Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної працівником. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідач був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг (далі - ПНФП) Філії № 15 ТОВ «НоваПей» з 19 грудня 2022 року на підставі наказу № 3362-к від 16.12.2022. Під час прийняття на роботу відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з Відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 19.12.2022 року Відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією касира ПНФП Філії. Касир Позивача це касовий працівник пункту надання фінансових послуг (начальник ПНФП/старший касир/касир), уповноважений Товариством на здійснення обслуговування клієнтів за фінансовими послугами Товариства з використанням засобів програмного забезпечення або інших платіжних пристроїв. Всі касові працівники безпосередньо обслуговують грошові кошти Позивача та є матеріально відповідальними особами за отримані кошти в залежності від функціоналу (старший касир/касир). Старший касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль старшого касира відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, які зберігаються в сейфі ПНФП, на початку зміни передає касирам другорядних кас грошові кошти для проведення касових операцій, по закінченню зміни приймає від касирів другорядних кас грошові кошти після проведення касових операцій. Касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль касира другорядної каси відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти другорядної каси, отримані від головного касира на початку зміни, по закінченню зміни передає головному касиру грошові кошти після проведення касових операцій. Кожен касовий працівник ПНФП має свій логін, під яким проводяться касові операції. Перебуваючи на посаді касира ПНФП Відповідач здійснював касові операції в пункті надання фінансових послуг № 25125 (м. Сміла, вул. Репіна, буд. 43 А). При необхідності виконання обов`язків старшого касира ПНФП, касир ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності виконує в повному обсязі завдання та обов`язки старшого касира ПНФП п. 2.1 посадової інструкції касира ПНФП Філії. Після 10 год. 25 хв., 02.05.2023 року Відповідач виконував обов`язки старшого касира ПНФП № 25125, що підтверджується відповідним актом інвентаризації, згідно якого Відповідач прийняв зміну старшого касира (грошові кошти в підзвіт) у начальника ПНФП [PERSON] (залишок коштів в касі відповідав фактичним даним). Виконання Відповідачем функцій старшого касира ПНФП 02-03.05.2023 року підтверджують підписані ним аркуш касової книги ПНФП за 02.05.2023 (кваліфікований електронний підпис), видаткові касові ордери № 249, 250, 251, 252 та прибуткові касові ордери № 177, 178 за 03.05.2023 року. 03 травня 2023 року об 16 год. 44 хв., в ПНФП № 25125 ТОВ «НоваПей» (м. Сміла, вул. Репіна, буд. 43 А) було проведено інвентаризацію наявних коштів, що зберігаються в касі (сейфі) ПНФП (матеріально відповідальна особа касир ПНФП [PERSON] ). За результатами інвентаризації був складений акт про результати інвентаризації наявних коштів від 03.05.2023 року, в якому була зафіксована нестача коштів в розмірі 48 632,90 грн. за обліковими даними 56 617,80 грн., підсумок фактичної наявності 7 984,90 грн. Відповідач участі в інвентаризації не приймав, залишив приміщення ПНФП до її проведення. Відповідно до наказу № 1581-к від 23.05.2023 року Відповідача було звільнено з посади 25 травня 2023 року у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України. Після звільнення Відповідач не відшкодував в повному обсязі завдану ним Позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання цієї заяви становить 48 632,90 (сорок вісім тисяч шістсот тридцять дві) гривні 90 копійок, що і змусило представника позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але згідно позовної заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з?явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти їх задоволення з підстав викладених у заяві та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом начальника відділу кадрового обліку № 3362-к від 16 грудня 2022 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 15 ТОВ «НоваПей» з 19 грудня 2022 року на основне місце роботи на умовах підсумованого обліку робочого часу з погодинною оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з режимом роботи на умовах повного робочого часу та з випробувальним терміном до трьох місяців (а.с. 5). 16 грудня 2022 року між [PERSON] , та ТОВ «НоваПей» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 6-11). Згідно з п. 1 цього договору працівник, що займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Відповідно до п. 2.1 Посадової інструкції касира пункту надання фінансових послуг філії ТОВ «НоваПей», в якій міститься підпис відповідача від 19.12.2022 про ознайомлення, при необхідності виконання обов`язків старшого касира пункту надання фінансових послуг (далі - ПНФП), касир ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності виконує в повному обсязі завдання та обов`язки старшого касира ПНФП. Перебуваючи на посаді касира ПНФП відповідач після 10 год. 25 хв., 02.05.2023 року виконував обов`язки старшого касира ПНФП № 25125 (м. Сміла, вул. Репіна, буд. 43 А), що підтверджується відповідним актом інвентаризації, згідно якого відповідач прийняв зміну старшого касира у начальника ПНФП [PERSON] (а.с. 12). Виконання відповідачем обов`язків старшого касира підтверджується підписаними відповідачем за допомогою електронного підпису аркуш касової книги за 02.05.2023 (а.с. 13), видатковими касовими ордерами № 249, 250, 251, 252 (а.с. 14, 15, 16, 17) та прибутковими касовими ордерами № 177, 178 від 03 травня 2023 року (а.с. 18, 19). 03 травня 2023 року за відсутності відповідача була проведена інвентаризація коштів, що обліковуються в касі (сейфі) ПНФП станом на 03 травня 2023 року, під час якої було встановлено відсутність коштів в касі за обліковими даними у розмірі 48 632,90 грн. Наведене підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів від 03 травня 2023 року (а.с. 20). Наказом Генерального директора № 1581-к від 23 травня 2023 року звільнено [PERSON] , касира ПНФП філії № 15 ТОВ «НоваПей» (Черкаська обл.) 25.05.2023 року у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно ст. 131 КЗпП роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток. Згідно з п. 3 цієї Постанови у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно п. 4 Вищевказаної Постанови якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З досліджених в ході розгляду матеріалів справи судом встановлено, що відповідач бу прийнятий на роботу та до його посадових обов`язків входило обслуговування товарно-матеріальних цінностей. За умовами договору на нього була покладена повна матеріальна відповідальність за незабезпечення ввірених йому матеріальних цінностей. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, в розмірі 48 632,90 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 01.07.2023 року, протокол узгодження вартості послуг № 51 від 23.06.2023 року та акт прийому-передачі наданих адвокатом послуг від 31.07.2023 року. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Представником позивача до суду не надано документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а тому із врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved