Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Пилипів О.В. (ордер про надання правничої допомоги серія ВС № 1204428 від 19.06.2023 року в оригіналі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 679 від 03.02.2012 року у належно засвідченій копії приєднані до матеріалів позовної заяви) 19.06.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 9913, в якій просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на земельні ділянки площею 0,0081 га та 0,0086 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих у по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , що настала [INFO] у м. Стрий Львівської області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 13.10.2017 року у цивільній справі за єдиним унікальним номером 456/1390/17 та номером провадження 2/456/1220/2017, котре 24.10.2017 року набрало законної сили, за позивачем [PERSON] визнано право власності на частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Стрий Львівської області. Цим судовим рішенням було, зокрема, встановлено, що матір позивача [PERSON] - [PERSON] за життя прийняла спадщину після смерті свого батька, а дідуся позивача [PERSON] - [PERSON] , а він, у свою чергу, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] .. Проте, вже після набрання цим судовим рішенням законної сили, йому стало відомо, що дідусеві [PERSON] , окрім права на частину згаданого вище домоволодіння, за життя також належали й права на земельні ділянки площею 0,0081 га та 0,0086 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих у по [ADDRESS] . З метою спадкування таких земельних ділянок він невідкладно, а саме 05.05.2023 року звернувся у Стрийську державну нотаріальну контору Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , проте отримав лист-відмову за вих. № 400/02-14 у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки. За таких обставин, позивач [PERSON] був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Відповідач 1 [PERSON] у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього та [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Стрийської міської ради Львівської області, про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, не подав. Однак зазначений відповідач у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про розгляд цієї справи по суті за його відсутності, одночасно зазначив про те, що викладені позивачем [PERSON] у своїй позовній заяві обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначений відповідач вказав також про обізнаність із наслідками визнання позову. Відповідачка 2 [PERSON] у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї та [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Стрийської міської ради Львівської області, про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, не подав. Однак зазначена відповідачка у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про розгляд цієї справи по суті за її відсутності, одночасно зазначила про те, що викладені позивачем [PERSON] у своїй позовній заяві обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначена відповідачка вказала також про обізнаність із наслідками визнання позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Стрийська міська рада Львівської області у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , за її участі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цих відповідачів, не подала, свою позицію у справі не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] 01.08.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 12808, в якій просить розглядати цю справу по суті за його відсутності. Одночасно у такій заяві позивачем [PERSON] висловлено позицію про те, що він просить свої позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 [PERSON] 01.08.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 12810, в якій просить розглядати цю справу по суті за його відсутності. Одночасно у такій заяві відповідачем 1 [PERSON] висловлено позицію про те, що він позовні вимоги визнає, обізнаний із наслідками визнання ним позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог у підготовчому засіданні. Відповідачка 2 [PERSON] 01.08.2023 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 12809, в якій просить розглядати цю справу по суті за її відсутності. Одночасно у такій заяві відповідачкою 2 [PERSON] висловлено позицію про те, що вона позовні вимоги визнає, обізнана із наслідками визнання нею позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог у підготовчому засіданні. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки усіма відповідачами у вищевказаній позовній заяві зазначені фізичні особи, кожен з яких не мають статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 20.06.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування таких фізичних осіб - відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 23.06.2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які не мають статусу підприємців, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. За ініціативою суду залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Стрийську міську раду Львівської області. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 02.08.2023 року, 12:00 год.. Сторони та інші часники цієї справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного у ній підготовчого засідання. Судом також було задоволено заяви сторін про розгляд цієї справи за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 200, ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у підготовче засідання усіх учасників справи, суд не вбачав перешкод для здійснення розгляду цієї справи у підготовчому засіданні за відсутності сторін та інших учасників справи, й ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи у підготовчому засіданні порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких його прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторонами у цій справі у позовній заяві та у наданих ними на адресу суду письмових заявах процесуального характеру визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими позивач [PERSON] є сином відповідача 1 [PERSON] та племінником відповідачки 2 [PERSON] , а також, одночасно, приходиться сином [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Стрий Львівської області, й суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами у справі. У свою чергу, на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 13.10.2017 року у цивільній справі за єдиним унікальним номером 456/1390/17 та номером провадження 2/456/1220/2017, котре 24.10.2017 року набрало законної сили, за позивачем [PERSON] було визнано право власності на частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Стрий Львівської області. Цим судовим рішенням було, зокрема, встановлено, що матір позивача [PERSON] - [PERSON] за життя прийняла спадщину після смерті свого батька, а дідуся позивача [PERSON] - [PERSON] , а він, у свою чергу, єдиний прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] .. Наведені обставини, в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки у ній беруть участь ті ж сторони, що й у справі за єдиним унікальним номером 456/1390/17 та номером провадження 2/456/1220/2017. Проте, при розгляді даної справи, встановлено, що після набрання згаданим вище судовим рішенням законної сили, позивачеві [PERSON] стало відомо, що дідусеві [PERSON] , окрім права на частину згаданого вище домоволодіння, за життя також належали й права на земельні ділянки площею 0,0081 га та 0,0086 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих у по [ADDRESS] , котрі також успадкувала його дочка, а матір позивача [PERSON] - [PERSON] .. Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавиці [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на земельні ділянки площею 0,0081 га та 0,0086 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих у по [ADDRESS] , котрі є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог, судом встановлено, що такі земельні ділянки дійсно за життя належали спершу дідусеві позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 015121, виданим Стрийською міською Радою народних депутатів Львівської області 18.05.1998 року, а згодом, виходячи з обставин щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дочкою [PERSON] , встановлених згаданим вище судовим рішенням у справі за єдиним унікальним номером 456/1390/17 та номером провадження 2/456/1220/2017, належали матері позивача [PERSON] - [PERSON] . З метою спадкування таких земельних ділянок позивач [PERSON] 05.05.2023 року звернувся у Стрийську державну нотаріальну контору Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , проте отримав лист-відмову за вих. № 400/02-14 у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред`явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, які прийняли спадщину, та той з подружжя, який пережив іншого. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1268, частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття за життя ані спершу дідусем позивача [PERSON] - [PERSON] , ані у подальшому матір`ю позивача [PERSON] - [PERSON] , права власності на спірні земельні ділянки не встановлена судом і такий факт не оспорюється сторонами та іншими учасниками цієї справи, то суд вважає, що таке право на спірні земельні ділянки було набуте спадкодавицею [PERSON] правомірно. Оскільки судом на підставі зібраних та перевірених у підготовчому засіданні письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку встановлено, що спірні земельні ділянки належали спадкодавиці [PERSON] на праві власності, котрі вона успадкувала після смерті свого батька, а дідуся позивача [PERSON] - [PERSON] , при цьому оригінали правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки були ними за життя втрачені, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачем [PERSON] прав та обов`язків на ці земельні ділянки у державного нотаріуса, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав позивача [PERSON] як єдиного спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину, після смерті спадкодавиці [PERSON] , у спосіб визнання за ним відповідних прав у порядку спадкування. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, слід визнати за позивачем [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , що настала [INFO] у м. Стрий Львівської області, право власності на земельні ділянки площею 0,0081 га та 0,0086 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих у по [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою майнового характеру, у з розмірі 1 073 грн. 60 коп. і підтверджуються квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 17.06.2023 року, з урахуванням наведених вище роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слід покласти на позивача [PERSON] як єдиного спадкоємця першої черги за законом усього спірного майна. Доказів понесення сторонами та іншими учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, відповідні матеріали не містять.

Outcome: approved