Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. Адвокат Країло С.В. звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини (1/3) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Мотивуючи позовні вимоги, адвокат Країло С.В. зазначив, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/735/23 від 13.09.2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28.12.2022 року за №256 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При обґрунтуванні позовних вимог представник позивача покликається на вимоги ст.ст.150, 179, 180, 181, 182, 183 СК України. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Країло С.В. в судове засідання не прибули, про його дату, час та місце повідомлялися належним чином (а.с.43). 24.07.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Країло С.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1081626 від 23.06.2023 року (а.с.10), подав до Шаргородського районного суду Вінницької області заяву, у якій просить розглянути справу у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.40). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористалася правом на подання відзиву на позов та не подала до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 04.07.2023 року (а.с.20-21). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 24.07.2023 року та на 04.08.2023 року, надсилалася судом за останньою відомою адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, згідно з інформацією виконавчого комітету Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, проте повернута до суду (а.с.39). З довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки вбачається, що вручення неможливе у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Така довідка поштового відділення вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлялася про виклик у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, призначені на 24.07.2023 року та на 04.08.2023 року, розміщені на веб-сайті «Судова влада України» відповідно 04.07.2023 року та 24.07.2023 року (а.с.22, 42). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, у судові засідання, призначені на 24.07.2023 року та на 04.08.2023 року відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про їх дату, час та місце, про причини неприбуття не повідомила. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Представник позивача [PERSON] - адвокат Країло С.В. 24.07.2023 року подав до Шаргородського районного суду Вінницької області заяву, у якій просить розглянути справу у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.40). 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 04.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Країло С.В., до [PERSON] про стягнення аліментів; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено дати першого та другого судових засідань: 24.07.2023 року та 04.08.2023 року, відповідно; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог - заяву про визнання позовних вимог (а.с.20-21). 2. 24.07.2023 року судове засідання у цій цивільній справі відкладено на завчасно визначену дату другого судового засідання 04.08.2023 року (а.с.41). 3. 04.08.2023 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Країло С.В., до [PERSON] про стягнення аліментів і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.44-45). За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання матір`ю обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2007 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 13.09.2022 року (а.с.5-6). Рішення суду набрало законної сили 14.10.2022 року (а.с.6, на звороті). Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, відповідно, серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьком яких у вказаних свідоцтвах зазначений відповідач, а матір`ю - позивач (а.с.7 та на звороті). Діти сторін - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради за №3 від 16.01.2023 року (а.с.8, на звороті). Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» №256 від 28.12.2022 року, місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначено разом з батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Вказані обставини не заперечуються відповідачем з огляду на те, що остання не скористалася своїм правом на подання відзиву, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 04.07.2023 року (а.с.20-21). Також, суд звертає увагу на те, що, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, тобто позивач [PERSON] , з яким проживають малолітні діти сторін, має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів та на вибір способу стягнення аліментів. При цьому, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів на утримання дітей у частці від доходу матері у розмірі 1/3 частини, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що визначений державою і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України. Судом встановлено, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов остання до суду не подала. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що нею добровільно надаються кошти на утримання дітей. У зв`язку із чим [PERSON] змушений звертатися до суду з цим позовом для вирішення питання щодо утримання дітей відповідачем. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки доказів того, що вона є непрацездатною, або що вона не працює та не отримує доходу, остання суду не надала. Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дітей ухиляється, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей, покладено на позивача [PERSON] , з яким проживають діти. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відтак, суд встановив порушення прав позивача та малолітніх дітей сторін на належне утримання дітей з боку матері, яке підлягає судовому захисту. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/3 частини, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, гарантуватиме отримання дітьми надійного стабільного утримання з боку матері в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення аліментів у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ч.1 ст.183 СК України, так як вимога щодо такого визначення розміру аліментів стосується порядку видачі судового наказу про стягнення аліментів, згідно із ч.5 ст.183 ЦПК України. Таким чином, порушені права позивача на утримання з боку матері [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачем, підлягають поновленню шляхом часткового задоволення позову. Отже, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 29.06.2023 року, і до досягнення дітьми повноліття. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку ( ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до нею повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). VІ. Висновки суду СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не бере належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов`язків по їх утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дітей - підлягає частковому задоволенню. До того ж, розмір стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів повинен бути визначений не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. При цьому, суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку матері. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене, то воно підлягає судовому захисту, а позов - задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, а також враховуючи, що відповідач не висловила заперечень щодо такого способу стягнення аліментів. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, необхідно визначити в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, відповідно до ст.191 СК України, та до досягнення дітьми сторін повноліття. Разом з тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про визначення розміру стягуваних аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, оскільки ч.1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний рекомендований розмір аліментів визначений ч.2 ст.182 ЦПК України, тоді як вказівка про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину міститься у ч.5 ст.183 СК України, що стосується порядку видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial