Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 82622,72 доларів США та 12412,27 Євро, з яких, 10000 доларів США основний борг, 80000 доларів США 5% в місяць, 659,84 долари США 3 % річних, 45 000 доларів США - основний борг; 18 900 доларів США - 3% в місяць; 62,88 дол. США-3 % річних та 12000 євро-основний борг; 412,27 євро -3 % річних. Позов мотивовано тим, що 17.11.2021 - 01.01.2022, між [PERSON] та [PERSON] було передано майно під виплату, відповідно до чого було укладено ряд договорів позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] 10000 доларів США, які [PERSON] зобов`язався повернути до 31.01.2022. Також передав 12 000 євро, які [PERSON] зобов`язався повернути до кінця лютого 2022 року, а також було передано 45000 дол. США. На підтвердження укладення даних договорів позики та його умов Відповідачем було складено та передано Позивачу розписки від 17.11.2021 у кількості 2 ( двох) примірників на різні суми та одна розписка від 01.01.2022 року. Зазначає, що відповідач не повернув кошти, а тому з нього слід стягнути їх в судовому порядку з процентами та 3% річних. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив про причини неявки, тому, за відсутності заперечень позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Відповідно до розписки від 17.11.2021 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 10000 доларів США під п`ять відсотків в місяць, зобов`язується їх повернути 31.01.2022 року, підпис, дата 17.01.20212 р. Далі на розписці міститься напис «також передав 12 000 євро, які [PERSON] зобов`язався повернути до кінця лютого 2022 року (жатка «Доміноні» вартістю 32000 Євро) зобов`язується повернути до кінця лютого 2022 року, підпис, дата 17.11.2021 р. Далі міститься напис «45000 доларів США за комбайн Claras Lexion 5802004 р.в. під 3% в місяць кожного 1-3 числа зобов`язуюся платити відсоток», підпис, дата 01.01.2022 року. Крім того, позивачем надано розписки: - Я [PERSON] беру під виплату комбайн Claas Lexion 580 2004 року випуску, ціна 75000 доларів США, до технічного стану претензій не маю, ремонтні роботи проводимо власноруч. Розрахунок до 20 грудня 2021 року 45\~000 доларів США. Залишок до 01.03.2022 року. Дав 10.08.2021 року 10000 доларів США. - Я, [PERSON] беру під виплату жатку Dominioni на 32000 Євро, 12\~000 Євро зобов`язуюся повернути до кінця листопада 2021 року, 20000 Євро зобов`язуюся повернути до 31 грудня 2021 року, підпис, дата 17.11.2021. 13.03.2023 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 10.03.2023 про повернення коштів, яку [PERSON] отримав 29.03.2023. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки». Дослідивши надані позивачем розписки, суд доходить переконання, що розписка на суму 10000 доларів США підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 10000 доларів США під 5 % в місяць, які зобов`язувався повернути до 31.01.2022. Тому, суд вважає, що позов в частині стягнення боргу за договором позики в розмірі 10000 доларів США слід задовольнити. Також, статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, позивач мав право на отримання відсотків за період кредитування, а саме з 17.11.2021 по 31.01.2022 року, а не 16 місяців, як про це вказує позивач. Отже, розмір процентів за період з 17.11.2021 року по 31.01.2022 року буде становити 10\~000,00 (сума боргу) x 60 % (проценті річних) x 76 (днів прострочки) : 365 : 100 = 1\~249,32 долари США. Крім того, статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період прострочення відповідачем з 31.01.2022 по 21.04.2023 (день пред`явлення позову) грошового зобов`язання в розмірі 11249,32 доларів США (10000+1\~249,32), три проценти річних згідно статті 625 ЦК України буде становити: 11\~249,00 (сума боргу) x 3 % x 445 (днів прострочки) : 365 : 100 = 411,44 доларів США. Тому, за відповідача в користь позивача за договором позики слід стягнути 10000 доларів США боргу, 1\~249,32 долари США проценти за користування грошовими коштами та 411,44 доларів США три проценти річних згідно статті 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, суд вважає, що зміст інших розписок, наданих позивачем не містить відомостей про передачу [PERSON] грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу. При цьому, із змісту розписок можна зробити висновок, що відносини між сторонами могли виникнути з приводу інших договірних відносин, ніж договір позики, зокрема - придбання відповідачем сільськогосподарської техніки, за яку він повинен був оплатити кошти позивачу. В силу принципу дизпозитивності, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивачем пред`явлено позовну вимогу про стягнення боргу саме за договором позики, а судом встанволено, що врозписки на суму 45000 доларів США та 12000 Євро не підтверджують факт укладення такого договору, тому суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення 45 000 доларів США - основний борг; 18 900 доларів США - 3% в місяць; 62,88 дол. США - 3 % річних та 12000 Євро - основний борг; 412,27 євро - 3 % річних слід відмовити. Зважаючи на те, що судом задоволено позов на суму 11660,76 доларів США (10000+1249,32+411,44), що становить 426433,99 грн за курсом на день пред`явлення позову з заявлених позивачем 35117631,2 грн, що становить 12,12 %, в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 1626,50 грн (12,12% від 13420). Тому, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial