Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У січні 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , дитину [PERSON] , [INFO] передати на опікування органу опіки та піклування Кропивницької міської ради. Стягнути із [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Вимоги мотивує тим, що батьками дитини у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] . Громадянин [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться на обліку управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Мати дитини громадянка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, проживає окремо від дитини, не займається його вихованням та утриманням /а.с.1-4/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. від 13.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання та 04.05.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 25-26, 39-40/. В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, яким просив провести засіданні без їх участі, вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористалась. Від третьої особи через канцелярію суду отримано заяву, якою просить провести розгляд справи по суті за її відсутності та винести рішення в інтересах дитини. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 5/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 8/. Як вбачається із копії паспорта серії [NUMBER] та довідки №000365/1 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6, 24/. Малолітній [PERSON] знаходиться на обліку управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Згідно з довідкою ОСББ «Цінуй своє» від 10.10.2022 року за вих. № 13, [PERSON] мешкає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 9/. Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» від 12.10.2022 року № 1604, дитина [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , в супроводі якої звертається на прийом до лікаря. Зі слів бабусі, [PERSON] не проживає з ними та не піклується про дитину /а.с. 10/. Згідно з характеристикою дошкільного навчального закладу № 47 «Горобинка» від 12.10.2022 року, громадянка [PERSON] участі у вихованні дитини [PERSON] не бере, батьківські збори не відвідує, успіхами сина не цікавиться. Виховання [PERSON] здійснює бабуся [PERSON] /а.с. 11/. Відповідно до листа Кропивницького міського центру соціальних служб від 24.10.2022 року № 617/05-05, мати [PERSON] вихованням сина не займається, проживає окремо від нього, фінансової допомоги не надає /а.с. 12/. [PERSON] 26.10.2022 року управлінню з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради письмово повідомила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки між нею та дитиною втрачено родинний зв`язок, вона тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні сина /а.с. 17/. Відповідно до висновку №5121/49-13.24 від 16.11.2022 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26.10.2022 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 18-19/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків по вихованню дитини та його матеріальному забезпеченню, самоусунулась від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину не залежить від віку батьків. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважає, що і вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітнього є обґрунтованою та законною. У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 2 147,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved