Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2022 року позивач в особі представника за довіреністю звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1308,15 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.06.2022 року складає 38263,39 грн. за кредитним договором № DNL0GA00005968, яка складається з 1308,15 доларів США 3 % річних від простроченої суми, та судові витрати. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.06.2006 року уклали кредитний договір № DNL0GA00005968, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 23472,00 доларів США строком до 28.06.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути\~кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, [PERSON] належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконував, порушив умови кредитного договору і мав заборгованість. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору позивач 24.05.2016 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2016 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість. Ухвалене рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2016 року, тобто за період з 29.06.2006 року по 09.03.2016 року, то за період після подання позовної заяви від 24.05.2016 року, з 10.12.2017 року по 06.06.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 1308,15 доларів США, яка складається з 1308,15 доларів США 3% річних від простроченої суми. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою суду від 29.11.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача та можливість ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК\~України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.06.2006 року уклали кредитний договір № DNL0GA00005968, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 23472,00 доларів США строком до 28.06.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути\~кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, [PERSON] належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконував, порушив умови кредитного договору і мав заборгованість. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору позивач 24.05.2016 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2016 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість. Згідно розрахунку 3% річних, доданого Банком до позовної заяви загальна сума 3% річних, котру нараховано за період з 10.12.2017 року по 06.06.2022 року становить 1308,15 долари США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.06.2022 року складає 38263,39 грн. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Судом не встановлено факту виконання відповідачем зобов`язання. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, суд доходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» трьох відсотків річних від суми боргу за період з 10.12.2017 року по 06.06.2022 року в розмірі 1308,15 доларів США. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved