Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

30 травня 2023 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПП «Агроекологія» до [PERSON] про стягнення з останньої 29507,85 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 4865,86 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладених договорів позики від 05 липня 2019 року та 24 жовтня 2019 року відповідач отримала від позивача грошові кошти в загальному розмірі 60000 грн. і зобов`язувалась повернути їх протягом 10 робочих днів з дня звільнення її з роботи. 27 серпня 2020 року [PERSON] було звільнено з роботи в ПП «Агроекологія». Отже відповідач до 09 вересня 2020 року повинна була повернути позивачу 60000 грн., проте фактично виконала свої грошові зобов`язання лише 23 травня 2023 року. Тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 09.09.2020 по 23.05.2023. Ухвалою від 01 червня 2023 року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. У встановлений строк недоліки позову були усунені. 07 червня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Мельников Д.О. 07 червня 2023 року подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року дану заяву представника позивача задоволено. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Також заявив, що документи, які підтверджують розмір судових витрат на правничу допомогу будуть надані ним протягом 5 днів з дати винесення рішення у справі. Не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та винесення судом заочного рішення. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї були направлені судом на адресу реєстрації відповідача, однак повернулись з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність відповідача за вказаною адресою, що відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 та п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача. Будучи належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, по причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, втому числі відзиву на позовну заяву від неї не надходило. В зв`язку з викладеним, суд, відповідно до норм ст.ст. 223, 280 ЦПК України визнав необхідним здійснити розгляд справи в заочному порядку за наявними матеріалами з ухваленням заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані стороною позивача докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року № 551/981/20, яке набрало законної сили 11 березня 2021 року, судом встановлено, що 05 липня 2019 року між позивачем ПП «Агроекологія» та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики, за яким позивач 10 липня 2019 року перерахував на належний [PERSON] картковий рахунок грошові кошти в розмірі 10000 грн.. 24 жовтня 2019 року між позивачем ПП «Агроекологія» та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі укладено ще один договір позики, за яким позивач 21 та 22 листопада 2019 року перерахував на належний [PERSON] картковий рахунок грошові кошти в загальному розмірі 50000 грн. Відповідно до зазначених договорів, в разі звільнення з роботи відповідач зобов`язується на протязі 10-ти робочих днів повернути надану їй грошову позику в повному обсязі. 27 серпня 2020 року [PERSON] було звільнено з роботи в ПП «Агроекологія». Проте станом на 14 вересня 2020 року вона не повернула позичені кошти в розмірі 60000 грн. 14 вересня 2020 року представник ПП «Агроекологія» Мельников Д.О. звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області та просив стягнути з відповідача зазначені кошти. Позовні вимоги ПП «Агроекологія» були задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь ПП «Агроекологія» заборгованість за договорами позики від 05.07.2019 та від 24.10.2019 у загальному розмірі 60000 грн. (а.с. 7-8, 32-33). У добровільному порядку рішення суду відповідачем [PERSON] виконано не було. В зв`язку з цим за заявою позивача Шишацьким ВДВС було відкрито виконавче провадження № 65188115 з виконання вищевказаного рішення суду (виконавчий лист № 551/981/20 від 12.03.2021), яке закінчено 23.05.2023 в зв`язку зі сплатою боржником заборгованості в повному обсязі (а.с.10-12). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, що передували подачі такого позову. Оскільки [PERSON] у встановлений договором позики строк не повернула ПП «Агроекологія» грошові кошти, то з неї підлягають стягнення інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних від суми боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за час прострочення нею виконання зобов`язання, який не перевищує 3-х років. Згідно розрахунку позивача стягнення з відповідача підлягає: інфляційні втрати - 29507,85 грн. та три проценти річних від суми боргу - 4865,86 грн. Однак, суд не погоджується з даним розрахунком, виходячи з того, що при його здійсненні позивачем не були враховані положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений Указом Президента України №64/2023 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим відповідним Законом України № 2102-ІХ та триває з 24 лютого 2022 року до моменту прийняття рішення у справі. Отже, стягнення процентів та інфляційних втрат, визначених ст. 625 ЦК України у даній справі, можливе лише до 23 лютого 2022 року включно. Крім того, суд вважає, що позивачем невірно розраховано початок перебігу строку нарахування процентів та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідача [PERSON] було звільнено з роботи 27 серпня 2020 року, а отже перебіг строку протягом якого вона повинна була повернути позику розпочався 28 серпня 2020 року. Зважаючи на те, що за умовами договорів позики вказаний строк обраховувався робочими, а не календарними днями (ст.ст. 52, 67 КЗпП), він закінчився 10 вересня 2020 року. Отже, починаючи з 11 вересня 2020 року відповідач порушила строк виконання грошового зобов`язання з повернення позики позивачу. Суд, здійснивши з огляду на викладене власний розрахунок (а.с. 34), визначив, що за період з 11 вересня 2020 року до 23 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: - 2617,12 грн. - розмір 3% річних від суми боргу; - 10484,83 грн. - розмір втрат від інфляції. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 13101,95 грн. за несвоєчасне виконання нею грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі становлять 2684 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 13101,95 грн., що складає 38,12 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1023,68 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем не було надано суду доказів розміру судових витрат на правничу допомогу, які заявлені ним в розмірі 10000 грн., однак вказано суду про намір подання таких документів протягом 5 днів з дня винесення рішення суду, вказане питання буде розглянуто судом додатково в порядку ст.ст. 246, 270 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial