року увечері сина [PERSON] у парку одного, без нагляду та той факт, що до дитини вона не повернулася і долею сина не цікавилась (а.с. 17 копія пояснень). Станом на 10-00 годину 25.05.2022 батьки [PERSON] дитиною не цікавилися, до адміністрації лікарні не звертались (а.с. 19 копія повідомлення). За повідомленням державного закладу, куди влаштований малолітній [PERSON] , стан здоров`я хлопчика: затримка етапів розвитку R62.0. Білоково-енергетична недостатність ІІ ст. Е46 (а.с. 26). Згідно акту обстеження житлових умов проживання [PERSON] від 01 червня 2022 року, вона проживала разом з матір`ю, братом [PERSON] та співмешканцем матері. У дитини кімната на вдвох з братом. Забезпечена одягом та взуттям, який не завжди охайний, кімната для дітей облаштована меблями, тощо, побутові та санітарно-гігієнічні умови сприятливі для проживання дитини (а.с. 22 копія акту). Разом з тим, згідно характеристики [PERSON] , складеної 31 травня 2022 року. у період дистанційного навчання у родини дитини виникли технічні проблеми з онлайн відвідуванням [PERSON] , тому з 16 травня 2022 року дитина мешкає разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , який контролює процес навчання дитини (а.с. 23 копія характеристки). У письмових поясненнях [PERSON] від 20 червня 2022 року зазначено, що він не являється біологічним батьком [PERSON] і він буде звертатися до суду з відповідним позовом про виключення відомостей про нього як батька за актового запису про народження [PERSON] . Він також буде позбавляти відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Він зняв квартиру по [ADDRESS] , де буде проживати разом з дитиною (а.с. 12 копія пояснень). Разом з тим, згідно повідомлення Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 08.09.2022, [PERSON] 29 серпня 2022 року при відвідуванні Служби пояснив, що він має бажання забрати на виховання малолітнього [PERSON] . Зі слів [PERSON] , він зробив ремонт та облаштував житло для дитини по [ADDRESS] ,у якому має намір проживати. Додатково Службою повідомлено, що житло за адресою: [ADDRESS] не придатне до проживання, оскільки там проводяться ремонтні роботи (а.с. 21 копія повідомлення). Ні відповідачі, ні їх діти станом на 14.07.2022 на території міста Кривого Рогу не зареєстровані (а.с. 13 зворот), [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 14 копія повідомлення). При відвідуванні 17 серпня 2022 року житлового приміщення [PERSON] установлено, що зі слів сусідів у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та її співмешканець, які ведуть антисоціальний спосіб життя. Неодноразово сусіди викликали поліцію до мешканців цієї квартири, оскільки вони збирали галасливі компанії та розпивали алкогольні напої (а.с. 15 повідомлення). Рішенням виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 20.07.2022 № 183 [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 27 зворот) та на підставі рішення від 08.09.2022 № 252 влаштовано дитину до прийомної сім`ї (а.с. 28). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідачки [PERSON] від належного виховання своїх дітей, свідомої зневаги своїми обов`язками, тому суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] не займається вихованням дітей, не забезпечує їх матеріально, не виявляє щодо них батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи. При цьому з матеріалів справи вбачається свідоме обрання відповідачкою [PERSON] таких життєвих умов, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про ухилення її від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Суду відповідачами не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, враховуючи конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. Зазначені обставини підтверджуються висновком виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 14.10.2022 № 8/22-1071, де взято до уваги всю зазначену вище інформацію (а.с. 32-33). Разом з тим, відповідно до частини першої статті 170 СК України\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 461/2084/20 (провадження № 61-3547св23) Судом установлено, що відповідач [PERSON] намагався забезпечити дітей, у тому числі й вихованням та утриманням, хоч і не дотримуючись належним чином виконання вимог органу опіки та піклування у частині забезпечення прийнятних умов проживання дітей: службами було установлено відсутність ремонтних робіт у житловому приміщенні, а згодом і відсутність самого відповідача за указаною ним адресою з дітьми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зазначено, що «ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Ураховуючи наявні письмові докази судом установлено, що відповідач [PERSON] проявляв комунікацію із службами у справах дітей, маючи намір забрати до себе на проживання обох дітей та привести у належний стан житлове приміщення. Тому за даних обставин суд вважає можливим задовольнити вимоги частково, відібравши дітей у відповідача [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, що буде єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дітей та максимально можливою мірою їх виживання і здорового розвитку, зважаючи на негативну інформацію соціального супроводу відносно [PERSON] є небезпека, що залишення дітей з ним буде небезпечним для їх життя та здоров`я. Відібрання дітей від [PERSON] без позбавлення батьківських прав не перешкоджає йому звернутися із заявою про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному їх вихованню. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно частин другої, третьої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частинами першою-другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України. Пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Тому з відповідачів відповідно до положень статті 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~481,00 грн.

Outcome: approved