Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

До суду звернувся позивач з вимогами до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання звільнити з роботи та стягнення вихідної допомоги. В обґрунтування позивач зазначив, що позивач був влаштований на підприємстві на підставі трудового договору від 11.09.2019, укладеного з АТ «Українська залізниця» призначений на посаду керівника служби внутрішнього аудиту - директора департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». Цей договір діє з 11.10.2019 по 10.10.2022 включно. Пунктом 5.3. трудового договору передбачено, що у разі звільнення працівника у зв`язку із припиненням дії договору, працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі шести посадових окладів відповідно до п. 5.1.1 цього договору. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» позивача мобілізовано та зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] з 05.04.2022, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 05.04.2022 №65. 01.08.2022 адвокат Андросович Г.С. звернулась до відповідача з адвокатським запитом в інтересах позивача, в якому просила роботодавця, зокрема, розглянути можливість звільнення позивача за згодою сторін. У відповіді відповідача від 08.08.2022 зазначено, що трудовий договір діє до 10.10.2022 включно, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору будуть прийняті відповідні управлінські рішення та проведено остаточний розрахунок з дотриманням законодавства про працю. Повідомленням роботодавця від 07.10.2022 позивача проінформовано, що у зв`язку із закінченням 10.10.2022 строку дії трудового договору, наглядовою радою відповідача протоколом від 19.09.2022 прийнято рішення не продовжувати його дію. Із посиланням на ч. 3 ст. 119 КЗпП України зазначено, що після завершення періоду увільнення (до дня фактичної демобілізації), трудові відносини із ним будуть урегульовані відповідно до вище зазначеного рішення наглядової ради та діючого законодавства України. Враховуючи таку обставину, позивач 20.10.2022 нотаріально посвідчив заяву про відмову від гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України та звільнення у зв`язку із припиненням дії трудового договору, яку направив відповідачу через свого адвоката. Реєстровий номер 412 від 20.10.2022, посвідчено приватним нотаріусом КМНО Гороховою Н.В. Проте, відповідач відмовив позивачу у звільненні та виплаті вихідної допомоги, посилаючись на ст. 119 та ст. 9 КЗпП України. Так, відповідач вважає, що позивач не може відмовитися від гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України. На підставці викладеного позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити позивача з роботи з 26.10.2022 у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, про що видати відповідний наказ. Стягнути із відповідача на користь позивача вихідну допомогу, передбачену п. 5.3. трудового договору у розмірі 1680000,00 грн. (після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів з фізичних осіб згідно з законодавством України), а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 23.11.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. 17.04.2023 через канцелярію суду від представника відповідача Редевич О.М. надійшов по справі відзив. Відповідно до якого, представник відповідача з позовом не погоджувалась в повному обсязі, вважала необґрунтованим та зазначила про наступні обставини. Представник відповідача вказала, що повідомленням від 06.09.2022 №ЦПК-40 АТ «Укрзалізниця» повідомило позивача, що строк дії трудового договору закінчується 10.10.2022 згідно з пунктом 8.1. розділу 8 трудового договору. Трудові відносини за трудовим договором будуть припинені згідно з чинним законодавством. Листом від 07.10.2022 №Ц-3-89/17-22 АТ «Укрзалізниця» повідомило позивача, що наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» 19.09.2022 (протокол № А-10/18-22 ком.т.) прийнято рішення не продовжувати його дію. З наведеного представник відповідача зазначає, що АТ «Укрзалізниця» висловило свій намір припинити строковий трудовий договір з позивачем та не бажало продовжувати строк його дії. Проте, звільнення позивача у останній день строку дії його трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України порушувало б ч. 3 ст. 119 КЗпП України з огляду на призов позивача на військову службу під час мобілізації. Так, на виконання ч. 3 ст. 119 КЗпП України у зв`язку із зарахуванням до списків особового складу військової частини [NUMBER] під час мобілізації наказом АТ «Укрзалізниця» від 06.04.2022 №424/ос [PERSON] увільнено від роботи з 04.04.2022 до дня фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на дату призову позивача на військову службу під час мобілізації - 04.04.2022), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, з 19.07.2022 ч. 3 ст. 119 КЗпП України не передбачає збереження за працівником, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації середнього заробітку, проте обов`язок зберігати місце роботи та посаду залишився. Таким чином, АТ «Укрзалізниця» на виконання ч. 3 ст. 119 КЗпП України зберігає за [PERSON] місце роботи та посаду, а також виплачує йому середній заробіток (але не більше розміру двох мінімальних заробітних плат, встановлених в Україні на дату розрахунку). На думку представника відповідача, заява позивача від 20.10.2022, в якій позивач просить не застосовувати до нього гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України фактично є пропозицією внести зміни до трудового договору, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю. Ухвалою суду від 27.04.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 06.05.2023 через канцелярію суду від представника позивача Андросович Г.С. надійшла по справі відповідь на відзив. Де представник позивача зазначила, що позивач категорично не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у своєму відзиві, зважаючи на наступне. Так, у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору позивач не бажав продовження трудових відносин з відповідачем, про що повідомив останнього. Окрім цього, позивач свідомо відмовився від гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП України, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 20.10.2022 про відмову від гарантій, передбачених ст.. 119 КЗпП України та звільнення у зв`язку із припиненням дії трудового договору (реєстровий номер заяви №412 від 20.10.2022, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Гороховою Н.В.). Відповідно, гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП не можуть примусово бути застосовані до працівника, оскільки він офіційно від них відмовився, про що повідомив роботодавця. Натомість відповідач примусово застосовує до позивача гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП, що прямо суперечить ст.43 Конституції України і є порушенням конституційних прав позивача. 20.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача Редевич О.М. були подані заперечення, в яких зазначила, що з позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що свої позовні вимоги позивач обґрунтовує своєю відмовою від гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України. Позивач стверджує, що він має право на відмову від гарантій,

Outcome: partial