Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Боримської І.О. надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якій просить визнати недійсними договори купівлі-продажу від 26.03.2021 року житлового будинку загальною площею 121,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку загальною площею 123,3 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасування рішення від 26.03.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 121,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , якими зареєстровано право власності за [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вказані будинки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] до недавнього часу були у товариських та партнерських відносинах, в результаті чого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти на підставі декількох договорів позик та розписок у останні декілька років. 24.05.2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Касандрович Т.О., зареєстрований в реєстрі за № 427. Відповідно до п. 1 договору позики від 24.05.2016 року, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальнику грошову суму, що є еквівалентом 148 400 доларів США 00 центів та яка за курсом купівлі доларів США за українські гривні, встановленим Національним Банком України на день підписання даного Договору становить 3 727 808 гривень 00 копійок. Згідно п. 2 Договору позики сторони за цим договором домовились про те, що: а) вказана позика є безпроцентною; б) повернення вказаної суми позики має бути здійснено не пізніше 30.06.2017 року щомісячними платежами за графіком. Однак [PERSON] не виконав свої зобов`язання, не повернув у встановлений строк грошові кошти. Внаслідок чого, позивач звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. 17.12.2020 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках вказаного кримінального правопорушення ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15453/21к накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , зокрема і спірні будинки. Крім того, 23 березня 2021 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] як спільну сумісну власність подружжя. 26 березня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/7124/21 заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт, зокрема, на спірні будинки. 26 березня 2021 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , який засвідчено приватним нотаріусом КМНО Фісенко Т.П., в результаті чого відчужила право власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у той же день, 26 березня 2021 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі- продажу будинку [ADDRESS] , який засвідчено приватним нотаріусом КМНО Фісенко Т.П., в результаті чого відчужила право власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач наполягає на тому, що вказані договори купівлі-продажу було укладено фіктивно, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, укладені з метою перешкодити виконанню судового рішення, а отже повинні бути визнані недійсними у судовому порядку на підставі ст. 234 ЦК України, та стягнуто солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 121,2 кв.м., житлова площа - 72,2 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2054557832218, який належить на праві приватної власності [PERSON] та житловий будинок, загальною площею 123,3 кв. м., житлова площа - 78,2 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2054524632218, який належить на праві приватної власності [PERSON] . 09 червня 2021 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни (Місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Стрітенська, буд.13, нежил.прим. з №1 по №5 (групи приміщень №2), тел.: [NUMBER] ) належним чином засвідчені копії: договору купівлі-продажу від 26.03.2021 року житлового будинку загальною площею 121.2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] № 337, посвідчений 26.03.2021 року приватним нотаріусом?Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяною Петрівною. Матеріалів нотаріальної справи, яка містить документи, на підставі яких було посвідчено купівлі - продажу від 26.03.2021 року житлового будинку загальною площею 121.2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] № 337, посвідчений 26.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяною Петрівною; договору купівлі-продажу від 26.03.2021 року житлового будинку загальною площею 123,3 кв. м., житлова площа - 78,2 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та, № 339, посвідчений 26.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяною Петрівною; матеріали нотаріальної справи, яка містить документи, на підставі яких було посвідчено купівлі - продажу від 26.03.2021 року житлового будинку загальною площею 123,3 кв. м., житлова площа - 78,2 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та, № 339, посвідчений 26.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяною Петрівною. 09 листопада 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вернакова Є.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що договори позики від 24.05.2016 року № 427 та від 10.02.2017 року № 10/02/2017-КТ не є і не могли бути укладені [PERSON] в інтересах подружжя, тому що ці договори були складовою частиною домовленостей з [PERSON] про його участь в інвестуванні коштів на розвиток ТОВ «ТОП Кредит», а також домовленостей щодо розподілу часток в проекті ТОВ «ТОП Кредит». Також зазначає, що [PERSON] не отримував будь-якого повідомлення про існування кримінального провадження відносно нього, повісток чи ухвал. Про існування кримінального провадження дізнався лише під час ознайомлення з позовом [PERSON] поданого до Солом`янського районного суду м. Києва в травні 2021 року. Лише після цього, в червні 2021 року адвокат Дейнегін С.М. вступив в провадження в якості захисника, і лише адвокат дізнався про накладення арешту на майно, що належить його дружині. 30 листопада 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни на виконання ухвали від 10 вересня 2021 року до суду надійшли витребувані документи. 03 лютого 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Варнакова Є.Г. до суду надійшли пояснення, в яких зазначив, що підставою для позову була ніби-то наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики. 07.12.2021 року зобов`язання за договорами позики виконані в повному обсязі, будь-яких претензій з боку кредитора немає, що підтверджується долученими до пояснення заявами від 07.12.2021 року № 1639, № 1640, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. А тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 26 жовтня 2022 року від представника відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. адвоката Мамась М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. в повному обсязі з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить проводити засідання за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Просить суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору. Відповідач [PERSON] та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, про дату та час підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, про дату та час підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Проти закриття підготовчого провадження не заперечує. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату та час підготовчого судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.05.2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму, що є еквівалентом 148 400 доларів США, яка за курсом купівлі доларів США за українські гривні, встановленим НБУ на день підписання даного Договору становить 3 727 808 грн. Згідно п. 2 Договору позики сторони за цим договором домовились про те, що: а) вказана позика є безпроцентною; б) повернення вказаної суми позики має бути здійснено не пізніше 30.06.2017 року включно щомісячними платежами за графіком; д) в забезпечення виконання умов Договору позичальником буде передано в заставу позикодавцю частку в розмірі 50% Статутного капіталу ТОВ «ТОП Кредит», яка належить позичальнику на праві приватної власності. 23 березня 2021 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики від 24.05.2016 року та 10.02.2017 року. Також в рамках цієї цивільної справи 26.03.2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/7124/21 накладено арешт на нерухоме майно відповідачів, зокрема на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2. (т. 1а.с. 93-96). Крім того, в рамках кримінального правопорушення № 12020000000001232, внесеного за заявою [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року у справі № 757/15453/21к накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , і зокрема на спірні будинки (т. 1 а.с. 100-110). Відповідач [PERSON] була власницею житлових будинків, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2054524632218, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 05.03.2021 року. 26 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2054524632218, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. № 337. Крім того, 26 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2054524632218, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. № 339. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14, постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №379/1256/15-ц, від 08.02.2018 року у справі № 756/9955/16-ц. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд сформулював висновок щодо конструкції фраудаторного правочину (тобто правочину, який вчинений боржником на шкоду кредитору), яка включає: момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за борги); контрагента, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана або афілійована юридична особа); ціну (ринкова/неринкова, наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-2 зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільний кодекс України в статтях 215 та 216 наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те. щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18 правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Зі змісту поняття фраудаторного правочину випливає, що правочин на шкоду кредитору вчиняється саме боржником в період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором. Як вбачається з Договору позики сторонами договору є [PERSON] , як позикодавець та [PERSON] як позичальник. Згідно абз. д) п. 2 Договору позики сторони за цим договором домовились про те, що в забезпечення виконання умов Договору позичальником буде передано в Заставу позикодавцю частку в розмірі 50% Статутного капіталу ТОВ «ТОП Кредит», яка належить позичальнику на праві приватної власності. Крім того, відчужувані житлові будинки належать відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності, у зв`язку з укладеним [PERSON] шлюбного договору, посвідченого 18.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковчук Н.М. за № 935 та додаткового договору до нього, посвідченого 09.10.2019 року за № 1124, відповідно до яких нерухоме майно, право власності на яке підлягає реєстрації, вважається особистою приватною власністю того із подружжя, на чиє ім`я воно було придбано та зареєстровано і розпоряджання таким майном здійснюється власником на власний розсуд. Таким чином, відповідач [PERSON] не є зобов`язаною особою (боржником) за укладеними [PERSON] та [PERSON] договорами позики, оскільки факт укладення цих правочинів в інтересах сім`ї та використання отриманих за ними коштів саме в інтересах сім`ї та саме на придбання спірних житлових будинків є недоведеним, а тому вчинений нею спірний правочин не можна кваліфікувати як такий, що вчинений боржником на шкоду кредитору. Доводи позивача про те, що обидві сторони спірних договорів купівлі-продажу житлових будинків вчинили такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони не мали на меті передання права власності на житлові будинки від [PERSON] до [PERSON] , а уклали такі договори виключно з метою уникнення фінансової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання перед [PERSON] не підтверджуються встановленими обставинами. Позивач [PERSON] з позовом до Солом`янського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за договорами позики звернувся 23.03.2021 року. Заходи забезпечення позову в вигляді накладення арешту на спірні квартиру були вжиті судом ухвалою суду від 26.03.2021 року без виклику сторін у справі. Також в рамках вказаного кримінального правопорушення ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15453/21к накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] без повідомлення власника майна. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з вказаною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва був ознайомлений під час ознайомлення з позовом [PERSON] в травні 2021 року, про що він повідомив в відзиві на позовну заяву. І саме під час ознайомлення з позовом дізнався про порушене кримінальне провадження і про ухвалу суду про накладення арешту на майно. Протилежне позивачем не доведено. Посилання позивача на надання згоди чоловіком відповідача [PERSON] на продаж будинків при укладенні договорів купівлі-продажу житлових будинків від 26.03.2021 року як доказ належності квартир подружжю на праві спільної сумісної власності, суд також до уваги не приймає, оскільки така згода під час укладання договору [PERSON] не надавалася, оскільки відчужувані будинки належить відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. Позивач не надав суду доказів, що сторони спірних правочинів перебувають у родинних чи інших близьких стосунках, як і доказів наявності умислу в сторін на укладення фіктивного правочину. Крім того, суд звертає увагу, що не будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, набуває ознак фраудаторності, а лише такий, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, оскільки саме в цьому випадку завдається шкода кредитору, який втрачає можливість звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 247142381 від 05.03.2021 року у власності [PERSON] перебуває інше нерухоме майно. Крім того, суд зазначає, що 07.12.2021 року зобов`язання за договором позики від 24.05.2016 року № 427 укладеного між [PERSON] та [PERSON] виконані в повному обсязі, будь-яких претензій з боку кредитора немає, що підтверджується копією заяви представника кредитора від 07.12.2021 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2022 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики закрито за відсутності предмета спору, скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року у справі № 757/15453/21к. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14.02.2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18). Тягар доказування фіктивності правочину повністю покладається на позивача. З врахуванням того, матеріали, додані до позовної заяви не містять жодних доказів на ствердження фіктивності спірних договорів купівлі-продажу, то сумніви щодо дійсності повинні тлумачитись судом на користь дійсності договору купівлі-продажу. Порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку судом не встановлено. Окрім того, суд зауважує, що спір, який виник між позивачем та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є приватно-правовим та приватний нотаріус Фісенко Т.П. не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсними договорі купівлі-продажу житлових будинків не підлягають задоволенню, є не доведеними з огляду на норми ст.ст. 13, 81 ЦПК України. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлових будинків відмовлено, а тому не підлягає задоволенню позовні вимоги про скасування рішення від 26.03.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 121,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яким зареєстровано право власності за [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказані будинки, оскільки вони є похідними від основної вимоги. У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали суду у цій справі від 21.04 2021 року. За приписами статті 141 ЦК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed