Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

30.06.2023 року від [PERSON] в особі представника - адвоката Кукурудз Р.О. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до [PERSON] , за результатами розгляду якої позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] діда [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] помер його дід - [PERSON] . За життя дідусь склав заповіт на його користь, яким заповів належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , та цінні папери. Спадщина була прийнята позивачем шляхом подачі заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Запорізького МНО Кукурудз Т.Ю. Донька спадкодавця - відповідачка [PERSON] , є матір`ю позивача. Від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву нотаріусу. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва зазначивши, що перевіркою реєстру актів цивільного стану та правоустановчого документа на спадкову квартиру вбачається, що вона була придбана [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Остання померла [INFO] , спадкова справа після неї не заводилась. На день відкриття спадщини була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані: її чоловік, [PERSON] , відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] . За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя не здійснювалося. [PERSON] доводилась позивачеві бабусею, а відповідачці - матір`ю. Відповідачка, хоч на час відкриття спадщини після матері [PERSON] і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто разом з нею, насправді постійно мешкала окремо від батьків, за іншою адресою, а отже не прийняла спадщину після матері. Отже, оскільки ні позивач, ні відповідачка насправді не прийняли спадщину після [PERSON] , спірна квартира належала лише одній особі - [PERSON] в цілому (в т.ч. 1/2 як подружня частка та успадкована 1/2). Ухвалою суду від 5 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса ЗМНО Кукурудз Т.Ю. надіслати на адресу суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 46/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 29-30). 20.07.2023 року від приватного нотаріуса ЗМНО Кукурудз Т.Ю. надійшла копія спадкової справи № 46/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 40-68). 27.07.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач визнає позов та всі зазначені в позовній заяві обставини. Підтверджує, що вона не приймала спадщини після матері і дійсно проживала окремо від батьків. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують (а.с. 70). Відповідач у судове засідання не з`явилася. У відзиві на позов зазначила, що просить позов розглядати за її відсутності (а.с. 69). Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області, актовий запис № 166 (а. с. 42 зв). За життя [PERSON] склав заповіт, який 09.06.2010 був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Вакуленко С.О., за р. №1154, яким заповів належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , та цінні папери позивачеві [PERSON] , [INFO] (а.с. 43 зв). 23.03.2023 [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу ЗМНО Кукурудз Т.Ю. (а.с. 41 зв.- 42). На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу №46/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі: 70432423 (а.с. 41,49). Спадкодавець був дідом позивача. Спорідненість позивача зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про народження позивача [NUMBER] , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя Запорізької області 15.05.1987 р., згідно з яким [PERSON] є матір`ю позивача (а.с. 45); свідоцтвом про укладення шлюбу відповідачки [NUMBER] , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області 05.09.1986 р., відповідно до якого [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] (а.с. 46); свідоцтвом про народження відповідачки [NUMBER] , виданим Бюро запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Оріхівської районної Ради депутатів трудящих Запорізької області 22.05.1963 р., згідно з яким батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45). Отже, відповідачка доводиться позивачеві матір`ю, а спадкодавцю [PERSON] - донькою. До складу спадщини, що залишилось після смерті [PERSON] , входить трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 67,6 м. кв., в т.ч. жилою площею 42,8 м. кв., що належала йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 04.11.1992 р. за р. №1-4726; реєстрація права власності підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 10.11.1992 р., про що внесено запис за реєстровим №34823 в реєстрову книгу №189 (а.с. 63 зв. - 64). 22.05.2023 відповідачка [PERSON] подала приватному нотаріусу ЗМНО Кукурудз Т.Ю. заяву про відмову від прийняття спадщини після свого батька [PERSON] (а.с. 60 зв.). 20.06.2023 позивач звернувся до приватному нотаріусу ЗМНО Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 63). 20.06.2023 нотаріус видала постанову №491/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що з правоустановчого документа на спадкову квартиру та за наслідками перевірки наявності зареєстрованого шлюбу в реєстрі актів цивільного стану вбачається, що 04.11.1992 р. вказана квартира була придбана [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому за правовим режимом квартира перебуває не в особистій приватній власності спадкодавця [PERSON] , а у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Остання померла [INFO] , спадкова справа після неї не заводилась. На день відкриття спадщини вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані: її чоловік, [PERSON] , відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] , що підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 19.05.2023 р. №04\-07/3/5636. За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] не здійснювалося. Оскільки документ, що посвідчує право власності на квартиру, був виданий на ім`я [PERSON] , та частка зі спільного майна подружжя на спадкодавицю [PERSON] не виділена, нотаріус дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину позивачеві не вбачається можливим (а.с. 66 зв.-67). Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.04.2021 р. у справі №204/2707/19, провадження №61-15380св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96669002) вказав, що державна реєстрація особи у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 р. у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18). Відповідачка, хоч на час відкриття спадщини після матері [PERSON] і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але постійно мешкала окремо за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідачкою, а отже не прийняла спадщину, що відкрилась після матері. Отже, на час відкриття спадщини після [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] постійно проживав лише її чоловік [PERSON] . Тому лише він прийняв спадщину, що відкрилась після неї, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Оскільки ані позивач, ані відповідачка не прийняли спадщину після смерті [PERSON] , спірна квартира належала лише одній особі - [PERSON] в цілому (в т.ч. 1/2 як подружня частка та успадкована 1/2). Виходячи з вищевикладеного, після смерті [PERSON] спадщина відкрилась на квартиру в цілому. Після нього спадщину прийняв лише позивач як спадкоємець за заповітом. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, від дня відкриття спадщини після діда [PERSON] , спірна квартира належить позивачеві в цілому - за заповітом. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved