Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

19.06.2023 позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового приміщення по [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної сумісної власності був її колишній чоловік та відповідач у справі [PERSON] який проживав та був зареєстрований у зазначеному будинку, користувався разом усіма комунальними послугами до 22 березня 2023 року. У свою чергу позивачем за вказаний період здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання вищезазначеного будинку, на загальну суму 35 025,00 грн., що складається: -оплата за електроенергією з 01.10.2020 по 30.11.2022 17 780,52 грн -оплата за газ з 01.10.2020 по 22.03.2023 15035,65 грн. -оплата за комунальні послуги 859,00 грн. -оплата за інтернет 1350,00 грн. Враховуючи те, що житлове приміщення належить на праві власності позивачу, а відповідач, відповідно до рішення суду про розподіл майна фактично являється співмешканцем та користувався частини вказаного майна, відтак вважає, що [PERSON] мав би сплатити на утримання нерухомого майна половину вартості комунальних послуг в розмірі 17 512,50 грн (35 025,00 / 2 ). Тому просить стягнути з відповідача вказану суму коштів та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, враховуючи обставини, зазначені у позовній заяві. Також вона зазначила, що свідки, які були допитані у судовому засіданні, не перебували за місцем проживання відповідача, а лише спілкувалися з останнім по телефону. Вона не бачила жодного свідка, який надавав свідчення у судовому засіданні. Позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача кошти на утримання майна за період із жовтня 2020 року по листопад 2022 року. На запитання суду вона відповіла, що протягом вказаного періоду, за який вона просить стягнути кошти, були зареєстровані 4 повнолітні особи. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, повідомивши суду, що наразі він проживає в окремому приміщенні (літньої кухні, сараю) починаючи з березня 2022 року. В цій будівлі газ підведений, але на трубі стоїть заглушка і він користується газом у балоні. Електроенергії немає. У 2020 році розірвався шлюб, і з того часу по лютий 2022 року він дійсно проживав у будинку, з якого позивачка його виселила і знявся з реєстрації 22.03.2023. Згодом він перебрався жити у сарай, де облаштовував собі побут, використовуючи газ з балону та електроенергію від акумулятора. Відповідач посилався на покази свідків, які підтверджували його позицію. Він також зазначив, що свідки говорили правду. Зауважив, що позивачка обмежувала йому доступ до хати і гаража. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши позовну заяву та докази надані сторонами, заслухавши покази свідків, заперечення сторони відповідача, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні на запитання суду сторони зазначили, що всі докази, які вони вважали за необхідне вони подали, всі клопотання, які вони хотіли заявити заявили. За клопотання відповідача у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] повідомив, що спільно працював з відповідачем [PERSON] .. Привозив відповідачу акумулятори, коли той жив у літній кухні. Зазначає, що все почалося з березня 2022 року ще був холод,сніг. Не раз привозив акумулятор, бо відповідач сидів у літній кухні, ні світла ні газу не мав. Позивачка фільмувала свідка на телефон, коли той приїздив до відповідача, або викликала поліцію. У відповідача нічого не було, тому у селищного голови просили для нього меблі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що відповідач у справі [PERSON] - його друг, вони разом працювали та спілкуються далі. З розмов з відповідачем свідку стало відомо що відповідач перебрався жити в сарай де на підлозі положив матрас і далі там продовжує проживати до цього дня. Останній був у гостях у відповідача навесні 2022 року. Заходив в середину літньої кухні, бачив, голі стіни, голу підлогу, бетон, цеглу, не було електроенергії. Свідку відомо, що у лютому-березні 2022 року після початку війни відповідач перебрався жити у літню кухню. Свідок [PERSON] повідомив, що відповідача знає давно, адже разом ще навчались у школі,товаришують, продовжує спілкуватися. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що відколи почалася війна останній жив в холодній хаті, а коли у березні 2022 року перейшов у сарай, там у нього нічого не було, жив гірше бомжа. Був за місцем проживання відповідача неодноразово. Бачив, що відповідач користувався свічкою, адже в хаті світла не має. Наразі рідко до відповідача навідується. Свідок [PERSON] повідомив суду, що зі [PERSON] раніше працювали разом,більше 5 років знайомі. Відповідач постійно йому жалівся на те, що коїться у його житті, зокрема протягом лютого-березня 2022 року скаржився на те, що в нього нічого не залишилось. За місцем проживання відповідача ні газу, ні води, воду набирає в колонці. В хаті свідок ні разу не був. Був лише там, де проживав відповідач у времянці. Перший раз привозив покриття, будівельний матеріал, ще лежав сніг і було холодно. Зазначає, що кімната в які проживав відповідач не обігрівалась. Електроживлення також не було, нема і досі. Водопроводу та каналізації також нема. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні; їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Крім того, в ході судового розгляду свідки були попереджені про кримінальну відповідальність. Свідки дали покази про те, що відповідач [PERSON] почав проживати в літній кухні (сараю) з березня місяця 2022 року. Таким чином, суд при проведенні обрахунків буде враховувати саме цей період, тобто до березня 2022 року. Так, у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 8) 01.10.2015 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 682 від 10.05.2023 (а.с. 11) за вищевказаною адресою залишаються зареєстрованими: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] онук. 16.09.2020 рішенням Літинського районного суду Вінницької області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Рішення набрало законної сили 26.10.2020 (а.с. 12). Згідно довідки за № 683 від 10.05.2023 [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації по [ADDRESS] 22.03.2023 за заявою власника житла (а.с. 13). Розрахунковими документами та платіжними інструкціями (а.с. 19-90) позивачка [PERSON] обгрунтовує понесені нею витрати по утриманню житла за період з жовтня 2020 року по листопад 2022 року. У позовній заяві позивачка посилається на рішення суду у цивільній справі про розподіл майна подружжя, однак не додає до неї копію цього рішення. Фактично, суду відомо, що у справі № 137/214/21 [PERSON] залишено одноосібним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачені права та обов"язки споживача, серед яких обов"язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08.10.1992 року» № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Згідно із положенням статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що витрати понесені [PERSON] на електроенергію за період із жовтня 2020 року по лютий 2022 року підтверджуються на суму 15 848,01 грн (а.с. 29-44). Витрати на газ за період із жовтня 2020 року по лютий 2022 року підтверджуються на суму 8291,15 грн (а.с. 66-85). Вивіз відходів підтверджується а суму 200,00 грн (а.с. 88). Витрати на оплату телекомунікаційних послуг(інтернету) (а.с. 89-96) суд не враховує, адже згідно п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначено перелік послуг, які відносяться до комунальних послуг, зокрема: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відтак загальна сума понесених витрат становить 24 339,16 грн. (15 848,01 грн. + 8 291,15 грн + 200,00 грн.). Довідкою від 10.05.2023 (а.с. 11) та показами [PERSON] у судовому засіданні, встановлено, що до моменту зняття реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані 4 повнолітні особи. У свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну\~відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, суму витрат за вказаний період потрібно поділити між цими 4 особами, а не між 2, що дозволить врахувати солідарну відповідальність згідно законодавства і правильно розподілити платежі за житлово-комунальні послуги. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 6 084,79 грн. (24 339,16 грн. / 4 особи = 6 084,79 грн.). Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 1073,60 грн.(а.с. 1), а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 6 084,79грн. * 100% : 35 025,00 грн. ціни позову = 17,37 %), тобто 17,37 % від суми сплаченого судового збору 17,37 % * 1 073,60 грн:/100% = грн), що складає 186,48 грн.

Outcome: partial