Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Державну реєстрацію народження дитини здійснено відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Так, 29.09.2022 відповідач в пологовому відділенні КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» написала заяву про відмову забрати новонароджену дитину [PERSON] із закладу охорони здоров`я, про що був складений відповідний акт. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.10.2022 № 1168 проведено державну реєстрацію народження дитини [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. При цьому з відповідачем проводились профілактичні бесіди про переваги перебування новонародженої дитини у біологічній сім`ї, а також проінформовано про належні соціальні виплати та про отримання безоплатних соціальних послуг. Однак відповідач відмовилась від отримання соціальних послуг та прийняла рішення залишити дитину у пологовому стаціонарі. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.12.2022 № 1415 малолітній [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано у КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради на повне державне забезпечення, терміном на 6 місяців. З моменту поступлення дитини у вказаний медичний заклад відповідач дочку жодного разу не відвідувала та не цікавилась життям і розвитком дитини. При цьому у період з 04.10.2022 до 09.12.2022 малолітня дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні патології новонароджених дітей, де відповідач відвідувала дитину тричі, приносила предмети догляду, цікавилась її здоров`ям та залишила свої контактні дані для зв`язку. Проте надалі від відповідача не було зацікавленості щодо самопочуття чи розвитку дитини, а також звернень щодо повернення малолітньої дитини [PERSON] на виховання у сім`ю відповідача. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 273 від 15.03.2023 затверджено висновок про відібрання малолітньої [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав. За таких підстав з урахуванням заяви від 09.08.2023 позивач просить: 1) відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; 2) стягнути з відповідача на користь комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1136 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. 14.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.05.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 15.05.2023 підготовче засідання відкладене на 05.06.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 05.06.2023 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 27.06.2023. 27.06.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.08.2023. У судовому засіданні 09.08.2023 представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради Борецька Х.В. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Вважає, що відібрання дитини сприятиме захисту та реалізації її прав. При цьому немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують шанси на те, що остання зацікавиться розвитком дитини та зможе створити їй необхідні умови у майбутньому. Зазначила, що малолітню дитину необхідно передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, оскільки у неї відсутні родичі, які б виявляли бажання тимчасово нею опікуватись. Уточнила, що просить стягувати з відповідача на користь комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1136 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання 09.08.2023 уповноважений представник третьої особи комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради не з`явився. Подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. У судове засідання 09.08.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Указане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.12.2022, виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 9). Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , за рішенням органу опіки та піклування записані відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України № 00037698550 від 02.12.2022 (а.с. 10). Відповідно до заяви [PERSON] від 29.09.2022 (а.с. 12) остання відмовилась забрати дитину [PERSON] з пологового відділення КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2». При цьому згідно з повідомленням КЗ «Тернопільський міський центр соціальних служб» № 17/2023 від 08.02.2023 (а.с. 28) з [PERSON] проведено бесіду про переваги перебування новонародженої дитини у біологічній сім`ї, а також проінформовано про належні соціальні виплати та про отримання безоплатних соціальних послуг. Однак [PERSON] відмовилась від отримання соціальних послуг та прийняла рішення залишити дитину в пологовому стаціонарі. Також 29.09.2022 КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» складений акт про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забирати з пологового відділення КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» (а.с. 15). Згідно з повідомленням КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» № 4.2.3-06/1389-1 від 04.10.2022 адміністрація медичного закладу повідомила Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про те, що [PERSON] написала відмову забрати дитину з пологового відділення, про що оформлений відповідний акт, а також просила вирішити питання про передачу дитини на повне державне утримання (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.10.2022 № 1168 здійснено реєстрацію дитини [PERSON] , яка була покинута в закладі охорони здоров`я. Присвоєно дитині прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по батькові - [PERSON] . Вказано місце народження м. Тернопіль, дата народження [INFO] . Матір`ю записана [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.11.2022 № 1382 внесені зміни в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.10.2022 № 1168 «Про реєстрацію дитини покинутої в закладі охорони здоров`я» щодо конкретизації анкетних даних та паспортних відомостей відносно матері дитини (а.с. 18). Також рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.12.2022 № 1415 малолітній [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано у КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради на повне державне забезпечення (а.с. 19). Відповідно до акта про факт передачі дитини від 09.12.2022 малолітня [PERSON] передана органом опіки та піклування у КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради (а.с. 20). Згідно з інформацією КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 1027-01/11 від 23.12.2023 (а.с. 25) у період з 04.10.2022 до 09.12.2022 малолітня дитина [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні патології новонароджених дітей. [PERSON] відвідувала дитину тричі, приносила предмети догляду, цікавилась її здоров`ям та залишила свої контактні дані для зв`язку. Під час відвідування у [PERSON] явних ознак алкогольного сп`яніння медичний персонал не помічав, її зовнішній вигляд також не викликав зауважень. Крім цього, на мобільний номер телефону завідувача відділення приходили повідомлення від [PERSON] , у яких вона запитувала про стан здоров`я дитини, запитувала про її місцеперебування та з`ясовувала, де знаходяться документи дитини. Разом з тим згідно з інформацією КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради № 304 від 21.12.2022 за період з 09.12.2022 [PERSON] жодного разу не відвідувала свою малолітню дочку [PERSON] (а.с. 23). При цьому з листа служби у справах дітей Краматорської міської ради № 01-30/273 від 16.09.2022 вбачається, що у [PERSON] є ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради. Станом на даний час діти евакуйовані за межі України у зв`язку з введеним воєнним станом на території України (а.с. 29). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Указаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 273 від 15.03.2023 (а.с. 31, 32-33). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з п. 1-6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідач [PERSON] не забрала дитину [PERSON] з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування та любові, не забезпечувала дитину необхідним харчуванням та одягом. При цьому держава приймає міри для надання відповідачу соціальної допомоги та забезпечення можливості налагодити взаємозв`язок зі своєю дитиною. За таких підстав суд доходить висновку, що позов в частині відібрання дитини від позивача без позбавлення її батьківських прав є обґрунтованим і доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Суд доходить висновку, що саме рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за її бажанням піклуватися про дитину. Більше того згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за заявою відповідача може постановити рішення про повернення їй дитини. Відтак відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із заявою про повернення їй дитини. Також ч. 1 ст. 170 СК України визначає, що у разі відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи відсутність батька та інших родичів, яким дитина [PERSON] може бути передана, суд вважає за доцільне передати дитину органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частина 4 ст. 170 СК України визначає, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи, що дитина [PERSON] перебуває на повному утриманні в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, суд вважає, що з відповідача мають стягуватись аліменти на користь даного соціального закладу на утримання дитини. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01.01.2023 становить 2272 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, обов`язок батьків утримувати дитину, суд доходить висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у твердій грошовій сумі у мінімальному визначеному законом розмірі, а саме 1136 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved