Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

23.11.2021 року Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.04.2021 року о 18.50 [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101»д/н [NUMBER] , на 25 км автодороги М06 «Київ-Чоп» при перестроюванні не надав перевагу у русі автомобілю Renault Fluence, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення та транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Крім того, водій [PERSON] , будучи учасником ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.3, п. п. «а» п.2.10 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП. Відповідно до Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту №20/05/21 від 11.05.2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Fluence, д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає: 23 498, 49 грн. На підставі Наказу №3.1/4259 від 12.07.2021 року Позивач відшкодував [PERSON] майнову шкоду 23 498, 49 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1032478 від 12.07.2021 року. Фактичні витрати позивача, пов`язані зі страховим випадком складають 23 498, 49 грн, а витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ складають: 1 230,00 грн за проведення оцінки, 300,00 грн за проведення огляду, які також підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного, просив Суд: стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в порядку регресу в розмірі 23 498, 49 грн, витрати на встановлення розміру збитку 1 530,00 грн та судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2022 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про проведення судових засідань за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку « за закінченням терміну зберігання». Судом вживались заходи з метою повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, с дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.04.2021 року о 18.50 [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101»д/н [NUMBER] , на 25 км автодороги М06 «Київ-Чоп» при перестроюванні не надав перевагу у русі автомобілю Renault Fluence, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення та транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Крім того, водій [PERSON] , будучи учасником ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.3, п. п. «а» п.2.10 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн на користь держави. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6ст. 82 ЦПК України). Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на корить потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 23 498,49 грн та витрати на встановлення розміру збитку 1530 грн. У результаті вищевказаної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Renault Fluence, д/н [NUMBER] , що належить водію [PERSON] . Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі звіту № 20/05/21 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу, ремонтної калькуляції № 20/05/2021 від 11.05.2021року, заяви [PERSON] від 26.04.2021 року про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2021 року, наказу МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №75648. Факт виплати підтверджується платіжним дорученням за №1032478 від 12.07.2021 року. Крім того, МТСБУ сплатило ФОП [PERSON] за послуги експерта (аваркома) у справі № 75648 грошові кошти в сумі 300,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1030354 від 13.05.2021 року та 1230 грн за проведення оцінки транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 1030355 від 13 травня 2021 року. Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Суд встановив, що на виконання вимог Закону № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV). Згідно з підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як убачається з матеріалів справи, потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Право вимоги до особи, винної у завданні шкоди, виникає у постраждалої особи на підставі ст. 1166 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Це право вимоги перейшло до Моторно (транспортного) страхового бюро України через дію ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»: «до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9,22-28,35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 82 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону; Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення у повному обсязі. У силу ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст.993,1191,1194 ЦК України, та

Outcome: approved