Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківськго міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення аліментів на час навчання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 06.07.2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 02 березня 2005 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина. Постановою начальника відділу Рахівського відділу державної викоконавчої служби у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) від 20.06.2022 року повернуто виконавчий документ стягувану в зв`язку з закінченням строку стягнення, так як син, [PERSON] , досяг повноліття [INFO] . Станом на січень 2022 року заборгованість по аліментах склала 190 481 грн. 65 коп. Також зазначила, що підлягає до стягнення пеня у розмірі заборгованості по аліментах - 190 481 грн. 65 коп. Крім того, син з 2019 року навчається на денному відділенні Київської муніципальної академії музики ім. Р.М. Глієра. Тому, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини на період навчання, починаючи з 10 січня 2022 року в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Враховуючи викладене, просила суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , заборгованість по аліментах в сумі 190 481 грн. 65 коп., пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 190 481 грн. 65 коп., всього 380 963 грн. 30 коп. та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на час навчання, розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 10 січня 2022 року. Ухвалою суду від 26.04.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, до суду направила заяву про уточнення позовних вимог та просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. (а.с. 34) Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, не отримав ухвалу судді про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, а також судові повістки, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся та є повідомленим про розгляд справи у відповідності до вимог ст. 131 ЦПК України, так як на адресу суду поверталися поштові конверти, в яких працівниками пошти зазначалося, підстава повернення, як адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, заяви та клопотання до суду не надходили, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне. 06 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 10) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.12) 30.10.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини та чоловіка « [PERSON] ». (а.с. 11) 02.03.2005 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист по справі № 2-2474/2005 за яким суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] по ? частині з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.02.2005 року і до повноліття дитини. (а.с. 3) 20.06.2022 року постановою начальника відділу Рахівського відділу державної викоконавчої служби у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) від 20.06.2022 року повернуто виконавчий документ стягувану в зв`язку з закінченням строку стягнення, так як син, [PERSON] , досяг повноліття [INFO] . Також, було видано повідомлення щодо можливості стягнення заборгованості, штрафу за несвоєчасну сплату аліментів у судовому порядку.(а.с. 5-6) З розрахунку заборгованості зі спати аліментів сформованої в рамках виконавчого провадження № 3362587 встановлено, що сукупний розмір заборгованості боржника [PERSON] станом на січень 2022 року становить 190481,65 грн. (а.с.7) Оскільки заборгованість зі сплати аліментів становить 190481,65 грн., то пеня у відповідності до ст.. 196 СК України не має її перевищувати та складає 190481,65грн.. Також, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , начається на денному відділенні Київської муніципальної академії музики ім. Р.М.Глієра. Строк закінчення закладу освіти 30.06.2023 року. (а.с.13) Розглядаючи позовні вимоги суд виходить із наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Водночас відповідно до частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Крім того, при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першійстатті 196 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості за аліментами, що узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20). Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості за період з січня 2019 року по січень 2022 року, відповідач аліменти не сплачував, тому розмір заборгованості в цей період складає 190481,65 грн., тому загальна сума пені за несплату аліментів становить 190481,65 грн. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду першої інстанції. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. При цьому, матеріали справи не містить доказів на спростування доводів позивача, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, тому позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості по аліментах суд зазначає наступне. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Відповідно до частин третьої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 537/4755/16-ц (провадження № 61-20760св19), від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19 та узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Таким чином, заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, підлягає примусовому виконанню в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Отже, вимога позивача [PERSON] про стягнення вищевказаної заборгованості за аліментами у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку про відмову у позові в цій частині. Щодо стягнення аліментів на час навчання суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , начається на денному відділенні Київської муніципальної академії музики ім. Р.М.Глієра. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вказано вище, син позивачки народилась [INFO] , тобто, досягнув повноліття та продовжує навчання. Суд також вважає, що він в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, навчається на денному відділенні навчального закладу, йому необхідні кошти для проживання, на проїзд, на харчування, для придбання одягу, необхідних для навчання канцелярських знарядь, підручників. Також, судом під час розгляду справи враховується позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 21.02.2018 року (справа № 208/3075/16) у справах щодо призначення, зміни, стягнення аліментів. Так, відповідно до висновків Верховного Суду витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина та за правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц (провадження № 61-9486св18) та від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Відповідач [PERSON] є працездатним за віком та станом здоров`я, тобто, є спроможним надавати матеріальну допомогу своєму синові. Судом при вирішенні спору приймаються до уваги також ті обставини, що відповідач, як батько, зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги синові у зв`язку з навчанням, тягар його утримання не може бути покладений тільки на матір, а безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач є неспроможним надавати таку допомогу, суду не надано. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. За ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 22.03.2023 року. Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача на користь [PERSON] , аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 22.03.2023 року і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. На підставі.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial