Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач на підставі ст. 110 СК України звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 20 лютого 2020 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №57. В обгрунтування позову позивач вказав, що 20.02.2020 він уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними не склалися, між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам, у зв`язку з чим вони припинили з відповідачкою шлюбні стосунки і перестали вести з нею спільне господарство. Примирення між ними неможливе, оскільки відповідачка не змінює свою поведінку. На даний час вони проживають за різними адресами, тому просив не призначати строку на примирення подружжя. Спору щодо поділу майна подружжя між ними не має. 12.04.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Соловйова О.В. та передано матеріали справи на розгляд (а.с.14). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Соловйова О.В. від 12.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16-17). Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 139 від 01.05.2023 у зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді Снігурівського районного суду Миколаївської області Соловйова О.В. до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з 01.05.2023, проведено повторний автоматичний розподіл даної справи (а.с.25). 25.05.2023 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Максимович І.В. та передано матеріали справи на розгляд (а.с.30). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича І.В. від 06.06.2023 року прийнято справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її розгляд (а.с.31). Позивач в судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, проте в судове засідання повторно не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, відповідно до ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають в шлюбі з 20 лютого 2020 року, який зареєстрований Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №57, що підтверджується виданим Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20.02.2020 року (а.с.4). Сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.06.2020 (а.с.5). Шлюбні відносини сторони фактично припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Термін на примирення позивач просить не надавати, оскільки воно неможливе. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно положень ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач не очікує відшкодування понесених ним судових витрат, тому дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: approved