Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

22.05.2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулися з позовною заявою до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на приватизацію квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] , бабусі та дідусю позивача [PERSON] , в кінці 50-х років, органами місцевого самоврядування м.Синельникове, Дніпропетровської області була надана квартира [ADDRESS] , як учасникам Другої світової війни. Відповідно до розпорядження Синельниківського міського голови № 31-р від 16.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків у місті Синельникове» вулиця «Воровського» перейменована на «Затишну». Бабуся та дідусь мешкали у вказаній квартирі разом зі своєю донькою, [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] 25 листопада 1970 року шлюб між бабусею та дідусем було розірвано дідусь виїхав з цієї квартири. [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати в цій квартирі. [PERSON] також мешкає у вищевказаній квартирі з - народженням, а саме з 24.11.1983 року і по теперішній час. [PERSON] , разом зі своїм сином - [PERSON] та донькою [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] маючи намір приватизувати квартиру, в якій вона зареєстрована та постійно проживає, звернулася до органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради, з заявою щодо надання їй дозволу приватизувати житло. Нею був підготовлений повний пакет документів для приватизації квартири. Відсутній тільки ордер про вселення, так як він не зберігся. 09.11.2022 року вона отримала листа щодо оформлення та передачі в приватну власність квартири на в [ADDRESS] з відмовою у зв`язку з відсутністю в поданому пакеті документів ордеру на вселення в зазначене житло та документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Також позивач зазначає, що відповідно до довідки, наданої територіально відокремленим без балансованим відділенням № 10003/0385 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», в списках на приватизацію [PERSON] значиться і приватизаційний житловий чек нею не використано. [PERSON] вважає, що відповідач безпідставно відмовляє в оформленні документів на приватизацію квартири, тим самим порушуючи її права. Відсутність ордера не може бути причиною відмови в приватизації квартири. З 24.11.1983 року і до теперішнього часу власником будинку або його балансоутримувачем не пред`являлись претензії щодо незаконності мешкання в квартирі. Правомірність її вселення та членів її сім`ї не оспорюється самим відповідачем. Нею сплачується квартплата, кошти за природний газ, водопостачання та електричну енергію та вона несе витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири. У зв`язку з вищевикладеним позивачі просять визнати за ними [PERSON] її неповнолітнім сином - [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] . Позивачі до початку судового засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права ( ч.2 п.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до копії реєстраційного посвідчення на житловий будинок, який належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 20.11.1986 року, Синельниківським БТІ посвідчено житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради народних депутатів № 372 від 18 серпня 1982 року. Згідно копії довідки № 689 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб станом на 23.03.2021 року, виданої відділом реєстрації Синельниківської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 (три) особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно листа Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради № 754 від 09.11.2022 року, надісланого на ім`я [PERSON] , останню було повідомлено, що у наданому нею пакеті документів відсутня копію ордеру про надання жилої площі та документ, що підтверджує невикористання заявником та членами її сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, що унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] . У випадку відсутності та неможливості надання вищевказаних документів рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до копії довідки № 103.385-50/179 від 10.11.2022 року, виданої АТ «Ощадбанк», зазначено, що з 1992 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у списках на приватизацію значиться, приватизаційний чек не використано. Частиною 1 ст.345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 ч.1 п.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно вимог ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Частиною другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції від 19 червня 1992 року) передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Процедура передачі будинків у власність громадянам визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі по тексту Положення). Відповідно до п. 4, 5 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Зважаючи на те, що на час здійснення приватизації спірного житла позивач [PERSON] була неповнолітньою, мешкала та була прописана у ньому, вона мала право на здійснення приватизації. Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно із частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII). Виходячи зі змісту вищевказаних норм закону, двома обов`язковими умовами для виникнення у мешканців права на приватизацію комунальної квартири є - постійне проживання таких осіб у зазначеному житлі та їх особисте звернення до органів приватизації з порушеного питання. Отже, участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації. Як свідчать матеріали справи, позивачі протягом тривалого часу проживають та зареєстровані за адресою : [ADDRESS] , а тому набули право на отримання житла у приватну власність. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. В своєму рішенні від 26.08.2015 року у справі №6-6875св15 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що «…Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 ст. 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. За змістом ст.2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Указана норма містить вичерпний перелік об`єктів, які не підлягають приватизації. За її змістом не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), в тому числі, й віднесені у встановленому порядку до числа службових. Частинами 4,5 ст. 5 Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 Закону встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина..». Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з матеріалів цивільної справи встановлено, що позивачі по справі постійно проживають та є зареєстрованими в спірній квартирі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як законно обґрунтовані, підтверджені документально та заперечень від відповідача не надходило. Підстав, які б перешкоджали позивачам реалізувати своє право на приватизацію спірного житла, судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved