Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» (далі по тексту - ТОВ «РАДА», відповідач) про стягнення майнової та моральної шкоди. Вказаний позов обгрунтований тим, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень 1, 2, 3 (групи приміщень №459), загальною площею 219,00 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Так, вказаний будинок перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «РАДА». 16.05.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг №01/16/05/18, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, будинку, споруд та прибудинкової території нежитлового приміщення №459, загальною площею 206,0 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, передбачених договором. Вказане приміщення здається позивачем в оренду суб`єктам підприємницької діяльності, що використовують його для господарської діяльності. Так, в ніч з 19.06.2020 на 20.06.2020 на системі побутової каналізації сталась аварія, за результатами якої було складено акт про залиття. Вказаний акт було складено власником приміщення, орендарями та представником відповідача - ТОВ «РАДА». Причиною системної аварії стало порушення і не дотримання норм п. 17.23 СНиП 2.04.01-85 і п. 19.24 ДБН В.2.5-64.2012, а також п. 2.1.5. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій. У зв`язку з викладеним вище, позивач звернулась з заявою до МПП ВФ «Науктехпроект» про проведення судової будівельно-технічної експертизи, за висновком якої вартість відновлювального ремонту після залиття становить 14 393,11 грн. Окрім того, позивач також звернулась з заявою до ТОВ «Бюро судових експертиз «Надія» про визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власникам майна, яке знаходилось в орендованому приміщенні ТОВ «Алтімед» за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 13-Д, офіс №459, за висновками експертного дослідження якого №10-09/20 від 21.09.2020 розмір матеріального збитку нанесеного власникам майна складає 254 844,00 грн., з яких [PERSON] - 11 022,15 грн. Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором №01/16/05/18 виконує не добросовісно, в результаті чого позивачу була завдана матеріальна шкода, остання змушена була звернутись з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 25 414,26 грн., а також стягнути моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, а також у стресі, хвилюваннях та переживаннях позивача, у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 17.07.2023 від представника відповідача ТОВ «РАДА» - Зайцева І.Є. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній прохає суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежилих приміщень №№ 1, 2, 3 (групи приміщень №459), загальною площею 219,00 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 04.04.2006, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 9). 16.05.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг №01/16/05/18 предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, будинку, споруд та прибудинкової території нежитлового приміщення №459, загальною площею 206,0 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у трок та на умовах, передбачених договором (а.с. 11-14). Відповідно до відповіді Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «РАДА» (а.с. 18). 02.01.2020 між позивачем та ТОВ «Алтімед» укладено договір оренди нежитлового приміщення №02/01/20 предметом якого є те, що орендодавець передає користувачеві в користування на термін, обумовлений даним договором, частину нежитлового приміщення, а саме 44,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , для здійснення господарської діяльності. В матеріалах справи міститься акт про залиття, аварії, яка сталася на побутовій каналізації від 22.06.2020, у якому зазначено, що 20.06.2020 в будинку [ADDRESS] на системі побутової каналізації сталася аварія, у зв`язку із чим приміщення №459 та №461 були залиті каналізаційними водами. Чергова аварія сталася вночі з 19.06 на 20.06.2020, виявлена 20.06.2020 о 10:00 год., ліквідована о 11:00 год. Причиною системної аварії стало порушення і не дотримання норм п. 17.23 СНиП 2.04.01-85 і п. 19.24 ДБН В.2.5-64.2012, а також п. 2.1.5. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій. Причини аварії на висновку експерта №30 від 15.02.2014 (а.с. 23). 17.08.2020 позивач звернулась з заявою до МПП ВФ «Науктехпроект» про проведення судової будівельно-технічної експертизи. Так, згідно висновків експерта ВФ «Науктехпроект» за результатами проведеної судової будівельно-технічної експеризи №21/20 від 26.02.2021 причиною систематичного залиття нежилого приміщення №459 за адресою [ADDRESS] та горизонтальних ділянок системи каналізації К-1; - використання чавунних труб внутрішнім діаметром 100 мм. та пластикових труб зовнішнім діаметром 110 мм. з розтрубами, що не забезпечує компенсацію лінійних подовжень, стійкість і міцність каналізаційних стояків та герметичність стиків; - зменшення внутрішнього діаметру каналізаційних стояків при переході з пластикової труби на чавунну на відмітки - 1.900. Вартість відновлювального ремонту після залиття, що сталось з 19.06.2020 по 20.06.2020 в приміщенні ТОВ «Алтімед» за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, буд. 13-Д, оф. 459 становить - 14 393,11 грн., в тому числі ПДВ - 20%. Окрім цього, 14.07.2020 позивач звернулась з заявою до ТОВ «Бюро судових експертиз «Надія» про проведення товарознавчого дослідження задля визначення розміру матеріального збитку. Так, згідно висновку експертного дослідження №10-09/20 розмір матеріального збитку завданого власникам майна, яке знаходилось в орендованому приміщенні ТОВ «Алтімед» за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, буд. 13-Д, офіс №459, на час залиття, що сталось в ніч з 19.06.2020 по 20.06.2020, складає 254 844,00 грн., з яких [PERSON] - 11 022,15 грн., ТОВ «Алтімед» - 243 822,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно чч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27.05.2021 справа № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20) цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25.08.2005 за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи підтверджено та відповідачем у відзиві не заперечується факт залиття нежитлового приміщення №459, загальною площею 206,0 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , при цьому, відповідач не спростував своєї вини у залитті вказаного приміщення, яке на праві власності належить позивачу. Розмір завданих позивачу збитків підтверджується висновком експерта ВФ «Науктехпроект» за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2021; висновком експертного дослідження ТОВ «Бюро судових експертиз «Надія» №10-09/20 від 21.09.2020. Представник відповідача у відзиві зазначив, що висновок експерта ВФ «Науктехпроект» за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2021 викликає сумніви у його об`єктивності, оскільки залиття нежитлового приміщення сталось в ніч з 19.06.2020 на 20.06.2020, а натурне обстеження приміщення було проведено лише 17.08.2020, тобто через два місяці після залиття. При цьому, будь-яких розрахунків та доказів щодо розміру завданої залиттям нежитлового приміщення позивачу шкоди не надав, питання про проведення судової експертизи не поставив. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Отже, суд зазначає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт та розмір спричиненої їй майнової шкоди, завданої з вини відповідача, а останнім не спростовано вини у її заподіянні та її розмір у зв`язку із чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що позивачем доведено факт завдання їй матеріальної шкоди внасідок залиття належного їй на праві власності нежитлового приміщення №459, загальною площею 206,0 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , з вини відповідача та невчинення ним заходів з відшкодування завданої шкоди. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачкою доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли певного рівня «страждань». На думку суду, залиття належного позивачу нежитлового приміщення в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки викликає відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення його стану, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: partial