Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~звернувся з\~позовом до\~суду,\~у якому\~просить стягнути\~з Державної\~казначейської служби\~України за\~рахунок коштів\~Державного бюджету\~України,\~шляхом списання\~коштів з\~Єдиного казначейського\~рахунку,\~на його\~користь моральну\~шкоду,\~завдану незаконними\~діями органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування і\~прокуратури,\~суду у\~розмірі 1\~206\~000,00 грн та\~витрати,\~пов`язані з\~проведенням експертного\~судово-психологічного\~дослідження у\~розмірі 10\~296,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області знаходилось виділене кримінальне провадження за № 12016220470006409, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст.-358 КК України. У зв`язку із неналежним здійсненням своїх службових обов`язків під час розслідування кримінального провадження № 12016220470006409 від 19.08.16р. за ч.І, ч.4 ст.358 КК України, а також безпідставним виділенням кримінального провадження в окремі матеріали, слідчий та прокурор у жодному випадку не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування вказаного кримінального провадження, також у жодному випадку, не надав належної оцінки доказам на початковій стадії досудового розслідування, які прямо вказували на невинуватість [PERSON] , саме, через очевидну відсутність складу кримінального правопорушення у діях [PERSON] , а також неможливість скоїти злочин у спосіб пред`явлений у підозрі. 24 лютого 2017 року слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області Балутою М.С. було складено повідомлення про підозру у вчиненні [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України. Вказане повідомлення про підозру, було ініційовано на підставі рапорту слідчого М.С.Балута за виділеними матеріалами ЄРДР № 12016220470006409 від 19.08.2016 року, погоджено та підписано прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 молодшим радником юстиції Заливацькою О.Г. Така підозра слідчого СВ Московського відділу поліції ГУ Національної поліції Харківській області [PERSON] була складена в грубе та істотне порушення усіх норм КПК України, Конвенції прав людини, безпосередньо вручена [PERSON] слідчим, шляхом зловживання владою та службовим становищам. Окрім цього, підозра від 24.02.2017 року має всі прямі ознаки скоєного злочину [PERSON] та правосуддя взагалі, безпосередньо злочин скоєний на посаді слідчого М.С. Балута СВ Московського відділу поліції ГУ Національної поліції Харківській області за участю процесуального прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4, молодшого радника юстиції Заливацькою О.Г., тобто завідома притягнення невинної особи гр. [PERSON] до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням останнього. Факт скоєного злочину відносно [PERSON] , слідчим М.С. Балута та процесуальним прокурорам Харківської місцевої прокуратури № 4, молодшим радником юстиції Заливацька О.Г., має повністю встановлений факт за розглядом справи № 643/5604/17 у суді за матеріалами ЄРДР № 12016220470006409 від 19.08.2016 рокую. В рамках судового провадження справи № 643/5604/17 за запитами головуючого суді Майстренка О.М., була постановлена ухвала суду від 28.01.2021 року КП-1/643/107/21 щодо витребування інформації з реєстру Департаменту реєстрації Харківської міської ради. На виконання ухвали суду були надіслані відповіді у вигляді 2-х Інформаційних довідок з реєстру Департаменту реєстрації Харківської міської ради. В цих відповідях-довідках повністю підтверджується факт, що поняті- свідки, які були залучені слідчим для проведення процесуальної дії - повідомлення про підозру від 24.02.2017 року, тобто поняті, які за фактом підписалися власноручно у повідомленні про підозру [PERSON] , не перебувають офіційному обліку зареєстрованих громадян. Таким чином, через сумнівне повідомлення [PERSON] про підозру 24.02.2017, від самого початку притягнення до кримінальної відповідальності, будучи невинним, останньому довилося протягом 5 років 5 місяців та 10 днів (з 24.02.2017 року по 03.08.2022 року), доказувати свою невинуватість. Окрім, того 13.04.2017 року [PERSON] прийшов до приміщення Московського районного суду м. Харкова, де в той же день повинна була розглядатися інша справа за його участі, коли у залу судових засідань, увірвалися слідча, прокурор та поліцейський, маючи при собі ухвалу суду від 07.04.2017 р. (справа №643/4749/17) про здійснення примусового приводу [PERSON] у якості підозрюваного, тобто фактичне незаконне затримання та супровід до відділку поліції для допиту в якості підозрюваного. Від цих подій [PERSON] відчув великий шок та втратив свідомість від незаконного затримання на підставі рішення суду та незаконного застосування фізичної сили. Крім цього, [PERSON] безпосередньо фізично утримували, не пускали до туалету у суді у той час, коли йому стало дуже погано, внаслідок чого він втратив свідомість у суді, сторонні люди у суді та працівники суду викликали йому швидку допомогу та мене [PERSON] із приміщення суду госпіталізували до лікарні. Також, оскільки [PERSON] не був згодний з цією підозрою та обвинуваченням і вважав це вручення протиправним та незаконним, він відмовився від вручення обвинувального акту, що було зафіксовано на відео, яке знаходиться у матеріалах судової справи. 27 квітня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12016220470006409 від 19 серпня 2016 року, по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, надійшов до Московського районного суду м. Харкова, де було розпочато судовий розгляд. Вироком Московського районного суду м. Харкова (головуючий судця Майстренко О.М.) від 13 грудня 2021 року (справа № 643/5604/17) [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 4 КК України та з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно цього вироку, суд першої інстанції повністю погодився з позицією сторони обвинувачення про те, що, [PERSON] , у квітні 2013 року, точну дату та місце в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося, діючи умисно, з корисних мотивів, з метою подальшого використання заяви, яка надає право на повернення платежу, власноручно підробив заяву від імені [PERSON] на ім`я начальника ХОУ АТ «Ощадбанк» Сороколіті О.В. від 19.04.2013 року для повернення нібито помилково сплаченого платежу судового збору в сумі 3360 гривень. Згідно висновку № 895/896 від 12.03.2016 року судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12015220470001635 підпис від імені [PERSON] та рукописний текст в заяві від 19.04.2013 року виконані не [PERSON] , а [PERSON] . Тим самим, на думку суду, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційного документа, який надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою. Окрім цього, 19.04.2013 року, маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, а саме заяви про повернення помилково сплаченого платежу, з метою повернення платежу за рахунком № [NUMBER] для зарахування надходження по коду бюджетної класифікації 22030001 «Судовий збір», готівки в сумі 3360 гривень, нібито [PERSON] використав підроблену ним заяву, подавши її від імені [PERSON] касиру [PERSON] у філії № 279 АТ «Ощадбанку», що розташована за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників 71-Г, та на підставі поданої заяви отримав готівку в сумі 3360 гривень, тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа. З таким вироком суду [PERSON] категорично не погодився та оскаржив його. В подальшому, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 року щодо [PERSON] було скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Тобто, протягом 5 років 5 місяців та 10 днів (з 24.02.2017 року по 03.08.2022 року) тривало незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, багаточисленні слідчі дії, судові засідання, незаконне засудження, що спричинило [PERSON] глибокі та тривалі моральні страждання, підірвало його репутацію, вплинуло на стан здоров`я, був порушений звичайний життєвий уклад [PERSON] , звичні життєві зв`язки та відношення з оточуючими людьми. Тим самим [PERSON] вважає, що незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, у зв`язку з безпідставним обвинуваченням, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням, позивачу була спричинена моральна шкода. Крім, цього дійсні особи, які скоїли кримінальне правопорушення уникли кримінальної відповідальності, через бездіяльність, неякісне досудове слідство та кругову корупцію в правоохоронних органах влади. [PERSON] , довгий час (5 років, 5 місяців та 10 днів) перебував під слідством та судом, мав душевні переживання у зв`язку з цим, втратив нормальні життєві зв`язки у суспільстві, час свого життя, докладав значні фізичні та моральні зусилля, а отже, має право на відповідне відшкодування. Завдана [PERSON] вищевказаними незаконними діями правоохоронних органів і суду моральна шкода виражається в душевних стражданнях, які зокрема полягають у тривалому доведенні своєї невинуватості, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод, відчутті несправедливості, викликаному незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і незаконним засудженням, у приниженні моїх честі та гідності, ділової репутації, зухвалому ігноруванні моїх прав як громадянина, позбавленні можливості протягом тривалого часу реабілітуватися в очах рідних, друзів та колег. Позивач пережив сильний психологічний стрес. Майже п`ять з половиною важких років добивався справедливості, весь цей час знаходився в нервовому стані, який позбавляв його можливості нормального спілкування з близькими та оточуючими людьми, що відобразилось на взаємовідносинах з ними. [PERSON] постійно відчував приниження, вимушений був постійно відпрошуватися з роботи на слідчі дії, в судові засідання, за для візитів до різних установ. Керівництво почало до нього гірше ставитися. Люди, які раніше його знали, стали обходити стороною, через кримінальне переслідування [PERSON] довелося звільнитися з попереднього місця роботи, розпалася його сім`я. У позивача порушився сон, апетит, майже весь час перебування під слідством та судом на протязі майже п`яти з половиною років [PERSON] знаходився в стресовому стані, жив на заспокійливих пігулках. Все це також негативно позначилися на його здоров`ї та психічному стані. [PERSON] довелося звертатися по допомогу до лікарів, психолога. Довготривале перебування під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв, порушило нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило [PERSON] в очах всіх близьких людей, та викликало їхню недовіру. На протязі всього часу перебування під слідством та судом позивач був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. При визначенні конкретного розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, позивач просить врахувати те, що він перебував під слідством та судом з моменту пред`явлення підозри 5 років 5 місяців та 10 днів, що складає 65 місяців та 10 днів, та в результаті чого кримінальне провадження відносно нього було закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. На підставі звернення [PERSON] Полтавським науково-дослідним експертно- криміналістичним центром, було проведено експертне судово-судово-психологічне дослідження № ЕД-19/117-23/2028-ПС від 22.02.2023 року, згідно висновку якого експертом було встановлено, що [PERSON] важко переключається на іншу ситуацію в процесі діяльності, гостро реагує на несправедливість, схильний довго переживати сильні почуття - образу, гнів, страх, під впливом сильної негативної дії для мене характерною є тривала гальмівна реакція (опускаються руки), може перетворитися на замкнуту, боязку, тривожну, вразливу людину, схильну до важких внутрішніх переживань, у сильних стресових ситуаціях проявляє схильність до неврозу. Експертом було виявлено в [PERSON] негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, безпідставне звинувачення, незаконне засудження). Досліджувана ситуація для його особи є психотравмувальною, внаслідок дії якої [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода). Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдану моральну шкоду може становити 180 мінімальних заробітних плат. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», у 2023 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2023 року встановлена у розмірі 6 700 гривень. Таким чином, розмір спричиненої позивачу моральної шкоди, визначений експертним шляхом, становить 1 206 000 грн. (180 х 6 700 = 1 206 000). За проведення вказаного експертного судово-психологічного дослідження [PERSON] було сплачено 10 296,20 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Ці витрати позивач просить відшкодувати. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 10.04.2023 року, призначене підготовче засідання. 25.04.2023 до суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України, від імені та в інтересах якої діє представник Пузіков В.Я., в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку, оскільки таке списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Окрім того, відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/23967/16 та Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц, рішення ВССУ від 01.06.2016 по справі № 523/20028/14-ц, не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Оскільки казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними незаконними діями органів досудового слідства. Таким чином, задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів саме з Казначейства шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Також, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства. Уразі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір. Окрім того, висновок експерта, може вважатись доказом, якщо була призначена експертиза під час судового розгляду або в процесі підготовки до нього. 25.04.2023 до суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Харківській області, від імені та в інтересах якої діє представник Тищенко В.В., в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме незаконність дій посадових осіб. Порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Згідно з нормами КПК України до особи можуть бути застосовані запобіжні заходи з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства та суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Однак, до позивача не застосовувалися будь-які запобіжні заходи в рамках досудового розслідування. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Таким чином, особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом (ч. 3 ст.13 Закону). Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов`язковим виконанням наведеної норми права. Разом із тим, відповідно до п. 3 роз. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774^Ш (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 2589 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2589 грн. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, не надавши належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації. Згідно правової позиції, що викладена у рішенні від 11.11.2015 у справі №6-10388св15, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 08.05.2023 до суду надійшов відзив від Харківської обласної прокуратури, від імені та в інтересах якої діє представник Крупська К.М., в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016220470006409 від 19.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що [PERSON] у квітні 2013 року, точну дату та місце в ході проведення досудового розслідування не встановлено, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою подальшого використання заяви, яка надає право на повернення платежу, власноручно підробив заяву від імені [PERSON] на ім`я начальника ХОУ АТ «Ощадбанк» Сороколіті О.В. від 19.04.2013 для повернення нібито помилково сплаченого платежу судового збору в сумі 3360 гривень. У зазначеному кримінальному провадженні 24.02.2017 слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,4 ст. 358 КК України. Вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 [PERSON] визнано винуватим за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначено покарання за ч.І ст.358 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст. 358 КК України 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 2 роки обмеження волі, на підставі статей 49, 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 щодо [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Отже, час перебування позивача під слідством та судом слід розраховувати з 24.02.2017 до 03.08.2022. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку' передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з ч.3 ст. 13 вказаного Закону № 266/94-ВР, розмір завданої моральної шкоди має бути не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також, позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Отже, у разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом, а саме: з 24.02.2017 до 03.08.2022 року. 15.05.2023 року, 29.05.2023 року, 07.06.2023 року позивачем подано заяви про долучення додаткових доказів. Ухвалою суду від 30.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Скробот В.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури Анголенко П.О. заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомлено. У справі міститься відзив даного відповідача. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області Тищенко В.В. подала заяву про розгляд справи без участі представника. У справі міститься відзив даного відповідача. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування їх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016220470006409 від 19.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Під час досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] у квітні 2013 року, точну дату та місце в ході проведення досудового розслідування не встановлено, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою подальшого використання заяви, яка надає право на повернення платежу, власноручно підробив заяву від імені [PERSON] на ім`я начальника ХОУ АТ «Ощадбанк» Сороколіті О.В. від 19.04.2013 для повернення нібито помилково сплаченого платежу судового збору в сумі 3360 гривень. 24.02.2017 року слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,4 ст. 358 КК України. Вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст. 358 КК України - 2 роки обмеження волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2-х років обмеження волі, на підставі статей 49, 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 щодо [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Відомості про оскарження до суду касаційної інстанції ухвали Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі № 534/955/17 дійшов висновку про те, що за приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу. У ч.1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 р. у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. На підставі системного аналізу наведених норм права суд приходить до переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту повідомлення особі про підозру до закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 та від 22.04.2019 р. в справі № 236/893/17). Таким чином,\~період перебування під слідством та судом [PERSON] у кримінальному провадженні №12016220470006409 від 19.08.2016 року слід розраховувати з 24.02.2017 року (день пред`явлення підозри) до 03.08.2022 (день закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення), та становить 5 років 5 місяців 10 днів. Враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, [PERSON] \~має право на відшкодування шкоди в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За положеннями ст. 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної зарплати встановлюється законом про державний бюджет. Мінімальна зарплата в Україні у 2023 році становить 6 700 грн на місяць. Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України). У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94ВР від 01.12.1994 року (далі - Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1ст. 2 Закону № 266/94ВР). Положеннями ст. 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 Закону). Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 р. у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 р. у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03.03.2021 р. у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч.ч. 5-6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих , зв`язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 р. у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Суд погоджується із доводами позивача, про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 24.02.2027 року по 03.08.2022 року позивачу завдано моральну шкоду. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності негативно відобразився й на його здоров`ї, на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Згідно з висновками, викладеними в експертному дослідженні № ЕД-19/117-23/2028-ПС від 22.02.2023 року у [PERSON] виявлені негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, безпідставне звинувачення, незаконне засудження). Досліджувана ситуація для його особи є психотравмувальною, внаслідок дії якої [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода). Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдану моральну шкоду може становити 180 мінімальних заробітних плат. Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Окрім того, суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові від 12.07.2021 року у справі № 766/12142/16, згідно з якою, коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, то таки висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ. Зважаючи на те, що у експертному дослідженні встановлений лише орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання [PERSON] , що даний висновок побудований на бесідах з [PERSON] та дослідженні письмових характеристик від осіб, яких суд безпосередньо як свідків не допитував, суд для визначення розміру компенсації моральної шкоди, бере за основу положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості, виходячи з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 442\~200,00 грн (67 місяців х 6700,00 грн). Щодо визначення належного відповідача у справі та обраного позивачем способу захисту необхідно відмітити наступне. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Із урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19), від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19 (провадження № 61-16768св20). Аналіз вищевикладеного свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У даній справі позивач [PERSON] відповідачем зазначив Державу Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області Необхідно зазначити, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, тому не має підстав для висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача (див. постанову ВС від 19.04.2023, справа № 577/3008/21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (провадження № 1 4-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до пп. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Суд не може відмовити у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, якщо він передбачений законом або договором ВС у постанові від 26.04.2023 року у справі № 227/4691/23 зазначив, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Outcome: partial