Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №3787 від 01.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з позивача на користь відповідача 30 550 грн. та стягнути понесені витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом вчинений виконавчий напис про стягнення з нього на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»(далі відповідач) боргу по кредитному договору №0495-2195 від 24.09.2020 у загальній сумі 30 200 грн. та оплати за вчинення напису у сумі 350 грн., а всього 30 550 грн. Втім позивач не згодний з виконавчим написом. Так вважає, що нотаріус не міг вчиняти напис оскільки йому не було надано доказів безспірності боргу. Напис вчинений на простому письмовому кредитному договорі. Згідно порядку виконавчий напис вчиняється на оригіналі нотаріально посвідченого договору, а не простого письмового. Відповідач відзив не подавав. Натомість він подав суду клопотання і просив зменшити відшкодування витрат на правничу допомогу або відмовити у її відшкодуванні. Зокрема зазначив, що справа є типовою та не потребує ретельного вивчення законодавства. Бланк заяви можна придбати у мережі Інтернет за 250 грн. Ухвалення рішення не спростує наявність заборгованості позивача перед відповідачем. Сума заявлених до стягнення витрат є значною порівняно з сумою заборгованості яка стягнута виконавчим написом. Реальна вартість допомоги становить від 2000 грн. до 3000 грн.. Треті особи письмових пояснень не подавали. Процесуальні дії у справі 02.06.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито провадження і судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02.06.2023 ухвалою суду за клопотанням позивача застосовані заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №3787. Виконавчим написом стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за період з 15.10.2020 по 12.05.2021 на загальну суму 30 550 грн., що складається з простроченої заборгованості у сумі 10 000 грн., прострочених відсотків 20 200 грн., сплати за вчинення напису 350 грн.. Зазначена заборгованість виникла за простим письмовим кредитним договором №0495-2195 від 24.09.2020 укладеним між позивачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Згідно зазначено договору позивач отримав від відповідача кредит у сумі 10 000 грн. на строк до 14.10.2020 зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом. Встановлені підтверджуються виконавчим написом з наведеним змістом, кредитним договором, копії яких додані до матеріалів справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ураховуючи наведені положення закону та наведені пояснення позивача зазначені у позовний заяві суд вважає, що кредитний договір на підставі якого стягнута заборгованість укладений у простій письмовій формі. Разом з цим сторони не надали суду будь-яких доказів, для встановлення чи спростування правильності стягнутої заборгованості, перериву строку позовної давності тощо. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовані ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Так згідно ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом МЮ від 22.02.2012 №296/5 у редакції, що діяла на час вчинення напису, містили положення аналогічні з положеннями ст.ст. 87, 88 Закону щодо вчинення виконавчих написів у Главі 16 Розділу ІІ. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затверджений перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У зазначену Постанову Кабінетом Міністрів України своєю Постановою від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вніс зміни. Так у п. 2 до переліку доповнені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме «пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Зі змісту наведених судових рішень вбачається, що у переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів немає кредитних договорів укладених у простій письмовій формі. Ураховуючи встановлені обставини та зазначені положення вбачається, що на порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів які не відносяться до переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Таким чином нотаріус при вчинені оскаржуваного напису діяв незаконно, а тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем наданий договір про надання правничої допомоги №49-ЛД від 22.05.2023 у якому гонорар визначений у сумі 5 000 грн.. Сума гонорару складається з оплати вивчення документів 500 грн., підготовки позовної заяви 2 000 грн., складання відповіді на відзив 1000 грн, представництва інтересів клієнта в суді 1500 грн. Надано також розрахунок витрат на загальну суму 5 000 грн. до якої враховані аналогічні послуги. Так оплата вивчення документів 1- год. 500 грн., підготовка позовної заяви 5 код. по 500 грн., а всього 2 000 грн., складання відповіді на відзив 2 год. по 500 грн., а всього1000 грн, представництво інтересів клієнта в суді 1500 грн. Також надана квитанція на загальну суму 5 000 грн. від 02.06.2023. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.(ч.5 ст.137 ЦПК) З наданого договору та розрахунку витрат вбачається, що адвокатом не складався процесуальний документ відповідь на відзив та безпосередньо адвокат не брав участі у судовому розгляді як представник позивача. Тобто фактично послуги не надані адвокатом на суму 2500 грн.. У зв`язку з цим слід зменшити розмір відшкодування на правничу допомогу до суми у 2500 грн. Позивачем при подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та 536,80 грн.. Проте судовий збір з заяви про забезпечення позову сплачений зайво. Ураховуючи наведене та на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача відшкодування витрат на сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. та на правничу допомогу у сумі 2500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved