Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі. У поданій позовній заяві позивач посилається на те, що 30.08.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/07/403МК. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 70000,00 доларів США на термін до 20.08.2012 зі сплатою 16 % річних за користування кредитом. Згідно до договору поруки № 08/07/403МК від 30.08.2007, [PERSON] зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник [PERSON] , включаючи сплату кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.01.2013 стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 25172,76 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2013 стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» пеню в розмірі 16876,48 доларів США. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 60447,79 доларів США. Оскільки з відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з 08.09.2010 по 10.04.2012, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2013, то за період після винесення вказаного рішення, з 10.06.2013 по 26.09.2022 відповідач [PERSON] має заборгованість із 3% річних від простроченої суми в розмірі 16862,45 доларів США. Тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість із 3% річних від простроченої суми в розмірі 16862,45 доларів США та судові витрати по справі, а саме судовий збір\~9247,37 грн. Ухвалою суду від 05.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 06.02.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що вона не погоджується із позовними вимогами, оскільки вказаними в позовній заяві рішеннями судів з неї не було стягнуто заборгованості за кредитним договором, а стягнуто заборгованість лише із [PERSON] . Крім цього, наданий розрахунок заборгованості є незрозумілим. Також вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 09.03.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій фактично відтворено зміст позовної заяви та вказано на необґрунтованість заяви відповідача про сплив позовної давності. 03.07.2023 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій представник просив залишити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] без розгляду, а заборгованість стягнути з [PERSON] . Ухвалою суду від 03.07.2023 залишено без розгляду позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача [PERSON] . Представник позивача в судове засіданні не з`явився, однак надіслав заяву в якій просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Згідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, однак не повідомив причин своєї неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно кредитної угоди № 08/07/403МК від 30.08.2007 та договору про видачу траншу № 08/07/403МК-01 від 30.08.2007, укладених між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 70000,00 доларів США на термін до 20.08.2012 зі сплатою 16 % річних за користування кредитом. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строки та в об`ємі, встановлених договором. Згідно до договору поруки №08/07/403МК від 30.08.2007, [PERSON] зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник [PERSON] , включаючи сплату кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.01.2013 у справі №1909/2244/2012 стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 25172,76 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом. У вказаному рішенні суду вказано, що рішенням Кременецького районного суду від 17.12.2010, яке набрало законної сили, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 90364,76 доларів США, що складає 715688,87 грн. боргу за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2013 у справі №1909/2244/2012 стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» пеню в розмірі 16876,48 доларів США. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № 08/07/403МК від 30.08.2007 видно, що станом на 26.09.2022 загальний залишок заборгованості [PERSON] за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 60447,79 доларів США. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні\~\~положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за\~\~змістом\~\~наведеної\~\~норми\~\~закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що\~ [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором, за яким йому надано кредит строком до 20.08.2012. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та [PERSON] , яка поручилася за виконання відповідачем цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовими рішеннями від 03.01.2013 та від 26.03.2013 про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Правовий аналіз положень статей\~\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від\~4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 та 2013 роках зобов`язання відповідача [PERSON] сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.\~\~На даний час заборгованість не сплачена у повному обсязі. Відтак кредитор має право на отримання\~сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за\~\~увесь час прострочення. Разом з тим\~главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто\~позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у\~статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~\~ Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.11.2019 у справі № 127/12672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов\~ 09.12.2022. Відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначено про застосування судом наслідків спливу позовної давності. Поручитель [PERSON] була співвідповідачем у цій справі, до неї також були заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості солідарно.\~В процесі розгляду справи позивач просив залишити позовні вимоги до поручителя без розгляду, однак судом не може не братися до уваги наявна у справі заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.\~ Крім цього суд зауважує, що 3% річних розраховано позивачем зокрема і за період з 24 лютого 2022 року по 26 вересня 2022 року. Разом з тим, 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України\~та\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного станув Україні»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому цей строк був неодноразово продовжений і триває до даного часу. 15 березня 2022 року був прийнятий\~Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022 року, а, отже, діяв на час звернення позивача з даним позовом до суду. Вказаним законом, зокрема, доповнено пунктом 18\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказана норма є імперативною та підлягає безумовному застосуванню судом, навіть якщо про це не просить відповідач. Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування 3% річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання забороняється. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних в межах строку позовної давності, тобто з 09.12.2019 по 23.02.2022 (з урахуванням вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України). В період з 09.12.2019 по 31.12.2019 (23 дні) 3% річних складають 114,27 доларів США (60447,79 х 3% х 23 : 365 : 100=114,27). За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів) 3% річних складають 1813,43 доларів США (60447,79 х 3% х 366 : 365 : 100=1813,43). За період з 01.01.2021 по 23.02.2022 (419 днів) 3% річних складають 2081,72 доларів США (60447,79 х 3% х 419 : 365 : 100=2081,72). Разом за період з 09.12.2019 по 23.02.2022 3% річних становлять 4009,42 доларів США. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 4009,42 доларів США, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом в розмірі 23,78% від заявленої суми, то з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 23,78% від понесених судових витрат (сплаченого судового збору), тобто 2199,02 грн.

Outcome: partial