Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором безпроцентної позики. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представником позивача вказано, що 24.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти, та зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в порядку та у строк, визначені цим Договором. Так, згідно п.2.1 Договору розмір позики становить 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що за курсом НБУ станом на 24.12.2021р. (27,2747 грн. за 1 долар США) становить 1 099 (одна тисяча дев`яносто дев`ять) доларів США 92 цента. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що позика надається на п`ять місяців, але не пізніше 24 травня 2022 (двадцять четвертого травня дві тисячі двадцять другого) року. Факт отримання грошових коштів підтверджується власноруч складеною позичальником розпискою від 24 грудня 2021 року. Наприкінці травня 2022 року коли [PERSON] не повернула суму боргу за договором, Позивач в телефонному режимі звертався до Відповідачки і нагадував про її обов`язок погашення боргу, на що остання повідомила, що має деякі фінансові труднощі, але кошти обов`язково поверне. Такі обіцянки продовжувались декілька місяців, доки Відповідачка припинила взагалі відповідати на телефонні дзвінки, таким чином самоусунувшись від виконання покладених на неї обов`язків за договором, уникаючи відповідальності за свідоме затягування та невиконання договору. 15.02.2023р. через засоби поштового зв`язку Позивач направив на ім`я [PERSON] (на адресу реєстрації і фактичного проживання) досудову вимогу про повернення коштів за договором позики, однак Відповідачка проігнорувала її, тим самим підкреслюючи свою байдужість щодо виконання обов`язку по договору. Згідно приписів ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку 3% річних за період з 25.05.2022р. по 22.02.2023р. (день звернення з позовом до суду) складає сумарно 4 294 гривні 10 коп.. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Позовні вимогу підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти, та зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в порядку та у строк, визначені цим Договором. Так, згідно п.2.1 Договору розмір позики становить 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що за курсом НБУ станом на 24.12.2021р. (27,2747 грн. за 1 долар США) становить 1 099 (одна тисяча дев`яносто дев`ять) доларів США 92 цента. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що позика надається на п`ять місяців, але не пізніше 24 травня 2022 (двадцять четвертого травня дві тисячі двадцять другого) року. Факт отримання грошових коштів підтверджується власноруч складеною позичальником розпискою від 24 грудня 2021 року. 15.02.2023р. через засоби поштового зв`язку Позивач направив на ім`я [PERSON] (на адресу реєстрації і фактичного проживання) досудову вимогу про повернення коштів за договором позики, однак Відповідачка проігнорувала її, тим самим підкреслюючи свою байдужість щодо виконання обов`язку по договору. Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст.3\~ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно зі\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Приписами ч. 2\~ст. 640 ЦК України\~передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг.\~Стаття 1049 ЦК України\~зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50цс-16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.1050 ЦК України\~\~якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 ЦК України. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Правомірність нарахування та виникнення права вимоги щодо сплати процентів, передбачених ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду № 12-14гс18 від 10.04.2018 року, відповідно до якої термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої\~статті 1054 ЦК\~та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої\~статті 1057 ЦК. Правовідносини щодо повернення грошових коштів за борговою розпискою є договірними правовідносинами, а отже, до них застосовуються положення ч.1\~ст.1048 ЦК України. Згідно\~ст. 625 Цивільного кодексу\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). За розрахунками позивача, як наслідок порушення [PERSON] зобов`язання взятого на себе згідно договору позики від 24.12.2021 року, [PERSON] вважає, що [PERSON] зобов`язана сплатити йому у суму боргу та 3% річних від суми боргу у наступному розмірі: Основна сума заборгованості за договором з 25.05.2022 року до 22.02.2023 року складає 30\~000,00 грн.. Індекс інфляції складає: - за червень 2022 року 103,10 грн.; - за липень 2022 року 100,70 грн.; - за серпень 2022 року 101,10 грн.; - за вересень 2022 року 101,90 грн.; - за жовтень 2022 року 102,50 грн.; - за листопад 2022 року 100,70 грн.; - за грудень 2022 року 100,70 грн.; - за січень 2023 року 100,80 грн., Розрахунок складається: (103,10:100) х (100,70:100) х (101,10:100) х (101,90:100) х (102,50:100) х (100,70:100) х (100,70:100) х (100,80:100) = 1.12061599. Інфляційне збільшення складає: 30\~000,00 х 1.12061599 30\~000,00 = 3\~618,48 грн.. Загальна сума 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання складає 30\~000,00 х 3% х 274:365:100 = 675,62 грн.. Таким чином, [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] 30\~000,00 грн. (сума боргу) + 3\~618,48 грн. (інфляційне збільшення) + 675,62 грн. (3% річних), а всього на загальну суму 34\~294,10 грн.. Встановивши, що [PERSON] не виконала свого грошового зобов`язання повернути грошові кошти у такій самій сумі, що були передані їй позивачем, у строк та в порядку, що встановлені договором позики, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, інфляційних та 3% річних. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок погашення боргу за договором безпроцентної позики від 24.12.2021р. в розмірі 30 000 грн. 00 коп. основного боргу, 3 618 грн. 48 коп. - інфляційне збільшення та 675 грн. 62 коп. - три відсотки річних за користування грошовими коштами, що разом складає 34 294 (тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 10 коп. підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6\~ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 14.02.2023 року між адвокатом Шахторіним А.С. та Смірновим А.О. укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, за умовами якого адвокат Шахторін А.С. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичних послуг, перелік якої наведено у п.п. 1,2,3 Договору, вартість яких зазначені в п.4 цього договору. Крім того, матеріали справи містять Ордер, Акт виконаних робіт до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом від 14.02.2023 та Квитанції до платіжної інструкції на суму 10 000 грн. 00 коп.. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн.. Не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати за сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн., оскільки відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову є одним з процесуальних варіантів розглядом поданої заяви по суті, сплачений судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: approved