Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його батьком [PERSON] та внесення змін до актового запису про народження в книзі запису актів громадянського стану про народження № 132 від 15 жовтня 2019 року, замінивши запис у графі батько: « [PERSON] » на запис: « [PERSON] », в графі прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28 липня 2007 року по 23 липня 2019 року відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя у них не склалося, а тому рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач зазначає, що в силу життєвих обставин сталось так, що у період 2018 року у нього були відносини з [PERSON] , при цьому остання ще перебувала в офіційному шлюбі. [INFO] [PERSON] народила третю дитину - доньку [PERSON] . Позивач також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. З рішення Перечинського районного суду вбачається, що шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 23 липня 2019 року. Згідно з свідоцтвом про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , тобто до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, а відтак батьком дитини записали колишнього чоловіка [PERSON] - відповідача у справі [PERSON] . У 2020 році позивач знову зблизився із [PERSON] , внаслідок чого 14 травня 2020 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Всі діти від першого шлюбу [PERSON] , в тому числі донька [PERSON] , спільно проживають однією родиною з позивачем [PERSON] з 2020 року, останній щиро любить дітей і вважає їх своїми рідними. Позивач був переконаний, що біологічним батьком всіх трьох дітей був [PERSON] , однак у грудні 2022 року, в ході розмови з [PERSON] , остання призналася позивачу, що біологічним батьком [PERSON] є саме він. Про цей факт [PERSON] мовчала, так як боялася, що позивач може змінити своє ставлення до її синів від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Крім цього позивач вказує, що діти вважали один одного рідними братами і сестрою, а факт батьківства позивача, на думку [PERSON] , міг би вплинути на відносини між дітьми. Відтак, позивач лише у грудні 2022 року дізнався, що біологічним батьком [PERSON] є саме він, а не відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що на теперішній час він має намір визнати батьківство на дитину, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивач подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Разом із цим, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач через канцелярію подав до суду заяву про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення позову. Разом із цим, просить суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в цьому випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] народилася [INFO] в м. Перечин Перечинського району Закарпатської області, про що 15 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис № 132, та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . На момент зачаття [PERSON] , а самез 28 липня 2007 року по 23 липня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, однак такий розірвано, що підтверджуєтьсязаочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2019 року. Позивач у позовній заяві ствердив, що в силу життєвих обставин у період 2018 року у нього були відносини з [PERSON] , при цьому остання ще перебувала в офіційному шлюбі. У 2020 році [PERSON] знову зблизився із [PERSON] , внаслідок чого 14 травня 2020 року вони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У грудні 2022 року, в ході розмови з [PERSON] , остання призналася позивачу [PERSON] , що біологічним батьком [PERSON] є саме він - [PERSON] . Зазначене не заперечувалося як відповідачем [PERSON] , так і [PERSON] в ході розгляду справи. Відтак, позивач [PERSON] стверджує, що є біологічним батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] . При прийнятті рішення суд врахував таке. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку з утримання дитини. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18). Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved