Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

У вересні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12\~січня 2015 року [PERSON] отримала\~кредит у\~розмірі 11\~476\~грн 43\~коп.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну карту\~зі сплатою\~18\~процентів річних\~за користування\~кредитом на\~суму залишку\~заборгованості за\~кредитом.\~Погашення заборгованості\~здійснюється з\~1\~по 25\~число кожного\~місяця шляхом\~здійснення позичальником\~щомісячного платежу. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 22 серпня 2022 року утворилася заборгованість у\~розмірі 38\~383 грн 99 коп., яка включає заборгованість за кредитом у\~розмірі 11\~476 грн 43 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10\~843 грн 98 коп., заборгованість за комісією у розмірі 0,00 грн, заборгованість за пенею у розмірі 16\~063 грн 58 коп., штраф, передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди, у розмірі 0,00 грн. Разом з цим, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом. Отже,\~заборгованість у\~загальному розмірі\~складає 24\~615\~грн 66\~коп.,\~яка включає\~заборгованість за\~кредитом у\~розмірі 11\~476\~грн 43\~коп.,\~заборгованість за відсотками\~за користування\~кредитом у\~розмірі 10\~843\~грн 98\~коп., заборгованість за пенею у розмірі 2\~295 грн 25 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 січня 2015 року у розмірі 24\~615 гривень 66 копійок, а також судові витрати у\~розмірі 2\~481 гривня 00 копійок. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, задовольнити позов у\~повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 12 січня 2015 року [PERSON] підписала текст Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт. Зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» використано факсимільне відтворення підпису Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілета О.В., а також відтворено відбиток печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» технічними друкованими засобами. Підписання документа саме у такий спосіб визнали обидві сторони, крім того, про це зазначено у пункті 1.8. Генеральної угоди. Поряд з цим, Генеральна угода була також підписана співробітником банку [PERSON] . За текстом преамбули Генеральної угоди вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 29 січня 2014 року №SAMDN52000136354021 (за текстом Генеральної угоди Договір 1). Згідно із пунктами 1.1.1, 1.1.2 цієї угоди сторони домовилися стосовно Договору 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 413 грн 08 коп., комісію на 60 грн 70 коп., пеню на 0,0 грн, штраф на 829 грн 30 коп. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 12\~626 грн 43 коп. Відповідно до пунктів 1.5-1.7. підписання цієї Генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Всі інші умови Договорів, котрі не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. Ця Генеральна угода в частині розділу «1.Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії Договору 1. Згідно із пунктом 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 11\~476 грн 43 коп. на строк 24 місяців з 12 січня 2015 року по 31 січня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановлені у заяві, Умовах та Правилах строки. Звертаючись до\~суду з\~цим позовом,\~банк просив\~стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 січня 2015 року у розмірі 24 615 гривень 66 копійок, яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 11 476 грн 43 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 843 грн 98 коп., заборгованість за пенею у розмірі 2\~295 грн 25 коп. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Згідно із статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено, що розмір процентної ставки становить 1,5% в місяць. Відповідно до п. 2.9 Генеральної угоди процентна ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках у відповідності до Умов та Правил. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної ст.), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї ст.). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. За умовами Генеральної угоди сторони погодили, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 січня 2017 року. Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 31 січня 2017 року відповідач мала, зокрема, сплатити позивачу проценти. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 31 січня 2017 (дата закінчення терміну дії кредитного договору) становить 4\~325 грн 37 коп. Враховуючи те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсотках у розмірі 4 325 грн 37 коп., яка була нарахована у межах строку кредитування. Щодо стягнення пені суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що відповідно до ст.ст.\~212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, які вказані у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1\~303 грн 08 коп. Згідно з п. 2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальник зобов`язується сплатити банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Загальний розмір пені, яку банк просить стягнути з відповідача на свою користь, становить 2\~295 грн 25 коп. Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені, позивач посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Надані позивачем Правила та Умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк» відповідач прийняла запропоновані банком Умови та Правила. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею, оскільки у Генеральній угоді та анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з цим, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не були повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитом у сумі 11 476 грн 43 коп. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2\~481 грн 00 коп. Оскільки позов\~задоволений на\~64%\~(15801,80х100/24615,66), із\~відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~587 грн 84 коп. (2481х64%). На підставі викладеного,

Outcome: partial