Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

В липні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 14 червня 2003 року вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у м. Чортків Тернопільської області, актовий запис № 95. Подружжя має двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на майбутнє та вирішення сімейних проблем. Це призвело до взаємної втрати довіри та любові один до одного. З травня 2022 року сторони проживають окремо, позивачка переїхала проживати за межі України. Тому їхній шлюб існує лише формально. Поновлення сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливими, через що вона просить шлюб розірвати. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Турченко Є. І. надіслав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає, про що надав письмову заяву. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 14 червня 2003 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в м. Чортків Тернопільської області, актовий запис № 95. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на майбутнє та вирішення сімейних проблем. Це призвело до взаємної втрати довіри та любові один до одного. З травня 2022 року сторони проживають окремо, позивачка переїхала проживати за межі України. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.30687078.1 від 26 червня 2023 року, що становить 536,80 гривень.

Outcome: approved