Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

13.01.2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про виселення у зв`язку із неможливістю спільного проживання, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона має у приватній власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі крім неї зареєстрований відповідач по справі, її син. Проживання разом з ним в одній квартирі стало для неї нестерпним, останній своєю поведінкою створює неможливі умови для її проживання, вчиняє сварки, підіймає на неї руку. Позивачем неодноразово були звернення на «Гарячу лінію 102» на протиправну поведінку відповідача. Загалом він проживає з нею, живе короткий час, потім влаштовує сварку або ж краде майно, після звернення до поліції він щезає на певний час. Внаслідок протиправних дій з боку відповідача вона перебуває у щоденному стресі. Що провокує проблеми зі здоров`ям. Крім того, у зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі та відсутністю в нього постійного місця роботи, позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Всі витрати на комунальні послуги на утримання квартири несе лише позивач особисто, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, чим перешкоджає їй повноцінно користуватись своєю власністю. З метою захисту своїх законних прав та інтересів, просить виселети відповідача із вказаного житла, із неможливістю спільного проживання, без надання іншого житла. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, раніше представником позивача направлялись на адресу суду заяви с проханням розглянути справу за відсутності позивача та її представника, на позовних вимогах наполягали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановлений законом порядок. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, 2\~статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно п.6 ч. 1\~ст.13 ЦК України\~однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, укладеним 18 вересня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М., реєстровий номер 840. Житлове приміщення складається з 3-кімнатної квартири, житловою площею 45,7 кв.м (а.с.10-12). 17.10.2018 позивачка зареєструвала шлюб, її прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Саксаганської районної у місті ради відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за вказаною адресою з 28.12.2018 року (а.с.19). За статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 47\~Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 Житлового кодексу, - дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті). У статті 114 ЖК України передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення. Частиною третьою ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини першої ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут). Права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом передбачені у ст. 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 01 березня 2023 року по справі №296/1389/21. Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства згідно пункту 6 частини третьої ст. 2, ст. 11 ЦПК України, забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідача та загальними інтересами. Надані представником позивачки копії постанов Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не є беззаперечним доказом створення відповідачем неможливих умов для спільного проживання та перешкоджання їй у користуванні квартирою (а.с.49-50,51,52). Крім того, суд зазначає на те, що представником позивачки надані Постанови від 4.04.22 та 22.04.22 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за домашне насильство 11 січня та 23 січня 2022 року відповідно . Позовна заява датована 11.01.2022. Таким чином, на час звернення до суду з позовом про виселення відповідача були відсутні відомості про винну поведінку [PERSON] ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачає можливість винесення заборронного чи обмежувального припусу кривднику, однак позивачкою не надано відомостей про те, що такі заходи щодо відповідача були вжиті та вивились неєфективними. Крім того. позивачка не зверталася до суду з позовом до відповідача стосовно перешкоджання їй у користуванні належної їй квартири. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в вказаній квартирі, як член сім`ї та проживає у квартирі. Житлове приміщення складається з 3-кімнатної квартири, житловою площею 45,7 кв.м, що свідчить про можливість проживання у ньому кількох осіб різної статі. [PERSON] не довела належними та допустимими доказами відсутність [PERSON] у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування ним, відсутні. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним зареєстрованим місцем проживання відповідача з 2018 року, іншим житлом не забезпечений. Протилежного судом під час розгляду справи не здобуто. Станом на день розгляду справи судом відсутні докази систематичності порушення відповідачем правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, як того вимагають положення\~ст. 116 ЖК України. Суд вважає, що необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивачки на квартиру та права на проживання у ньому відповідача, який є членом сім`ї власника житла. Також суд враховує, що відповідач 18.09.2018 року подарував позивачці належану йому 1/3 частину спорного помешкання. У даному випадку право позивачки на майно не може бути захищено шляхом виселення відповідача, оскільки це стане надмірним тягарем та порушуватиме його право на повагу до житла, яке є постійним місцем проживання, та не є справедливим з урахуванням усіх обставин справи. Сам факт належності [PERSON] на праві власності квартири, не є передбаченою законом підставою для виселення [PERSON] . З врахуванням викладеного, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed