Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вказавши, що 08.09.2018 він з відповідачем зареєстрували шлюб, від шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2021 року, після чого дитина залишилась проживати разом з ним як батьком за адресою [ADDRESS] . Відповідач зайнята своїм особистим життям, вона не займається вихованням доньки, може зникнути на кілька місяців і взагалі не з`являтись в житті дитини. В той час, всі питання з виховання, здоров`я, навчання та утримання дитини вирішує позивач, він має стабільний дохід, разом з донькою проживають в будинку з комфортними умовами, в якому є окремо обладнане місце для дитини. Враховуючи зазначене, а також теперішню ситуацію в країні, позивач просив визначити місце проживання спільної з відповідачем дитини разом з ним за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.05.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.07.2023 від директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] . 31.07.2023 до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , згідно якої вона визнає позов. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, представник надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову підтримують. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнає. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності сторін. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та за наявності для цього законних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») був зареєстрований 08.09.2018 Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській обл., свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис №456. (а.с. 14) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження [NUMBER] . (а.с. 12) Судом встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13). Мати дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . (а.с. 17) [PERSON] отримував стабільний дохід, про що свідчать копії довідок про виплачену заробітну плату, за період з січня 2022 року по січень 2023 року, видані директором ТОВ «ССК ТМ». (а.с. 26, 27) Згідно відповіді завідувача ЗДО КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №422 ХМР» Бусарової Л.В. від 26.05.2023 №21, дитина, [PERSON] , [INFO] , є вихованкою цього закладу, з 25.08.2021 по 24.02.2022 дитину до садочку приводив та забирав батько, [PERSON] , який відвідував батьківські збори та приймав участь в дошкільному житті дитини. (а.с. 53) Як вбачається із відповіді директора КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» ХМР від 29.05.2023 №416/0/523-23, дитина, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців даного КНП, дитиною опікуються мати [PERSON] та батько [PERSON] з січня 2023 року дівчинка відвідує педіатра лише в супроводі батька. (а.с. 55) З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що батьки дитини, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 розірвано. Дитина разом із батьком зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , де дитині створені відповідні умови. Наразі [PERSON] не працює. Також [PERSON] позитивно характеризується за місцем останньої роботи. Мати дитини надала нотаріально посвідчену заяву, згідно якої вона просить визначити місце проживання дитини разом з батьком. На підставі викладеного, орган опіки і піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини, [PERSON] , разом з батьком, [PERSON] . (а.с. 85-86) Крім того, згідно заяви [PERSON] , нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Босенко М.О. 24.05.2023 за №221, [PERSON] обізнана про розгляд позову [PERSON] до неї про визначення місця проживання спільної дитини з ним та повністю підтримує позовні вимоги. (а.с. 52) Також відповідач 31.07.2023 повторно подала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України). Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. У ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Досліджені у справі докази свідчать про те, що позивач добросовісно виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує її усім необхідним. Суд констатує відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536.80 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 536.80 грн.

Outcome: approved