Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 07.12.2016 року між ними було зареєстровано шлюб під час якого у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Проте, їхнє спільне сімейне життя не склалося, з березня 2022 року вони разом не проживають, у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до погіршення взаємовідносин і як наслідок до фактичного припинення шлюбних стосунків між ними. З того часу [PERSON] змінила місце свого проживання та переїхала жити до м. Сокиряни. З часу припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] участі в житті доньки не приймає, матеріально її не забезпечує, спільно з нею не проживає. Малолітня [PERSON] проживає разом з батьком і перебуває на його утриманні. 27.06.2023 року між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,посвідчений приватним нотаріусом Половинською О.Б. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Окрім цього, враховуючи необхідність встановлення статусу «одинокий батько», що дасть можливість заявнику оформити соціальну допомогу на дитину, змінити місце проживання дитини без згоди матері, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла та отримати право на щорічну додаткову відпустку 10 календарних днів, [PERSON] просив встановити факт самостійного виховання ним малолітньої доньки [PERSON] . Заявники в судове засідання не з`явилися, звернулись до суду з письмовими заявами провести розгляд справи без їхньої участі. При цьому, в заяві від 17.07.2023 року [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення заявлених вимог та підтвердила, що фізичної можливості здійснювати виховання та утримання спільної з [PERSON] доньки не має, адже більшість часу проживає за кордоном. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 07.12.2016 року між заявниками було укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом ДРАЦС за актовим записом №1972. Під час шлюбу у заявників народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3\~ст.293 ЦПК України\~передбачено, що\~у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України,\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.\~Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що заявники з березня 2022 року не підтримують між собою\~шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, разом не проживають, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає їхній волі. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітньої дитини, яка з 2022 року проживає та перебуває на утриманні батька, оскільки\~згідно договору, укладеного 27.06.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Половинською О.Б., заявники визначили з ким із них буде проживати дитина та яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Згідно п.2 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. Окрім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, з дослідженої в судовому засіданні довідки про склад сім`ї від 13.06.2023 року встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] в с. Веренчанка Чернівецького району. Мати дитини [PERSON] разом з дитиною не проживає. Згідно довідки в.о. директора ЗДО №38 «Оберіг» №1-10/46 від 26.06.2023 року [PERSON] була вихованкою закладу з 21.08.2019 року по 17.11.2022 року. За цей період батько [PERSON] приводив та забирав дитину з садочка, спілкувався з вихователями, цікавився успіхами доньки, відвідував батьківські збори. Мати [PERSON] контакт із закладом, де навчалася дитина, не підтримувала, із вихователями не спілкувалася. Згідно довідки виданої сімейним лікарем [PERSON] [PERSON] [INFO] задекларована як пацієнт та зверталася на профогляди, проф.щеплення з батьком. Дитина доглянута, здорова, батько [PERSON] виконує всі рекомендації по догляду та розвитку дитини. Мати, [PERSON] , з дитиною на прийом не зверталася, на телефонні дзвінки лікаря не відповідає. Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами заявника [PERSON] , останній проживає разом зі своїми батьками та донькою, здійснює її виховання та забезпечує всім необхідним. Протягом останнього року [PERSON] вони жодного разу не бачили. Таким чином судом з достовірністю встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який здійснює її самостійне виховання та утримання. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, із врахуванням обґрунтованості необхідності встановлення даного юридичного факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved