Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області, Україна. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявниця є колишньою дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області, Україна. Від шлюбу з [PERSON] має дитину - [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої і звертається до суду. На тимчасово окупованій території видане від імені так званих органів «ДНР» свідоцтво про смерть [PERSON] від 12.05.2023 року, медичне свідоцтво про смерть №1652 та довідка про причину смерті від 08.05.2023 року. Оскільки документи про смерть видані на тимчасово окупованій території, заявниця не має можливості зареєструвати смерть колишнього чоловіка на території України, і для цього звертається до суду. Заявниця в судове засідання не прибула, надала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Оболонський районний у місті Києві відділ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з такого. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено таке. Заявниця є громадянкою України, народилася в м. Вугледар, Донецької області, Україна. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] 06 жовтня 2012 року було зареєстровано шлюб, після чого прізвище дружини було змінено на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.2012 року в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON] . Згідно з копією довідки від 19.04.2022 №3005-5001200423/29051 [PERSON] було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Згідно з копією довідки від 19.04.2022 №3005-5001200594/29050 [PERSON] було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.03.2023 року між [PERSON] та [PERSON] 29 березня 2023 року було зареєстровано шлюб, після чого прізвище дружини було змінено на « [PERSON] ». 08.05.2023 р. на тимчасово окупованій території України незаконним органом так званої «ДНР» видано медичне свідоцтво про смерть №1652 та довідка про причину смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області, Україна, причина смерті - набряк головного мозку та легень, атеросклеротична хвороба серця. Також, 12.05.2023 року на тимчасово окупованій території України незаконним органом так званої «ЛНР» видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області, Україна, актовий запис №1252. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р. зі змінами, затверджений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення бойових дій або перебувають у тимчасовій окупації, куди відноситься м. Маріуполь, Донецької області. Суд враховує, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження,смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд, як виняток, приймає до уваги дані смерть особи, дату і місце, які зазначені у документах, виданих на окупованій території. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області, Україна, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявниці, оскільки необхідне для реєстрації такого факту у встановленому законом порядку, в інтересах неповнолітньої дочки померлого. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved