Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, на підставі якого було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів. На підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження [NUMBER], винесено постанову про арешт коштів та майна позивача. Жодних кредитних договорів, договорів позики чи інших правочинів з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» позивач не укладав, а тому вважає, що виконавчий напис виданий приватним нотаріусом незаконно та безпідставно. При цьому, позивач зазначає, що жодних повідомлень, письмових вимог чи інших документів відповідача або третіх осіб він не отримував, а тому був не обізнаний про наявність нібито боргу. Тому вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, просить задовольнити його позов повністю. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (а.с.13). Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Ухвалою від 12 червня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Оладенко О.С., призначено розгляд справи у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Треті особи повідомлені належним чином про розгляд справи, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавали. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинений виконавчий напис, реєстровий номер №35863, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у загальному розмірі 32255 грн. (а.с.5). Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича, виконавче провадження [NUMBER] (а.с.7). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що у приватного нотаріуса були відсутні підстави вчиняти виконавчий напис. З клопотанням про витребування матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис позивач не звертався. В силу ч.2 ст.83 та ч.1 ст.84 ЦПК України докази, на які посилається позивач, або клопотання про їх витребування, повинні бути подані разом з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведених вище цивільних процесуальних норм, суд зазначає, що саме на [PERSON] , як позивача у справі та особу, яка стверджує про порушення відповідачем її прав, покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. З доданих [PERSON] документів не вбачається, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушено вимоги закону чи інструкції, або не перевірено безспірність вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Разом з позовом позивач клопотання про витребування копії нотаріальної справи не подавав. Також позивачем не надано копію кредитного договору, за яким видано виконавчий напис, до позову не додано клопотання про його витребування, якщо у позивача є труднощі у самостійному отриманні доказів. Стосовно доводів позивача про те, що він не укладала договорів з ТОВ «Кредит-Капітал», суд звертає увагу, що зі змісту оскаржуваного напису вбачається, що заборгованість стягнуто за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Мілоан». Враховуючи надані докази, а також обставини, на які посилалася позивач як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що підстави для визнання оспорюваного позивачем виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відсутні, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки останнім не надано жодного доказу, який підтверджує обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у позові, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 04 листопада 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed