Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У грудні 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договорами позики у розмірі 127 990,10 грн та судовий збір у розмірі 1 279,90 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.01.2022 року відкрито провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Відповідач правом на подання позову не скористався. Позивач просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач станом на час розгляду справи до суду не з`явився, бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 17.05.2018 року [PERSON] отримав від позивача 1 500 доларів США та зобов`язався повернути їх на вимогу [PERSON] протягом 30 календарних днів. Також 28.03.2019 року [PERSON] отримав від позивача 2 000 доларів США та зобов`язався повернути їх строком до 15.04.2019 року. Зазначене підтверджується оригіналом розписки [PERSON] . Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Як вбачається, зі змісту розписки, відповідач [PERSON] отримав від позивача 1 500 доларів США та зобов`язався повернути їх протягом 30 календарних днів тож до 17 червня 2018 року. Зі змісту другої розписки [PERSON] отримав від позивача 2 000 доларів США та зобов`язався повернути їх 15 квітня 2019 року. Зазначене у розписці дає можливість дійти висновку, що відповідач отримав від позивача кошти у означеній сумі. Так, відповідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Доказів того, що відповідач виконав взяте на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти у визначений строк, відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача. За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 3 700 (1 500 + 2 000) доларів США, що на момент звернення до суду із цим позовом позивачем у гривневому еквіваленті становить 127 990 грн 10 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 1 279 грн 90 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду та 536 грн 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved