Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

18.04.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позову до відповідача [PERSON] , [PERSON] , про встановлення порядку користування житловим приміщенням посилаючись на те, що є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2022 року. Інша частина вказаної квартири належить відповідачам. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 19.07.2006 року КП «Фастівське МБТІ» квартира [ADDRESS] розташована на 7 поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох ізольованих кімнат, кухнею, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, двох лоджій. Загальна площа квартири 77,5 кв.м., корисна площа квартири 72,3 кв.м. після отримання квартири між сторонами фактично було встановлено порядок користування житловими приміщеннями, відповідно до якого позивачу була виділена кімната площею 19,9 кв.м. з лоджією 2,2 кв.м., а інші дві кімнати залишилися відповідачам. Не дивлячись на встановлений порядок відповідачка [PERSON] , чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права власності. На будь-які домовленості стосовно порядку користування та розпорядження вказаним майном відповідачка не погоджується, що призвело до звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Щодо закриття підготовчого зсідання не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позов на адресу суду від відповідачів не надійшло. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та зазначила, що у відповідача є неповнолітня дитина, яка проживає в даній квартирі, а проживання позивача або інших осіб призведе до певних незручностей. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/ 2 частини квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Ленченко Т.О., державним нотаріусом Першої фастівської державної нотаріальної контори, 10.10.2022 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-477 (спадкова справа № 245/2021) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312017749 від 10.10.2022 року. Інша частина вказаної квартири належить (по частині за кожним) відповідачам, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого Ленченко Т.О., державним нотаріусом Першої фастівської державної нотаріальної контори, 10.10.2022 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-477. Згідно Технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленого 19.07.2006 року КП «Фастівське МБТІ», квартира [ADDRESS] розташована на 7 поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох ізольованих кімнат, кімната площею 9,9 кв.м., кімната площею 12,6 кв.м., кімната площею 19,9 кв.м., кухнею, площею 11,1 кв.м., вбиральні, площею 1,5 кв.м., ванної кімнати, площею 2,9 кв.м., коридору, площею 13,7 кв.м., вбудованої шафи, 08 кв.м., двох лоджій, 2,2 кв.м, та 3,0 кв.м., Загальна площа квартири 77,5 кв.м., корисна площа квартири 72,3 кв.м. . \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Фастівським МВ ГУ МВС України в Київській області від 03.04.2010 року на ім`я [PERSON] , місце проживання останнього зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Виконавчого комітету Фастівської міської ради, місце проживання [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач є співвласником квартира [ADDRESS] , він має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказане свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року №6-1500цс15. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно якої квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відомостей щодо того, що спірна квартира може бути поділена співвласниками в окремі квартири, в матеріалах справи немає, однак позивачем вимога про можливий поділ не була заявлена. Домовленості щодо порядку користування квартира [ADDRESS] сторони не досягли. Таким чином, суд вважає необхідним встановити порядок користування квартира [ADDRESS] . Позивачем при подачі позову запропоновано порядок користування квартира [ADDRESS] , за яким в користування [PERSON] слід виділити - житлову кімнату площею -19,9 кв.м., з лоджією 2,2 кв.м., інші житлові кімнати залишити в користуванні відповідачів. Інші приміщення: коридор, кухню, ванну кімнату,вбиральню, вбудовану шафу - залишити в спільному користуванні сторін. Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному зі співвласників. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, при такому порядку користуванні приміщеннями квартири житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників. Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не можливості зазначеного поділу не надали, та з метою захисту прав іншого співвласника майна, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанцій № 32528798800006713368 від 13.04.2023 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1073,60 грн. З врахуванням вищезазначеного з відповідаів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривня 60 копійок.

Outcome: approved