Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

10.01.2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дергачівського районного суду Харківської області від 10.01.2022 року на розгляд судді Остропільця Є.Р. надійшла цивільна справа №619/81/22. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 24.01.2022 провадження по даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 24). Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 21.11.2022 на розгляд судді Болибока Є.А. надійшла цивільна справа № 619/81/22 (а.с. 27). Розпорядженням керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 23.12.2022 року №73, через припинення суддею Болибоком Є.А. виконання повноважень судді Котелевського районного суду Полтавської області у зв`язку із закінченням строку його відрядження з Дергачівського районного суду Харківської області, у провадженні якого перебувала вказана справа, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 619/81/22 (а.с. 29). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 23.12.2022 року справа № 619/81/22 надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (а.с. 30). Відповідно до ухвали судді Котелевського районного суду Полтавської області від 19.04.2023 справу №619/81/22 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 31). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 07.03.2023 оголошено розшук відповідача [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , на час оголошення розшуку провадження по справі зупинено (а.с. 65-66). 13.06.2023 до Котелевського районного суду Полтавської області електронною поштою надійшов лист Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, про те що вході проведених розшукових заходів було встановлено місце знаходження розшукуваного громадянина [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого: [ADDRESS] , який фактично проживає: [ADDRESS] (а.с. 64). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.06.2023 поновлено провадження у справі №619/81/22 та справу призначено до судового розгляду (а.с. 65-66). Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином, відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України (а.с. 71, 72). Позивач [PERSON] 06.02.2023 подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (а.с. 38). Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, та наявні у ній докази, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.12.2021 (м. Харків) (а.с. 7). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, законодавець визначив, що саме особа з якою проживає дитина визначається зі способом стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки домовленості про спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню спільної дитини сторони не досягли, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, в ході судового розгляду не встановлено. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України про не можливість надання матеріальної допомоги дитині відповідач не надав. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягти судовий збір по справі.

Outcome: approved