Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

До Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Кий Авіа», про стягнення боргу. Предметом позову є стягнення розміру придбаних авіаквитків у сумі 6451,00 грн., 3% річних, інфляційні витрати, та моральну шкоду у розмірі матеріальної шкоди. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.09.2023 року відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2021 року позивач придбав авіаквиток у ПрАТ «КИЙ АВІА» №5662407281086 за маршрутом Київ-Баку-Київ на 12-19.07.2022 року, рейс ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» за 6451,00 грн. Під час телефонної розмови 30.06.2022 року ПрАТ «КИЙ АВІА» повідомив позивача про скасування рейсу відповідно до квитка. 30.06.2022 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про повернення грошових коштів за авіаквиток та надав свої реквізити. ПрАТ «КИЙ АВІА» листом №2-1-341 від 16.08.2022 року оповістило позивача про неможливість повернути грошові кошти через відсутність у нього авторизації Refund Applications та грошових коштів. Крім того, позивач вважає, що з відповідачів на його користь підлягають стягненню інфляційні витрати та 3% річних. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду. З метою ефективного захисту та поновлення порушених відповідачем прав позивача, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом про захист прав споживача. 04.10.2022 року від представника відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України обов`язок по поверненню коштів пасажиру за невикористаний квиток на авіаперевезення покладено виключно на авіаперевізника, яким є ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ». 03.10.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до чинного законодавства має право на відшкодування розміру ціни авіаквитків та просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.11.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України». 18.01.2023 року від представника відповідача-2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що виключно через настання форс-мажорних обставин, а саме, військової агресії рф проти України, авіакомпанія МАУ не мала змоги вчасно виконати зобов`язання щодо повернення коштів за невикористані авіаквитки. Також, вважає, що підстави для задоволення вимог щодо сплати всіх виплат, які не стосуються фактичних збитків за порушення умов договору перевезення, у тому числі штрафних санкцій, також не має. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.01.2023 року передано матеріали цивільної справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 30.01.2023 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. 30.01.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до чинного законодавства має право на відшкодування розміру ціни авіаквитків, інфляційних витрат та 3% річних, у зв`язку із чим, просив задовольнити позовні вимоги 02.05.2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 року матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі. 11.05.2023 року від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідачів розміру придбаних авіаквитків у сумі 6451,00 грн., 3% річних у розмірі 193,53 грн., інфляційні витрати у розмірі 2386,05 грн., та моральну шкоду у розмірі матеріальної шкоди. В судове засідання, яке відбулось 25.07.2023 року, позивач не з`явився, в клопотанні просив проводити розгляд справи у його відсутності. В судове засідання, яке відбулось 25.07.2023 року, представник відповідача-1 не з`явився,про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 25.07.2023 року, представник відповідача-1 не з`явився,про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2021 року [PERSON] придбав авіаквиток у ПрАТ «КИЙ АВІА» №5662407281086 за маршрутом Київ-Баку-Київ на 12.07.2022 року та 19.07.2022 року, рейс ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» за 6451,00 грн. У подальшому через повномасштабну військову агресію рф проти України, та як наслідок закриття повітряного простору України для польотів цивільних повітряних суден, авіакомпанія МАУ скасувала усі заплановані рейси, починаючи з 24.02.2022 року. 01.06.2022 року [PERSON] подав до генерального директора ПрАТ «КИЙ АВІА» заяву про повернення коштів за невикористані квитки із зазначенням реквізитів для перерахунку коштів. 30.06.2022 року [PERSON] подав до генерального директора ПрАТ «КИЙ АВІА» заяву про повернення коштів за невикористані квитки із зазначенням реквізитів для перерахунку коштів. ПрАТ «КИЙ АВІА» листом №2-1-341 від 16.08.2022 року оповістило [PERSON] про неможливість повернути грошові кошти через відсутність у нього авторизації Refund Applications та грошових коштів. Згідно Сертифікату на право продажу авіаційних перевезень №АП 0001 від 23.06.2019, виданого Державною авіаційною службою України, ПрАТ «КИЙ АВІА» відповідає вимогам чинного законодавства України про цивільну авіацію та Положення про сертифікацію суб`єктів, що надають агентські послуги з продажу авіаційних перевезень на території України, і здатне здійснювати продаж авіаційних пасажирських перевезень на території України через вказані офіси. ПрАТ «КИЙ АВІА» відповідно до умов агентського договору перерахував своєчасно і в повному обсязі виручку, отриману агентством від продажу авіаквитків на рейси ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ», у тому числі, і за придбаний [PERSON] авіаквиток 08 грудня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №Р 173488 від 09.12.2021 р., в графі призначення платежу зазначено: «Виручка за авіаперевезення за 08.12.2021 р., згідно договору дог. №AG-AIDL-002/1734 від 01.07.2018 р. без ПДВ.». Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 підтверджено, що військова агресія рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Стаття 908 Глави 64 Цивільного кодексу України визначає: 1. Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення; 2. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Стаття 910 Глави 64 Цивільного кодексу України передбачає: 1. За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення; 2. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Розділ XII Повітряного кодексу України присвячений встановленню правил повітряних перевезень. Стаття 100 цього розділу визначає обов`язки та відповідальність авіаційного перевізника. Пункт 16 статті 100 Повітряного кодексу України передбачає: пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Розділ XIII Повітряного кодексу України - ПРАВА ПАСАЖИРА НА КОМПЕНСАЦІЮ У РАЗІ ВІДМОВИ У ПЕРЕВЕЗЕННІ, СКАСУВАННЯ ЧИ ТРИВАЛОЇ ЗАТРИМКИ АВІАРЕЙСІВ - передбачає право пасажира на отримання грошової компенсації при скасуванні авіаперевізником рейсу. Положення Розділу XIII Кодексу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення, чи забронював рейс, який затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс незалежно від причин затримки/перенесення (пункт 2 статті 103 Кодексу). Відповідно до пункту 1 статті 105 Кодексу, у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п`ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття. Відповідно до ч.2 ст. 105 ПК України, авіаперевізник, скасовуючи або затримуючи рейс, повинен надавати пасажирам на їх запит пояснення щодо підстав скасування чи затримки рейсу. У разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення. Частиною 3 ст. 105 ПК України, унормовано положення про те, що перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Стаття 104 Кодексу визначає таке. У разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. В свою чергу за ч. 5 ст. 104 ПК України встановлено, що якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Під час визначення відстані за основу береться останній пункт, у якому відмова від перевезення або невиконання рейсу, який було раніше заплановано та на який заброньовано принаймні одне місце, створить затримку прибуття пасажирів у запланований час. Частиною шостою ст. 104 ПК України встановлено, що перевізник має право зменшити розмір компенсації, визначеної у частині п`ятій цієї статті, на 50 відсотків, якщо пасажиру пропонується заміна маршруту перевезення до його пункту призначення альтернативними рейсами, час прибуття яких не перевищує запланованого: на дві години - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; на три години - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; на чотири години - для рейсів, не зазначених у абзацах другому та третьому цієї частини. Наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 № 1239 затверджені Авіаційні правила України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та вантажу». В Розділі XVIII Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та вантажу - «Повернення коштів» - викладений порядок (загальна процедура) повернення коштів. Пункт 1 статті 41 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень (Монреальська конвенція) визначає: Дія чи бездіяльність фактичного перевізника і його службовців та агентів, які діяли в рамках своїх обов`язків, стосовно перевезення, що здійснювалося фактичним перевізником, уважаються діями чи бездіяльністю й перевізника за договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що на відповідача, ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ», розповсюджується відповідальність як перевізника за договором - за бездіяльність, яка полягає у не поверненні грошових коштів, сплачених за придбання авіаційних квитків, позивачу, та невиконанні законних вимог позивача щодо повернення грошових коштів за невикористані квитки. Всупереч положенням Повітряного кодексу України та Авіаційним правилам України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та вантажу», ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» в особі працівників (представників) компанії не запропонувала [PERSON] виплату відшкодування повної вартості придбаних авіаквитків, які не були використанні, у зв`язку з скасуванням авіарейсу. У зазначених діях, а фактично - бездіяльності компанії та неповернення коштів - і полягає порушення права позивача, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що з відповідача-2 на користь позивача підтягають стягненню сплачені грошові кошти у розмірі 6451,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що умови договору авіаперевезення згідно авіаквитка №55662407281086 не виконав авіаперевізник ПрАТ Авіакомпанія «МАУ», а не ПрАТ «КИЙ АВІА». Тобто, враховуючи вимоги чинного законодавства України відповідальність за неналежне виконання послуг з авіаперевезення [PERSON] , в тому числі повернення коштів [PERSON] через скасування рейсів, у зв`язку із правовим режимом воєнного стану в Україні, має нести авіаперевізник - ПрАТ Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», а не ПрАТ «КИЙ АВІА», у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню позовні вимоги до ПрАТ «КИЙ АВІА». Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач-2 у відзиві на позовну заяву не заперечив свого обов`язку на відшкодування повної вартості придбаних [PERSON] авіаквитків, які не були використанні, у зв`язку з скасуванням авіарейсу Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду навикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт неправомірного не повернення коштів з моменту подання першої претензійної заяви від 01.06.2022 року та до моменту надходження останньої заяви про збільшення позовних вимог 11.05.2023 року позовної заяви до суду, за невикористання авіаквитків, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що період прострочення зобов`язання відповідача становить з 01.06.2022 року по 13.09.2022 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача-2 на користь позивача підлягають стягненню збитки за період з 01.06.2022 року по 13.09.2022 року, які складаються з: інфляційних витрат у розмірі 952,67 грн., 3% річних у розмірі 182,93 грн. Суд відхиляє доводи відповідача-2 щодо відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування інфляційних витрат та 3% річних, з огляду на те, що дані витрати не стосуються правовідносин з перевезення пасажирів, багажу та вантажу, проте стосуються прострочення грошового зобов`язання з повернення повної вартості придбаних авіаквитків, у зв`язку з скасуванням авіарейсу. З огляду на те, що на території України введено воєнний стан, що є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), суд дійшов висновку, що на підставі ч. 3 ст. 105 ПК України, відсутні підстави для відшкодування відповідачами на користь позивача компенсацію відповідно до ч. 5 ст. 104 ПК України у розмірі 400 Евро. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Судом встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди. Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для задоволення позовних вимог та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial