Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Черніцький І.Р. звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.02.2017 розірвано. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. На даний час між ними з відповідачем не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання їхнього сина. Зокрема, позивач вважає, що проживання сина разом із нею відповідає його інтересам, проте відповідач під час останніх розмов постійно повідомляв її, що забере сина проживати разом із ним. Позивач вказує, що за її місце проживання, наявні належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, вона належним чином дбає про сина, має достатній заробіток, а тому може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, а також задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім цього, син бажає проживати разом із нею. Таким чином, позивач вважає, що наявні всі підстави для визначення місця проживання сина [PERSON] разом з нею. При цьому звертає увагу, що батько дитини [PERSON] , у разі визначення місця проживання сина разом із нею, не позбавлений права брати участь у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості із нею щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішення. З огляду на викладене позивач просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2023 матеріали цивільної справи надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, для надання письмового висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . 05.04.2023 на адресу суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи від Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, разом з листом, в якому повідомлено, що оскільки позивач разом з дитиною на даний час проживають за адресою: [ADDRESS] , відтак вивчення матеріалів справи для надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини за вказаною адресою належить до повноважень органу опіки та піклування Байковецької сільської ради. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.04.2023, залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору службу у справах дітей Байковецької сільської ради та матеріли справи надіслано службі у справах дітей Байковецької сільської ради, для надання письмового висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . 26.05.2023 справа повернулася до суду з служби у справах дітей Байковецької сільської ради з висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Протокольною ухвалою суду від 05.07.2023 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Черніцький І.Р. в судове засідання не з`явились, однак адвокат Черніцький І.Р. подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей Байковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представник Служби у справах дітей Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з приводу задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.02.2017 у справі № 607/1063/17 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 26.02.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №469. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] 22.04.2017 зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6110-440263-2017 від 05.05.2017 та витягу про реєстрацію місця проживання особи № 11967/28-03 від 13.10.2022, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 120 від 23.05.2023, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] . Службою у справах дітей Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 12.05.2023 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічні умови відмінні, будинок повністю вмебльований, прибраний та затишний. Для хлопчика облаштована окрема кімната, створені необхідні умови для проживання, сну, навчання, повноцінного та гармонійного розвитку. Під час обстеження мати з дитиною були присутні в помешканні в ході обстеження з`ясовано, що мати з дитиною на період воєнного стану проживає в м. Прага, де дитина відвідує начальний заклад, а мати працює за трудовим договором. Згідно акту оцінки потреб сім`ї, здійсненого Центром надання соціальних послуг Байковецької сільської ради 12.05.2023, складні життєві обставі відсутні, первинні потреби дитини в задовільному стані, дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії 15.05.2023 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, в телефонному режимі повідомив, що не заперечує про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30.03.2021 при розгляді справи №542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що позивач [PERSON] має самостійний дохід та належні житлово-побутові умови, що вказує на створення для дитини належних умов життя, виховання та розвитку, при цьому даних, які б негативно характеризували позивача [PERSON] в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, заслухавши думку дитини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 992,40 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом.

Outcome: approved