Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 16 травня 1992 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони (сторони) мають дочку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу вони (сторони) за спільні кошти придбали автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я відповідача. 5 листопада 2020 року між відповідачем та його рідною сестрою [PERSON] без її (позивача) згоди був укладений договір дарування транспортного засобу № 7441/2020/2283430, відповідно до якого відповідач передав безоплатно у власність [PERSON] автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі цього договору на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , державний реєстраційний номер автомобіля було змінено на [NUMBER] . Незважаючи на укладення договору дарування зазначений автомобіль перебуває у фактичному користуванні відповідача. [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] (попередній державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , в розмірі 104 224 грн., витрати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, зазначив, що позивач не надавала згоди відповідачу на відчуження спірного автомобіля. Відповідач двічі проігнорував вимоги експерта про надання автомобіля для огляду. У судове засідання відповідач не з`явився, його представник позовні вимоги визнала, але не погодилася з розміром компенсації, оскільки експертом не проводився фактичний огляд спірного автомобіля, висновок експерта не відображає реальної ринкової вартості автомобіля. Експертом при проведенні дослідження не було враховано пробіг автомобіля, а також те, що він потрапляв у ДТП та отримував пошкодження. Сторона відповідача не проводила власну експертизу щодо визначення ринкової вартості спірного автомобіля. Відповідач не перешкоджав експерту провести огляд автомобіля в м. Носівка Чернігівської області, але не мав можливості перегнати автомобіль в м. Київ. У зв`язку із тим, що розмір компенсації не доведений у належний спосіб, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16 травня 1992 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року у справі № 741/511/19 (провадження № 2/741/443/19) було розірвано, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13-15). З матеріалів справи (а.с. 16) вбачається, що у період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному кодексі України 2004 року. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного автомобіля за взаємною згодою, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 534/866/17, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Положення ст.ст. 69, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач та його представник не заперечували того, що вищезазначений автомобіль був спільним сумісним майном подружжя. У судовому засіданні встановлено, що 5 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування транспортного засобу № 7441/2020/2283430, відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] транспортний засіб марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . На підставі цього договору на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , державний реєстраційний номер автомобіля було змінено на [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17-19). Таким чином, автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вибув із власності відповідача. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ураховуючи те, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, а також не на її потреби, то вартість зазначеного автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна сторін. Відповідно до висновку експерта № 945/01/2023 від 23 січня 2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] (попередній державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , станом на 23 січня 2023 року становить 209 540 грн. Відповідач та його представник не надали суду доказів на спростування вказаного висновку експерта. Таким чином, позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини указаного автомобіля. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 042,25 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У судовому засіданні до закінчення судових дебатів представник позивача заявив, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу, а також на залучення експерта, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Таким чином, при ухваленні судового рішення суд не вирішує питання щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу та витрат на залучення експерта.

Outcome: approved