Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

17.11.2020 року [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] , подав до суду позов до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Тонюк Марина Миколаївна про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду). Згідно розділу 2 вказаного договору довічного утримання (догляду) відповідач взяв на себе зобов`язання довічно утримувати позивача. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 1000 гривень на місяць. Утримання (догляд) визначається у вигляді забезпечення [PERSON] житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку [ADDRESS] , забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням, наданням побутових послуг, забезпечення медичною допомогою та належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, здійснення іншого догляду та надання необхідної допомоги. Натомість позивач [PERSON] передав відповідачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0477 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на яку, згідно вказаного договору, зареєстрованого приватним нотаріусом Тонюк М.М. в реєстрі № 2483 від 27.12.2019, у відповідності до вимог ст. 73 Закону України «Про нотаріат», накладено заборону відчуження майна. Через похилий вік та стан здоров`я позивач не міг самостійно піклуватися про себе. Погіршення стану здоров`я змусило його звернутися по сторонню допомогу до [PERSON] . Однак, відповідач не виконував взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, укладеним між ними, не звертав уваги на потреби [PERSON] і його стан здоров`я, не забезпечував харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою. Останньому часто доводилося докладати великих зусиль, щоб піти в аптеку по ліки чи до магазину про продукти харчування. Натомість усі матеріальні витрати на утримання [PERSON] відбувалися за рахунок його пенсії, Також, відповідачем було допущено заборгованість по сплаті комунальних послуг, які [PERSON] оплачував самостійно зі своєї пенсії. Крім того, з вини відповідача відбулася пожежа у домогосподарстві [PERSON] , а саме, у літній кухні, де він дозволив відповідачу проживати, в зв?язку із чим було пошкоджено його майно і спричинено майнову шкоду. В зв?язку із цим, а також у відповідності до умов договору (п.4.1) [PERSON] бажав договір розірвати. В ході розгляду справи, а саме, [INFO] , позивач [PERSON] помер і судом було залучено до участі у розгляд справи його правонаступника [PERSON] , яка в судове засідання призначене на 08.08.2023 року не з?явилась, але подала заяву, в якій вона позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, а справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа, приватний нотаріус Косівського РНО Тонюк М.М. в судове засідання не з?явилася, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.745 ЦК України). Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу - ст.748 ЦК України. Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) передбачено нормами статті 749 ЦК України. Зокрема, згідно ч.1, ч.2 цієї статті, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Також, набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати (ст.750 ЦК України). Як встановлено судом та підтверджується відповідними доказами, 27 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Тонюк М.М., та зареєстрований за №2483 (а.с.9-13). Згідно вказаного договору, позивач передав у власність відповідачу належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0477 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов?язався забезпечити відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров?я також довічним доглядом (п.1.1 договору). При цьому, у розділі 2 Договору конкретизовано обов?язки набувача, які полягали зокрема, у наданні позивачу щомісячного матеріального утримання в сумі 1000 грн., побутових послуг (прибирання будинку, лагодження одягу та взуття, тощо), в тому числі по догляду та прибиранню прибудинкової території, забезпечення надання позивачу медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, триразовим харчуванням, тощо. Натомість, відповідач умов договору не виконував, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] від 20.09.2020 року, відповідно до якого останній проживає один, часто хворіє, опікун не здійснював належного догляду, в хаті безлад, брудно, одяг не праний, на подвір?ї не прибрано, і така ситуація постійно (а.с.15), а також копією повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 28.09.2020 року (а.с.16). І в ході розгляду справи, відповідач в силу вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо належного виконання ним умов договору та відповідно заперечення ним вимог позивача. Нормами ст.755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Згідно вимог ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. У Постанові Верховного Суду від 19.10.2022 року по справі №462/5263/19 (провадження № 61-16844св21) висловлено правову позицію, що «підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України)». Так само, Верховний Суд у своїй постанові від 30.06.2021 року по справі №310/5175/15-ц (провадження № 61-6666св20) зазначив, що: «Відповідно до частини другої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред`явлено за життя, факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, тому оспорюваний договір довічного утримання може бути розірвано. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-142цс13, а також Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 759/14846/15-ц, у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 306/2548/14-ц». В ході розгляду справи, позивач [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 12.04.2021 року (а.с.166), тому судом було залучено до участі у розгляд справи його правонаступника - [PERSON] , в користь якої [PERSON] за життя склав заповіт, якій заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось (а.с.167). Правонаступник позивача, [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Таким чином, суд вважає, що договір довічного утримання (догляду) від 27 грудня 2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 744, 755 ЦК України, та

Outcome: approved