Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Ульянова С.М., звернулась до суду з позовом, в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , померлому [INFO] , що накладений постановою Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси, серія та номер АА 650015 від 16.07.2007, номер запису про обтяження в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 46931266. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , який є власником 1/3 частини квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . Другою черкаською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №397/2018. Однак, під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне обтяження: номер запису про обтяження 46931266, який здійснено на підставі постанови Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси серія та номер АА 650015 від 16.07.2007 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , опис предмета обтяження: 1/3 частина. В зв`язку з цим позивачка звернулася до Придніпровського ВДВС у місті Черкаси із заявою щодо зняття арешту з майна [PERSON] та 03 травня 2022 року отримала відповідь Придніпровського ВДВС відповідно до якої відносно [PERSON] було відкрито два виконавчих провадження, а саме: - ВП № 6619794 з примусового виконання рішення виконавчого листа № 2-1425 від 20.04.1999 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів; - ВП № 6721109 з примусового виконання рішення виконавчого листа № 2-4743 від 03.01.2001 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Встановити в межах якого виконавчого провадження накладено обтяження неможливо, в зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень, а зняти арешт можна тільки звернувшись до суду. 09.05.2023 року, нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В., позивачці була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У вказаній постанові нотаріус постановила відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/3 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилось після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] , до зняття арешту. Враховуючи наведені вище обставини позивачка [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті сина [PERSON] і змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 05.06.2023 року судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.06.2023 року витребувано: у Другої черкаської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 397/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; у Першої черкаської державної нотаріальної контори копію постанови, серія та номер АА 650015, виданої 16.07.2007 року, видавник: Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси, на підставі якої було зареєстровано обтяження: номер запису про обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 46931266, вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , опис предмета обтяження: 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 18.07.2023 року на адресу суду Першою черкаською державною нотаріальною конторою направлено копію постанови, серія та номер АА 650015, виданої 16.07.2007 року Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси. 19.07.2023 року на адресу суду черкаською державною нотаріальною конторою було направлено копію спадкової справи № 397/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ульянов С.М. не з`явилися, однак, до початку судового засідання від представника позивачки - адвоката Ульянова С.М. до суду надійшло клопотання від 31.07.2023 року про розгляд справи без позивачки та її представника, в якому останній одночасно вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду клопотання від 16.06.2023 року за вих. № 26.25-47/50152 про розгляд справи без участі представника Другого ВДС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем їх проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі «Судова влада». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є квартира [ADDRESS] , (далі - спірна квартира) - яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.09.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2022 року (а.с. 8-9). Позивачка [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). Після його смерті позивачка, як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її сина [PERSON] . Однак, постановою від 09.05.2023 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно (а.с. 13). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 14) за спірною квартирою наявне зареєстроване обтяження наступного змісту: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5423861, який зареєстрований 03.08.2007 року Першою черкаською державною нотаріальною конторою на підставі постанови серії АА №650015 від 16.07.2007 року, винесеної державним виконавцем Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Гибало О.В., об`єкт обтяження 1/3 частка квартири, додаткові відомості про обтяження - заборона 625. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 97) постанова серії АА №650015 від 16.07.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] була винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1425, виданого 20.04.1999 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Тобто арешт на 1/3 частину вказаної квартири був накладений, як на майно боржника [PERSON] , саме у виконавчому провадженні № 6619794, стягувачем в якому була [PERSON] . Разом з тим, відповідно до листа від 03.05.2022 року за вих. № 11833 Придніпровського ВДС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) (а.с. 15), згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служи термін зберігання виконавчого провадження № 6619794 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1425, виданого 20.04.1999 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, закінчився. За таких обставин на теперішній час позивачка вважає, що арешт майна, який був накладений державним виконавцем, перешкоджає їй реалізувати свої права як спадкоємця, а у разі скасування арешту позивачка зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса. Крім того згідно із інформацією з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відомості про відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] . Тож спір виник з правовідносин про право власності і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952) та Законом України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК (статті 1218, 1231 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1297 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. В той же час за змістом ст. 331 ЦК право власності на нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952 право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Разом з тим, варто звернути увагу, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону №1952 не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. В цьому контексті слід зауважити, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №905/386/18 зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні приписи містяться у ст. 40 Закону №1404, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі № 2-356/12, від 03.11.2021р. у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021р. у справі № 645/6694/15. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що підставою наявності зареєстрованого обтяження на спірну квартиру є арешт, накладений державною виконавчою службою 16.07.2007 року. При цьому орган державної виконавчої служби не має у володінні інформації щодо збереження арешту за постановою державного виконавця від 16.07.2007 року через відсутність матеріалів виконавчого провадження та відповідних відомостей про нього. В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності збереження обтяження спірної квартири у вигляді арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця серії АА №650015 від 16.07.2007 року, а відтак збереження такого обтяження вочевидь є неправомірним. Таким чином, за змістом спірних правовідносин судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав необхідності у подальшому збереженні заходів обтяження спірної квартири, застосованих державним виконавцем на забезпечення виконання зобов`язань померлого [PERSON] . В той же час позивачка набула у спадщину частку спірної квартири після смерті свого сина [PERSON] , що належала померлому, а відтак набула право власності на таке майно. Враховуючи, що позивачка обмежена у можливості отримати документ про підтвердження набуття у власність спірної квартири, то її права, як спадкоємця порушені та підлягають захисту в обраний позивачкою спосіб шляхом зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 16.07.2007 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні з позовом до суду в сумі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 1). Натомість, враховуючи що стороною позивачки не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved