Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02 липня 2021 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір безпроцентно позики № Д020721-01. Відповідно до п.1 вищевказаного договору безпроцентної позики, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 142\~153 грн.05 коп. з кінцевим терміном повернення у строк до 02 січня 2022 року. Відповідач 02 липня 2021 року власноруч складеною розпискою підтвердив отримання позики та зобов`язання щодо повернення грошей в зазначені строки. Крім цього, відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка зазначена в п.1 договору, відповідно до графіку, який зазначений у п.5. При цьому, відповідачем сума в розмірі 15\~853 грн. 50 коп. була сплачена та решта заборгованості становить 126\~299 грн. 55 коп., яку він й просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 120\~473 грн. 82 коп., 3% річних в розмірі 1 173 грн. 03 коп. та інфляційні втрати в розмірі 5 515 грн. 04 коп., а всього сума до стягнення становить 253\~461 грн. 44 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2023 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.32-33) Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.36), своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які заяв чи клопотання на адресу суду не надав. Крім цього, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.34). Тому згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1046\~ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1ст.207 ЦК). За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 02 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики № Д020721-01 (а.с.8-9). Відповідно до п.1 вищевказаного договору безпроцентної позики, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 142\~153 грн.05 коп. з кінцевим терміном повернення у строк до 02 січня 2022 року. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2021 року відповідач власноруч склав розписку, якою підтвердив отримання позики та зобов`язання щодо повернення в зазначені строки (а.с.10). Статтею 545 ЦК України\~ врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал договору позики № Д020721-01 від 02 липня 2021 року (а.с.17). Тому, ці обставини, з урахуванням вимог\~ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання, взяті на себе, відповідно до договору безпроцентної позики, добровільно суму заборгованості не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 126\~299 грн. 55 коп. за мінусом суми, яка була повернута відповідачем в добровільному порядку в розмірі 15 853 грн. 50 коп. Тому, виходячи з реального характеру договору позики, в тому числі, укладеного в формі розписки, враховуючи, що з вимогами про визнання недійсною розписки відповідач не звертався, суд вважає, що доводи позовної заяви про наявність підстав для стягнення позики є підтвердженими. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України\~ визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оспорюваний договір є безпроцентним. Однак, у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, станом на звернення до суду з позовом складає 126\~299 грн. 55 коп., а тому, саме з цієї суми слід розрахувати вимогу про стягнення 3 % річних. Станом на 03 листопада 2021 року кількість днів прострочення становить 113 (126\~299 грн. 55 коп. : 100 % х 3 % : 365 х 113 дні = 1 173 грн. 03 коп.). Тому, саме сума в розмірі 1 173 грн.03 коп. 3 % річних і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, у відповідності до договору позики, сторони погодили, що, у разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, у відповідності до вимог чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди, що, у разі неповернення позичальником позики, позичальник виплачує позикодавцю штраф, при цьому, при складеному розрахунку позивачем, який в свою чергу відповідачем оспорений не був, штраф (неустойка) була зменшена до 0,75% та складає суму в розмірі 120 474 грн. 71 коп., виходячи з наступного: (142\~153 грн. 05 коп. : 100% х 0,75 % = 1 066 грн. 14 коп. х 113 днів = 120 474 грн. 71 коп.). Згідно зі\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оскільки штраф (неустойка) позивачем заявлена в розмірі 120\~473 грн. 82 коп., хоча, у відповідності до розрахунку, сума штрафу становить 120\~474 грн. 71 коп., суддя, при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог, виходить зі ст.13 ЦПК України та розглядає вимоги в межах заявлених вимог, а тому до стягнення підлягає сума в розмірі 120\~473 грн. 82 коп. Крім цього, у відповідності до вимог чинного законодавства, а також з урахуванням вимог та обов`язків, зазначених в договорі позики, з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування в розмірі 5 515 грн. 04 коп. Щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134\~ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяв було долучено ордер про надання правничої допомоги на підставі договору надання безоплатної правової допомоги № 020323-1 від 02 березня 2023 року, укладеного з адвокатом Макушевою Світланою Валеріївною (а.с.7) та свідоцтво по право на заняття адвокатською діяльністю, серії ДП № 3753 від 02 липня 2018 року (а.с.18). Проте, акт про надання правової допомоги з зазначенням виконаних робіт на загальну суму, яку позивач просить стягнути з відповідача, в розмірі 25\~000 грн. 00 коп. надано не було, що не дає суду можливості перевірити обґрунтованість даної суми. Сам по собі договір та свідоцтво, без надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт), які б підтверджували обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, не може бути підставою для такого стягнення. Таким чином, підстави для задоволення позову в цій частині є недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2 027 грн. 69 коп.

Outcome: partial