Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 16 липня 2020 року, який зареєстрований в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Харківській області, за яким покупцем виступає [PERSON] , а також зобов`язати [PERSON] повернути автомобіль марки та моделі MINI COOPER, 2005 року випуску, двигун об`ємом 1598, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий загальний Хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , його законному власнику [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 червня 2020 року він придбав автомобіль марки та моделі MINI COOPER, 2005 року випуску, двигун об`ємом 1598, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий загальний Хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується довіреністю № 1943 від 16 червня 2020 року, виданою на його ім`я та розпискою власника автомобілю [PERSON] від 16 червня 2020 року про передачу коштів у розмірі 5650 доларів США в рахунок оплати зазначеного автомобілю. Під час укладення вказаного правочину були присутні двоє свідків: продавець - [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Здійснити державну реєстрацію вказаного автомобіля на власне ім`я позивачу не вдалося, у зв`язку з відсутністю у станом на 16 червня 2020 року місця реєстрації. Зазначив, що на той час він перебував у близьких стосунках з [PERSON] , яка дізнавшись про цю ситуацію, запропонувала йому бути покупцем за договором купівлі-продажу вищевказаного автомобіля та відповідно провести державну реєстрацію автомобіля на її ім`я, поки він не зареєструє своє місце проживання. Позивач погодився на вказану пропозицію. Після укладення договору купівлі-продажу автомобіля, покупцем за яким є відповідач, та після здійснення державної реєстрації автомобіля на її ім`я, позивач почав займатися ремонтом авто. Вказав, що [PERSON] запропонувала йому, щоб ремонтом вищевказаного автомобіля займалися її друзі, посилаючись на те, що вони зможуть облаштувати автомобіль за значно нижчу ціну та у коротші строки, на що він погодився та віддав їй ключі від автомобіля, щоб вона відвезла автомобіль на СТО, де працюють її друзі. З того часу відповідачка на зв`язок не виходила, автомобіль не повернула. 16 вересня 2020 року позивач отримав вимогу, в якій повідомлялося про те, що 16 червня 2020 року між ним та [PERSON] був укладений усний договір, за умовами якого йому були надані в позику грошові кошти у розмірі 8000 доларів США на особисті потреби строком на три місяці до 16 вересня 2020 року. Зі змісту вказаної вимоги слідує, що станом на 16 вересня 2020 року отримані у позику грошові кошти позикодавцю повернуті не були. Зазначив, що вищевказаний автомобіль він купив за власні кошти, однак під час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобілю [PERSON] ввела його в оману, у зв`язку з чим автомобіль був зареєстрований на неї. Позивач зазначає, що підставою для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 16 липня 2020 року недійсним є введення [PERSON] його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Зокрема [PERSON] , зловживаючи довірою позивача, почала запевняти його у тому, що у нього можуть забрати вказаний автомобіль без здійснення його державної реєстрації, у тому числі шляхом відкликання довіреності, та такими діями відповідачка спонукала позивача до того, щоб державна реєстрація автомобіля у сервісному центрі була проведена на її ім`я. З огляду на вищевикладене, на переконання сторони позивача, є підстави для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 16 липня 2020 року недійсним. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Позивачу був наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~11\~січня 2021\~рокучастково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. \~ \~ \~ \~02 березня 2021 року від адвоката Кожихова А. Ю., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої правової допомоги серії ПТ № 108881 від 12 лютого 2021 року, надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Зазначив, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, не зазначає, чим саме договір, який він просить визнати недійсним, порушує його права, а також не наводить доказів цього, а тому підстави для подання такого позову відсутні, як і відсутні докази порушення будь-якого права позивача. Акцентував увагу на тому, що позивач стверджує про те, що автомобіль MINI COOPER, реєстраційний номер [NUMBER] , він придбав 16 червня 2020 року на підставі виданої на його ім`я довіреності, натомість просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 16 липня 2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та повернути вказаний автомобіль [PERSON] . На переконання сторони відповідача, заявлені позивачем вимоги є незрозумілим, оскільки позивач, стверджує, що вищевказаний автомобіль придбав він, проте повернути його він просить [PERSON] . Зауважив на тому, що автомобіль придбаний виключно за кошти відповідачки, однак оскільки вона зовсім не розбирається в автомобілях, тому позивач допомагав їй з вибором та купівлею автомобіля. Саме за порадою позивача автомобіль спочатку був оформлений на нього на підставі виданої первісним власником довіреності на ім`я позивача, а в подальшому вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачкою. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу тимчасової реєстрації автомобіля за відповідачкою з причини відсутності у позивача зареєстрованого у встановленому законом місця реєстрації не було. Такі твердження позивача, на переконання сторони відповідача, є намаганням ввести в суд в оману. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про застосування зустрічного забезпечення. \~ \~ \~ \~11\~березня 2021\~року від\~представника РСЦ\~ГСЦ МВС\~в Харківській\~області Лубкова\~М.\~на адресу\~суду надійшли\~пояснення на\~позовну заяву,\~в яких\~зазначено,\~що відповідно\~до Єдиного\~державного реєстру\~транспортних засобів\~МВС,\~який є\~складовою частиною\~НАІС ГСЦ\~МВС України,\~автомобіль MINI\~COOPER,\~2005\~року випуску,\~номер кузова\~№ [NUMBER] ,\~синього кольору,\~25\~жовтня 2019\~року був\~зареєстрований на\~ім`я [PERSON] \~в ТСЦ\~№ 6349\~РСЦ МВС\~в Харківській\~області.\~На транспортний\~засіб закріплені\~номерні знаки\~ [NUMBER] та\~оформлено свідоцтво\~про реєстрацію\~ [NUMBER] .\~16\~липня 2020\~року в\~ТСЦ №\~6350\~РСЦ ГСЦ\~МВС в\~Харківській області\~вищевказаний автомобіль\~перереєстровано на\~ім`я [PERSON] \~на підставі\~договору,\~укладеному у\~СГ №\~7845/20/001329\~від 16\~липня 2020\~року з\~ТОВ «Планета\~Плюс АВТО».\~На транспортний\~засіб закріплено\~номерні знаки\~ [NUMBER] та\~оформлено свідоцтво\~про реєстрацію\~ [NUMBER] .\~26\~серпня 2020\~року в\~ТСЦ №\~6342\~РСЦ ГСЦ\~МВС в\~Харківській області\~вищевказаний автомобіль\~перереєстровано на\~ім`я [PERSON] \~на підставі\~договору,\~укладеному у\~СГ №\~7218/20/010046\~від 26\~серпня 2020\~року з\~ТОВ «Магнолит».\~На транспортний\~засіб закріплено\~номерні знаки\~ [NUMBER] та\~оформлено свідоцтво\~про реєстрацію\~ [NUMBER] .\~28\~жовтня 2020\~року в\~ТСЦ №\~6342\~РСЦ ГСЦ\~МВС України\~в Харківській\~області вказаний\~автомобіль перереєстровано\~на ім`я\~ [PERSON] \~на підставі\~договору,\~укладеному у\~СГ №\~7218/20/010991\~від 23\~жовтня 2020\~року з\~ТОВ «Магнолит». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Зазначив, що відповідно до положень законодавства РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області не має права самостійно змінювати порядок реєстрації транспортних засобів, тому жодного відношення до відчуження вище вказаного транспортного засобу не має, реєстраційні дії з автомобілем проведені відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації ) зняття з обліку автомобілів, мотоциклів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 19 жовтня 2021 року від третьої особи [PERSON] на адресу суду надані пояснення, відповідно до яких у її власності перебував автомобіль MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] . 16 червня 2020 року вона здійснила продаж вказаного автомобіля, що підтверджується розпискою про передачу грошових коштів від 16 червня 2020 року та довіреністю про перереєстрацію транспортного засобу, виданою на ім`я [PERSON] від 16 червня 2020 року № 1943. Зазначила, що [PERSON] до неї з пропозицією придбати транспортний засіб не зверталась та гроші не передавала. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи № 953/19174/20, провадження № 2/953/227/23, який здійснено 12 квітня 2023 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11 квітня 2023 року "Про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку", цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні. Представника позивача\~ адвокат\~Трубчанінов С.\~О.\~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.\~ Представник відповідача\~ адвокат\~Грачов Є.\~О.\~у судовому\~засіданні просив\~суд відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог,\~посилаючись на\~доводи,\~викладені у\~відзиві.\~Зазначив,\~що [PERSON] \~дійсно 16\~липня 2020\~року уклала\~з ТОВ\~«Планета Плюс\~АВТО».\~договір купівлі-продажу\~автомобіля марки\~MINI\~COOPER,\~2005\~року випуску,\~номер кузова\~№ [NUMBER] ,\~синього кольору. Посилання позивача\~на те,\~що він\~за власні\~кошти придбав\~вищевказаний автомобіль\~є безпідставними,\~оскільки жодних\~доказів на\~підтвердження цього\~матеріали справи\~не містять,\~як і доказів,\~які б\~спростовували правомірність\~укладеного відповідачем\~договору купівлі-продажу\~автомобіля.\~Зазначив,\~що позивач\~в такий\~спосіб хоче\~неправомірно заволодіти\~майном,\~який належить\~відповідачу на\~праві власності.\~Просив суд\~звернути увагу\~на пояснення\~представника РСЦ\~ГСЦ МВС\~в Харківській\~області Лубкова\~М.від 11 березня 2021 року, в яких зазначено, що 16 липня 2020 року в ТСЦ № 6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області автомобіль MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору перереєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору, укладеному у СГ № 7845/20/001329 від 16 липня 2020 року з ТОВ «Планета Плюс АВТО». Отже сторонами договору від 16 липня 2020 року про продаж спірного автомобіля є [PERSON] та ТОВ «Планета Плюс Авто», тому цей договір жодним чином не стосується прав та обов`язків позивача та третьої особи, яка діє на стороні позивача. З урахуванням викладеного відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу від 16 липня 2020 року недійсним. Представник третьої особи РСУ ГСЦ МВС в Харківській області Арсеньєв В. О. у судовому засіданні пояснив, що транспортний засіб MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору був зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі договору, укладеному між нею та ТОВ «Планета Плюс АВТО» у СГ № 7845/20/001329 16 липня 2020 року, виданого, а не підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 16 червня 2020 року [PERSON] надала [PERSON] довіреність, реєстровий номер 1943, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І., якою уповноважила бути її представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, у тому числі у відповідних органах нотаріату, в установах і органах Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, митних та прикордонних органах, сервісних центрах МВС України з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуваннями належного їй автомобіля MINI COOPER, 2005 року випуску, двигун об`ємом 1598, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий загальний Хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказана довіреність є дійсною до 14 червня 2025 року. З долученого\~до матеріалів\~справи позивачем\~документу без\~назви слідує,\~що 16\~червня 2020\~року [PERSON] \~отримала в\~рахунок автомобіля\~MINI\~COOPER, реєстраційний номер [NUMBER] грошові кошти у розмірі 5650 доларів США. У документі міститься вказівка, що [PERSON] претензій до [PERSON] не має. Відповідно до відомостей з РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області від 30 листопада 2020 року транспортний засіб MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору зареєстрований 28 жовтня 2020 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 6342). З письмових пояснень представника РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області Лубкова М. від 11 березня 2021 року слідує, що автомобіль MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору, 25 жовтня 2019 року був зареєстрований на ім`я [PERSON] в ТСЦ № 6349 РСЦ МВС в Харківській області. На транспортний засіб закріплені номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 16 липня 2020 року в ТСЦ № 6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, вищевказаний автомобіль перереєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору, укладеному у СГ № 7845/20/001329 від 16 липня 2020 року з ТОВ «Планета Плюс АВТО». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 26 серпня 2020 року в ТСЦ № 6342 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, вищевказаний автомобіль перестроювано на ім`я [PERSON] на підставі договору укладеному у СГ № 7218/20/010046 від 26 серпня 2020 року з ТОВ «Магнолит». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 28 жовтня 2020 року в ТСЦ № 6342 РСЦ ГСЦ МВС України в Харківській області, вищевказаний автомобіль перестроювано на ім`я [PERSON] на підставі договору укладеному у СГ № 7218/20/010991 від 23 жовтня 2020 року з ТОВ «Магнолит». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски. Положенням п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі -Порядок) визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). З аналізу викладеного слідує, що законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до п.8 Порядку проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. У пункті\~8\~Порядку зазначено,\~що документом,\~який підтверджує\~правомірність придбання\~транспортного засобу,\~є зокрема:\~укладені та\~оформлені безпосередньо\~в сервісних\~центрах МВС\~у присутності\~адміністраторів таких\~органів договори\~купівлі-продажу\~(міни,\~поставки); укладені та\~оформлені в\~центрах надання\~адміністративних послуг\~у присутності\~адміністраторів таких\~центрів договори\~купівлі-продажу\~(міни,\~поставки); нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки). Отже правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір купівлі - продажу транспортного засобу, а видане за результатами проведення реєстраційних дій Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення на порушників відповідальності, встановленої законом, а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Аналізуючи викладені норми, можна дійти висновку, що законом визначено право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. За приписами ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Так, у судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що на ім`я позивача була видана довіреність № 1943 від 16 червня 2020 року, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тім числі у відповідних органах нотаріату, в установах і органах Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, митних та прикордонних органах, сервісних центрах МВС України з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуваннями належного останній автомобіля марки та моделі MINI COOPER, 2005 року випуску, двигун об`ємом 1598, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий загальний Хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За змістом ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Аналіз вищевикладених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові, прийнятій 27 грудня 2019 року по справі № 607/14107/17, провадження № 61-48261св18. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що після видачі [PERSON] 16 червня 2020 року довіреності на ім`я [PERSON] , спірний автомобіль був знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстрований за [PERSON] . Доказів на доведення того, що після 16 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був оформлений договір купівлі-продажу автомобіля у формі, визначеній законом, матеріали справи не містять, з чого слідує, що [PERSON] права власності на спірний транспортний засіб не набув та до 16 липня 2020 року (дня відчуження спірного автомобіля у власність [PERSON] ) власником вказаного автомобіля не був. Що стосується наданого позивачем письмового документу без назви від 16 червня 2022 року, відповідно до якої [PERSON] отримала кошти в сумі 5650 доларів США за автомобіль MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору, та претензій до [PERSON] не має, то зі змісту цього документу неможливо встановити, які саме правовідносини виникли між [PERSON] та [PERSON] з приводу вказаного автомобілю. У вказаному документі не конкретизовано, від кого саме [PERSON] отримала гроші за вказаний автомобіль, не зазначено, кому був переданий автомобіль, у якості чого, зазначено лише, що претензій до [PERSON] [PERSON] не має. Суд зауважує на тому, що передання майна і здійснення при цьому відповідної оплати може здійснюватися не лише при укладенні договору купівлі-продажу, а й при орендних правовідносинах, відносинах ренти, прокату, лізингу, комісії тощо. Самі по собі надані розписки не породжують правових наслідків у виді переходу права власності від продавця до покупця, а отже суд встановив, що автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Довіреність та документ про отримання коштів не є документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація транспортного засобу, що підтверджує правомірність його придбання. Суд встановив, що позивач не зареєстрував автомобіль за собою, маючи при цьому всі можливості для укладання договору купівлі-продажу та сплати всіх передбачених законодавством податків і зборів, необхідних для вчинення даного правочину, тому дану розписку не слід оцінювати як належний доказ. Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 16 липня 2020 року, який зареєстрований в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Харківській області, за яким покупцем виступає [PERSON] , посилаючись на те, що сторона правочину [PERSON] під час укладання вказаного договору ввела його в оману. При цьому з досліджених у судовому засіданні письмових пояснень представника РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області Лубкова М. від 11 березня 2021 року та пояснень, наданих у судовому засіданні представником третьої особи [PERSON] слідує, що автомобіль MINI COOPER, 2005 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , синього кольору, 16 липня 2020 року був перереєстрований на ім`я [PERSON] в ТСЦ № 6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, на підставі договору, який 16 липня 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «Планета Плюс АВТО». Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України). За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями ст. 230 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, зокрема зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач не надав суду жодних доказів того, що він є стороною оспорюваного правочину, а саме - договору купівлі продажу від 16 липня 2020 року, який [PERSON] уклала з ТОВ «Планета Плюс АВТО», та що під час укладання вказаного договору сторона правочину [PERSON] ввела його в оману або ввела в оману іншу сторону цього правочину, якою є ТОВ «Планета Плюс АВТО». Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що мотиви позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки належних та допустимих доказів про те, що 16 липня 2020 року дійсно був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, за яким покупцем виступає [PERSON] , та що вона, будучи стороною цього правочину ввела в оману [PERSON] , суду надано не було, а тому позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про повернення автомобіля MINI COOPER, 2005 року випуску, двигун об`ємом 1598, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий загальний Хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , його законному власнику [PERSON] , суд зазначає, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину. Оскільки суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, а вимога про повернення майна є похідною від цієї вимоги, то у її задоволенні суд також відмовляє. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed