Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк О.В. № 32547, виданого 21.05.2021 року. 30 травня 2023 року на адвокатський запит, на електронну адресу представника позивача від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. надійшли запитувані докази, а саме: копія виконавчого напису приватного нотаріуса, копія кредитного договору та копія заяви про відкриття виконавчого провадження. Позивачем вказано, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, з огляду на наступне. З копії виконавчого напису приватного нотаріуса вбачається, що ним на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту: 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 передбачено стягнення з [PERSON] [INFO] , місце народження: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] яка є боржником за кредитним договором 419503517 від 29.09.2020 року укладеним з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ідентифікаційний код: 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 050820-01 від 05.08.2020 року, реєстр прав вимоги №5 від 16 квітня 2021 року є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Онлайн фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи 42254696 - заборгованість за Кредитним договором 419503517 від 29.09.2020 року за період з 16.04.2021 року по 12.05.2021 року у сумі 70369,50 грн (21500 прострочена заборгованість за сумою кредиту, 48869,50 грн прострочена заборговансть по несплаченим відсоткам за користування кредитом). Позивачем вказано, що розрахунку заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" стягувачем не надано. Також залишається незрозумілим та безпідставним зазначення у виконавчому написі про те, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.04.2021 року по 12.05.2021 року, оскільки всі платежі за кредитним договором відбулися. Докази направлення [PERSON] вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги, відсутні. Крім того, кредитний договір, на основі якого вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчено, що виключає можливість стягнення за ним коштів у порядку виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, заборгованість, по якій видано виконавчий напис, є спірною, процедура посвідчення виконавчого напису порушеною. З урахуванням вказаного, просила суд ухвалити рішення, яким: -визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 32547, вчинений 21.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" заборгованості у розмірі 71569,50 грн таким, що не підлягає виконанню; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" на користь [PERSON] витрати на послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 9000 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася. Згідно матеріалів справи просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та відсутності представника та позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заперечення на вимогу про стягнення витрат на правову допомогу та просив відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. постановою від 07.07.2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 32547 від 21.05.2021 року. З дослідженого виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. встановлено, що ним передбачено стягнення з [PERSON] [INFO] , місце народження: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] яка є боржником за кредитним договором 419503517 від 29.09.2020 року укладеним з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ідентифікаційний код: 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 050820-01 від 05.08.2020 року, реєстр прав вимоги №5 від 16 квітня 2021 року є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Онлайн фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи 42254696 - заборгованість за Кредитним договором 419503517 від 29.09.2020 року за період з 16.04.2021 року по 12.05.2021 року у сумі 70369,50 грн (21500 прострочена заборгованість за сумою кредиту, 48869,50 грн прострочена заборговансть по несплаченим відсоткам за користування кредитом). Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Тобто з зазначеного суд вбачає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. З виконавчого напису № 35039 від 12.05.2021 року судом встановлено, що нотаріус провадить стягнення за період з 10 березня 2021 року по 10 травня 2021 року та посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким встановлено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості на підставі кредитного договору додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та внесено зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами», та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» відповідно до яких нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Отже, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що матеріали справи не містять нотаріально посвідченого кредитного договору на підставі якого нотаріусом встановлено безспірність заборгованості та вчинено виконавчий напис, також відсутня виписка по рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості перед відповідачем, а лише наявний графік розрахунків (додаток № 1 до Договору № 419503517 від 29.09.2020 року складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»). З зазначеного, суд вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» так як нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості. Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року, по справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що нотаріусом не встановлено безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, суд приходить висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 32547 від 21.05.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно вказаного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн, відповідач категорично заперечив, оскільки розмір вказаних витрат є завищеним, неспівмірним та необґрунтованим враховуючи складність справи, просив відмовити у цій частині повністю. Дослідивши клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи встановлено, що на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано: Договір № 25/05 від 25.05.2023 року про надання професійної правничої допомоги, акт № 2 про прийняття - передачу наданих послуг, квитанцію від 01.06.2023 року на суму 9000 грн та ордер на надання правової допомоги позивачу адвокатом за договором № 25/05 від 21.05.2021 року). Відповідно до чч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги відповідачем зазначено, що вказана сума є завищеною неспівмірною та необґрунтованою відносно складності справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням того, що розгляд проведений у порядку спрощеного провадження. У частині 3 статті 141 ЦПК Українипередбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, чинним законодавством України передбачено критерії які враховуються при визначенні та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. З урахуванням складності справи, оскільки її розгляд здійснювався в порядку спрощеного провадження так як є малозначною справою, представник позивача в судові засідання не з`являвся та просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та стягнення витрат на правову допомогу підлягають зменшенню до 5000 гривень.

Outcome: approved