Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням та трудовим каліцтвом у розмірі 241200 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 23.07.1999 по 30.05.2018. Зазначає, що під час виконання трудових відносин в якості горно робочого очисного забою, з ним стався нещасний випадок, а саме 18 травня 2007 року при пересуванні по біляствольному двору клітьового стволу гор. 545 м він спіткнувся, впав та при падінні вдарився стегном лівої ноги. В результаті падіння позивачем були отримані наступні травми: закритий оскольчастий в/суглобний перелом нижнього треті лівого стегна зі зміщення, гемартроз лівого колінного суглобу. Даний нещасний випадок було пов`язано з виробничим та складено акт Н-5 розслідування нещасного випадок, затверджений 20.05.2007 та акт Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений 20.05.2007. При первинному огляду МСЕК 16.05.2008 року позивачу було встановлено 25% втрати працездатності, з переоглядом 16.05.2009; при повторному огляду 09.06.2008 року була встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати працездатності, з датою переогляду 09.06.2009; при огляді 12.06.2009 була встановлена 3 група інвалідності та 30% втрати працездатності, з датою переогляду 12.06.2010; при огляді 22.07.2009 третя група інвалідності та 40 % втрати працездатності, з датою переогляду 12.06.2010; при огляді 18.06.2010 третя група інвалідності та 40 % втрати працездатності, з датою переогляду 01.07.2012; при огляді 06.07.2012 третя група інвалідності та 40 % втрати працездатності, з датою переогляду 01.08.2014; при огляді 31.07.2014 третя група інвалідності та 40 % втрати працездатності, з датою переогляду 31.07.2017; при огляді 06.07.2017 року третя група інвалідності та 40 % втрати працездатності, з датою переогляду 06.07.2020; при огляді 29.09.2020 третя група інвалідності та 40% втрати працездатності довічно. Після травмування позивач постійно проходить лікування. У зв`язку з виробничою травмою його турбують постійні болі і обмеження рухів в лівому гомілковостопному суглобі, набрякає та німіє ліва гомілка, стопа. Позивач відчуває слабкість в лівій нозі та ускладнення при ходьбі. Внаслідок отриманих травм, що супроводжуються втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійної і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~31 липня 2023 року відзив та доповнення до відзиву ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» на позовну заяву повернуто відповідачеві без розгляду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. З 27 липня 1999 року по 30 травня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» з повним підземним робочим днем в шахті (а.с.6-8). 30 травня 2018 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі\~статті 38 КЗпП України. 17 травня 2007 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено Акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) за формою Н-5 (а.с.11-12). З копії Акту №38а за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, встановлено, що причиною настання нещасного випадку (аварії) стало порушення потерпілим правил пересування по гірничим виробках, порушення п. 1.11 «Інструкції по охороні праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті гірника очисного забою»; неякісне проведення інструктажу по правилам пересування по гірничим виробках, порушення п.3.5 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля» (а.с.9-10). З виписок з Акту огляду МСЕК встановлено, що 16 травня 2008 року позивачу первинно встановлено 25% втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом без визначення групи інвалідності (а.с.13). 09 червня 2008 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 09 червня 2009 року та 40% втрати працездатності з 16 травня 2008 року (а.с.14). 12 червня 2009 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 12 червня 2010 року та 30% втрати працездатності (а.с.15). 22 липня 2009 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 12 червня 2010 року та 40% втрати працездатності з 09 червня 2009 року (а.с.16). 18 червня 2010 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01 липня 2012 року та повторно 40% втрати працездатності (а.с.17). 06 липня 2012 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01 серпня 2014 року та 40% втрати працездатності повторно (а.с.18). 31 липня 2014 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 31 липня 2017 року та 40% втрати працездатності повторно (а.с.19). 06 липня 2017 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 06 липня 2020 року та 40% втрати працездатності повторно з 06 липня 2017 року по 01 серпня 2020 року (а.с.20). 29 вересня 2020 року позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлено третю групу інвалідності з 01 серпня 2020 року довічно та 40% втрати працездатності з 01 серпня 2020 року довічно, а також протипоказано важку фізичну працю, роботу в підземних умовах, тривале перебування на ногах (а.с.21). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року N 20-рп/2008). Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини "STANKOV v. BULGARIA", N 68490/01, від 12 липня 2007 року). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди». Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»). Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»). У акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 за N 38а зазначено, що причиною настання нещасного випадку (аварії) стало порушення потерпілим правил пересування по гірничим виробках, порушення п. 1.11 «Інструкції по охороні праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті гірника очисного забою»; неякісне проведення інструктажу по правилам пересування по гірничим виробках, порушення п.3.5 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля» (а.с.9-10). Ураховуючи, що вид діяльності працівника, який характеризується достатнім ступенем шкідливості та небезпечними умовами праці, призвів до виробничого ризику у вигляді ушкодження здоров`я, що потягло смерть працівника при виконанні своїх трудових обов`язків, тому незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці призвело до нещасного випадку на виробництві. Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Зазначений акт сторонами оспорений не був. При цьому слід зазначити, що винні дії позивача не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої від нещасного випадку, що стався на виробництві, та наявним професійним захворюванням, оскільки такі дії позивача підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховується факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість, ступінь втрати працездатності, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 40000 грн. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial