Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

07.12.2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, яким просить стягнути з відповідача на його користь 60000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову послався на те, що 20 років працював в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема: у Шахті ім.Ленінського комсомолу Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 18.03.1980 р. по 05.05.1980 р. електрослюсарем підземним з повним підземним робочим днем; у Шахті імені XXV зїзду КПРС Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 14.07.1980р. по 04.05.1981 р. підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею; у Шахті імені 50-річчя СРСР Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 8.08.1983 по 15.12.1997 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті; у ДВАТ Шахта N°10 «Великомостівська» з 22.12.1997 по 17.09.2002 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті. Звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров?я. Вказує, що за результатами обстеження, йому було встановлено діагноз: антракосилікоз 1 ст, хронічний бронхіт, емфізема легень, хронічне легеневе серце. Причиною виникнення професійних захворювань є контакт з шахтним пилом, що перевищувало гранично-допустимі концентрації на протязі 20 років роботи в шахтах, запиленість повітря робочої зони до 220 мг/м3, вміст вугільного діоксину кремнію 0,5-10%. Зазначає, що згідно довідок Міністерства охорони здоров?я Обласної МСЕК №3, серія ЛВА -2 №007524 від 16.10.2003 року, йому вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання з 09.07.2002 року та 45% втрати професійної працездатності. Також вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання, йому завдано значної моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що він втратив частково працездатність, став інвалідом, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, в нього наявний сухий кашель, біль в грудній клітці, підвищена пітливість, загальна слабкість, наявне обмеження рухів, порушення ходи, посилення болю при рухах, зменшення сили в руках, тремтіння рук, втрата зору. Вказує, що він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, не взмозі вести активне життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей, він знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Всі вказані ним факти та обставини моральних страждань та переживань значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили нормальні життєві зв`язки для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля. Змушені зміни в життєвих відносинах викликають у нього значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Тому просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану моральну шкоду. Ухвалою від 12 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 30.01.2023 року. Через знеструмлення електромережі суду, судове засідання 30.01.2023 року не відбулося. 10.02.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Вказав, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач отримав травми під час виконання трудових обов`язків, а тому заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин і повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 Кодексу законів про працю України. Також вказав, що позивач звернувся із позовом до суду у грудні 2022 року, відтак з цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон №1105 у редакції чинній з 01.01.2015 року, який покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування за рахунок Фонду. Вказав, що дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі 215/3118/16-ц, від 05.12.2018 року по справі №219/3928/17, від 05.12.2018 року по справі №212/4799/17, від 06.12.2018 року по справі №219/1321/17. До того ж звертає увагу на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. Ухвалою від 17.02.2023 року задоволено клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про витребування у позивача [PERSON] оригіналів письмових доказів; зобов`язано [PERSON] надати для огляду у судовому засіданні оригінали наступних документів: трудової книжки, амбулаторної картки та висновку МСЕК про характер та умови праці; розгляд справи відкладено до 13.03.2023 року. Через знеструмлення електромережі суду, судове засідання 13.03.2023 року не відбулося. Ухвалою від 03 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області; розгляд справи відкладено на 01.05.2023 року. 01.05.2023 року до суду надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на позов [PERSON] , у яких представник висловив заперечення відносно позову, вказавши, що моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, який не створив належних умов праці, тому відсутні підстави для покладання на відповідача обов`язку здійснювати таку виплату. Також звертає увагу, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2620-IX від 21.09.2022 (далі-Закон №2620-IX). Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2620-IX визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Таким чином Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України. Розгляд справи 01.05.2023 року не відбувся у зв`язку із зайнятістю головуючого у іншій справі. 29.05.2023 року замінено відповідача у справі з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про що постановлено ухвалу. 09.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив на позов, у якому представник останнього вказав, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем по справі. На його думку, на спірні правовідносини поширює свою дію Закон №1105 у редакції чинній з 01.01.2023 року, який покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування відповідачем, тому, вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Окрім цього, посилається на те, що позивачем не долучено жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. Також, вважає, що не подано жодних доказів (медичних документів), які б підтверджували перенесені стрес, депресію, які зазнав позивач внаслідок моральних страждань в результаті профзахворювань, а довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є лише підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Ухвалою від 27.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотань представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, про заміну неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на належного ДП «Львіввугілля», про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про визнання явки позивача обов`язковою; задоволено клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про витребування у позивача оригіналів письмових доказів для огляду у судовому засіданні, розгляд справи відкладено на 19.07.2023 року; зобов`язано [PERSON] надати для огляду у судовому засіданні, яке відбудеться 19.07.2023 року о 14:30 год. оригінали наступних документів, а саме: трудової книжки, амбулаторної картки та висновку МСЕК про характер та умови праці. Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що [PERSON] 20 років працював в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема: у Шахті ім.Ленінського комсомолу Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 18.03.1980 р. по 05.05.1980 р. електрослюсарем підземним з повним підземним робочим днем; у Шахті імені XXV з`їзду КПРС Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 14.07.1980 р. по 04.05.1981 р. підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею; у Шахті імені 50-річчя СРСР Західно-Українського виробничого об?єднання по видобутку вугілля (Укрзахідвугілля) з 8.08.1983 по 15.12.1997 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті; у ДВАТ Шахта N°10 «Великомостівська» з 22.12.1997 по 17.09.2002 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров?я. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6-8), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 29.07.2002 року комісія ДВАТ шахти «Степова» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника [PERSON] про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання, по формі П-4, згідно якого встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок контакту з шахтним пилом, фізичним перевантаженням, вібрацією, що перевищувала гранично допустимі концентрації протягом 20 років роботи в шахтах (а.с.14-15). Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА-1 № 120192 від 16.10.2002 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання (а.с.10). Довідкою обласної МСЕК №3, серії ЛВА-2 № 007524 від 16.10.2002 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 45 % у зв`язку з професійними захворюваннями з 09.07.2002 року; визначено потреба позивача у санаторно-курортному лікуванні (а.с.9). Повторним оглядом МСЕК, 06.09.2007 року позивачу встановлено 50% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безтерміново (а.с.13). Із медичних документів вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: антракосилікоз 1 ст, хронічний бронхіт, емфізема легень, хронічне легеневе серце. У зв`язку з отриманими травмами позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок та витягів з медичної карти стаціонарного та амбулаторного хворого. Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову, суд виходить з наступного: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ч.4 ст.43, ч.1 ст.46 Конституції України\~визначають право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 ЗУ від 14 січня 1998 року «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч.1 ст. 21\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і III групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За ч.2 ст.13 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (ч.1 ст.с14 ст.14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»). Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності\~Закон № 717-V, яким був виключений підпункт «е» п.1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя\~статті 5 ЦК України). З огляду на вказане\~Закон № 717-V\~не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий\~закон\~застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~№ 1105-XIV\~у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що відображено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18). Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати працездатності (Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА-1 № 120192 від 16.10.2002 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання (а.с.10); згідно довідки обласної МСЕК №3, серії ЛВА-2 № 007524 від 16.10.2002 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 45 % у зв`язку з професійними захворюваннями з 09.07.2002 року; визначено потреба позивача у санаторно-курортному лікуванні (а.с.9)) обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі «е» п. 1 ч.1 ст. 21\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України"\~Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 01.01.2023 припинено та реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. З 01.01.2023 набрав чинності\~Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2620-IX від 21.09.2022 (далі-Закон №2620-IX). Частиною 2\~Прикінцевих та перехідних положень Закону №2620-IX\~визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Постановою КМУ від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному фонду України з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державнесоціальне страхування" на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду Соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року. З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами. Таким чином Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України. На наведених обставин, суд відхиляє доводи відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем по справі. Твердження відповідача про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, суд також вважає необґрунтованими, оскільки спір щодо відшкодування шкоди відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, що виникло у позивача з дня встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто 2002 року (Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА-1 № 120192 від 16.10.2002 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання (а.с.10); згідно довідки обласної МСЕК, серії ЛВА-2 № 007524 від 16.10.2002 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 45 % у зв`язку з професійними захворюваннями з 09.07.2002 року; визначено потреба позивача у санаторно-курортному лікуванні (а.с.9)) тобто саме за рахунок Пенсійного Фонду, як правонаступника Фонду соціального страхування України. Відповідно до ч.2, 3\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1\~ст.1168 ЦК\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей\~23,\~1167 Цивільного Кодексу України\~(435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, внаслідок чого його життєві зв`язки змінились, та існує потреба в докладенні додаткових зусиль для організації життя позивача, необхідність вживання додаткових заходів для підтримання його здоров`я, яке зазнало непоправного погіршення внаслідок роботи у шкідливих умовах праці. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди, що повністю кореспондується з нормам\~ст.3 Конституції України за якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З врахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стану його здоров`я, істотних вимушених змін в його життєвих стосунках, конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. Зазначений розмір моральної шкоди відповідатиме глибині завданих моральних страждань, вимогам розумності і справедливості. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, від сплати якого позивач звільнений в силу закону, суд, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, адже вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, вважає, що до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 715 грн 73 коп., виходячи з наступного розрахунку 40 000 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 1073,60 грн. (ставка судового збору) : 60 000 грн. (сума заявлених позовних вимог). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial