Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

25 травня 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області від представника позивача - адвоката Горобця Д. Г. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 30.11.1990 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Неповнолітніх чи малолітніх дітей від шлюбу немає. Розірвати шлюб через органи РАЦС неможливо, оскільки порозуміння між сторонами відсутнє. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу відсутні. Потреба у наданні строку на примирення відсутня. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви заявлене клопотання про розгляд справи без участі позивача та за наявності обставин передбачених ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 26.06.2023, на 11.07.2023 та на 21.07.2023 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином за адресою місця проживання, однак до суду повернулися конверти з відміткою відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 13-15, 25-27). Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 11.07.2023 та на 21.07.2023 через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с. 19, 24). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подавав, своїм правом надання відзиву на позовну заяву - не скористався. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 30 листопада 1990 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №17. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved