Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До суду надійшла позовна заява [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення за місцем реєстрації. Позовна заява обґрунтована наступним. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані - з 22.07.1999 року позивачка, яка є донькою відповідача, та з 03.11.2015 року - [PERSON] , який є сином позивачки та онуком відповідача. Посилаючись на те, що технічний стан квартири за адресою: [ADDRESS] , дозволяє проживання сторін у даному приміщення, позивачі мають право на користування спірною квартирою, іншого житла не мають, однак відповідач здійснює перешкоди в проживанні в квартирі, змінив замки, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому просила усунути перешкоди з боку відповідача у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення та встановлення порядку користування, квартирою [ADDRESS] , а саме виділити позивачам у користування кімнату, площею 14 кв. м., із наданням, останнім ключів від вхідних дверей квартири, приміщення, що є у загальному користуванні - кухня, коридор, ванна кімната, санвузол залишити у загальному користуванні позивачів та відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 13.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 17.12.2021 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання надала заяву про здійснення розгляду справи у відсутності позивача та її відсутності, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Раніше у судових засіданнях позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні Представник відповідача надала суду письмову заяву про здійснення розгляду справи у її відсутності, позов не визнає, з урахуванням доказів по справі, які надані позивачем просить відмовити в задоволенні позову. У попередніх судових засіданнях заперечувала у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що у позивач використала своє право на приватизацію, має приватну власність, а тому має місце для проживання. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , вказана обставина визнана представником відповідача, а тому в силу ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1017. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, які додані позивачем про звернення до суду з позовною заявою. Квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № 3585 від 10.07.2001 року. Підставою звернення до суду позивача стало те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, змінив замки, не надає доступ до квартири позивачу та її сину. Відповідач, через свого представника заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що Позивач має у приватній власності інше житло. У судовому засіданні 24.01.2023 був допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила наступне Позивач та відповідач - є рідними донькою та батьком. [PERSON] мешкала у неї в квартирі близько 6 місяців, оскільки батько, відповідач по справі, не пускав її з сином у квартиру, а з матір`ю у неї погані стосунки. Крім того, ї' відомо про домовленість між батьками позивача про те, що донька буде жити з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 24.01.2023 надала наступні пояснення. [PERSON] - це колишній чоловік її сестри. Гачковська є її племінницею. Знає, що батько не пускає оньку у квартиру, змінив замки. Між батьками позивача була домовленість про те, що [PERSON] буде мешкати з батьком. Позивач свого власного житла не має. І два роки не мешкає з батьком, оскільки він не дає їй ключі від квартири і вона не можу туди потрапити. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина 2 статті 64 ЖК України). Частиною першою, другою статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована його донька позивачка [PERSON] та її син [PERSON] . Відповідно до положень статей 156 ЖК України та 405 ЦК України позивачка, як член сім`ї власника спірної квартири відповідача [PERSON] та її син [PERSON] , як такі, що зареєстровані в ній, має право користування спірним житлом нарівні з його власником. Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами існує конфлікт з приводу проживання позивачки та її сина у спірній квартирі. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що його дочка має у приватній власності житло, а отже і має місце для проживання. Однак суд, відкидає вказані твердженні відповідача, оскільки останнім жодних належними та допустимими доказів на підтвердження не надано, вказані докази в матеріалах справи не містяться, через що вказані твердження є припущенням відповідача. Ураховуючи, що позивачка та її син зареєстровані у спірній квартирі, будь-якого житлового приміщення у власності не мають, докази протилежного суду не надані, як член сім`ї власника та малолітній син члена сім`ї власника мають право на користування спірним житлом нарівні з [PERSON] , як власником житлового приміщення, однак останній створює перешкоди у реалізації вказаного права позивачки та її син, суд дійшов висновку про наявність підстав усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом вселення до вказаного житлового приміщення. Щодо вимоги позивача про становлення порядку користування квартирою шляхом виділення кімнати прощею 14 кв.м., то суд виходить з наступного. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 «Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. З наведеного вбачається, що встановлення порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень можливо тільки щодо власників/співвласників у спільній частковій власності. Враховуючи, що Позивач не є співвласником квартири підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Розподіл судових витрат На підставі ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial