Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

В березні 2019 року Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області, в якому просив: визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року в частині прийняття рішення про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; витребувати на користь держави в особі територіальної громади селища міського типу Козин Обухівського району Київської області з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку: площею 0,3503 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0107, площею 0,28 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0112; [PERSON] земельну ділянку: площею 0,28 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0109. 29.03.2021 року прокурор подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року в частині прийняття рішення про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою смт. Козин Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду загальною площею 0,9103 га, шляхом повернення на користь територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку: площею 0,3503 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0107, площею 0,28 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0112; [PERSON] земельну ділянку: площею 0,28 га з кадастровим номером 3223155400:03:026:0109. Обгрунтовуючи позовні вимоги Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, зазначив, що під час моніторингу стану збереження земель водного фонду на території Обухівського району виявлено порушення вимог земельного та водного законодавства, яке полягає у наступному: рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок на території ТОВ «Альфа-Інвест», передано безкоштовно у приватну власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків в смт. Козин на території водно-спортивного комплексу ТОВ «Альфа-Інвест» громадянам згідно списку. У зв`язку з чим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали у приватну власність земельні ділянки площею по 0,15 га кожен та [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,091 га, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області. В подальшому 20.03.2003 року [PERSON] придбав земельні ділянки у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок № 683, 686, 692, 695, 704, 707, 701, 698, 716, 710, 680, 719, 713, 674, 677, 725, 722, 728, 731. В подальшому, [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 2,55 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3185 від 20.10.2003 року на користь [PERSON] . Надалі, частина придбаних земельних ділянок була об`єднана та сформовано кадастровий номер якої 3223155400:03:026:0077 площею 0,3 га. Після цього, 09.06.2004 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу № 3031 та відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0077 на користь [PERSON] , яка 30.05.2007 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3653 та відчужила право власності на вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Крім того, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3181 від 20.10.2003 року та відчужив земельну ділянку площею 0,15 га на користь [PERSON] , який відчужив її на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3035 від 09.06.2004 року на користь [PERSON] . Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3223155400:03:026:0038, встановлено межові знаки в натурі, її площа становить 0,1511 га. [PERSON] відчужив право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0038 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3648. У подальшому, [PERSON] об`єднує земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:026:0077 та 3223155400:03:026:0038 та отримує державний акт на право власності серії ЯД № 931857, виданий 28.09.2007 року, земельні ділянці присвоюється кадастровий номер 3223155400:03:026:0107. Надалі, [PERSON] відчужує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0107 на користь [PERSON] , на підставі договору № 2551 від 20.10.2011 року. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152693794 від 15.01.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки і на даний час. Крім того, відповідно до відомостей з державного реєстру іпотек дана земельна ділянка знаходиться в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційний номер обтяження 11745990. Крім того, [PERSON] відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078 площею 0,45 га (сформовану на підставі придбаних земельних ділянок у [PERSON] за договором № 3185 від 20.10.2003 року) на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1886 від 30.06.2004 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3698 від 30.05.2007 року відчужила на користь [PERSON] частину земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078 площею 0,28 га. За результатами вказаного правочину [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серією ЯД № 931859 від 28.09.2007 року з кадастровим номером 3223155400:03:026:0109 площею 0,28 га. У подальшому, [PERSON] відчужила право власності на вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 53 від 22.01.2016, який надалі подарував її [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки № 577 від 01.04.2016 року. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152698105 від 15.01.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки і на даний час. Крім того, відповідно до відомостей з державного реєстру іпотек дана земельна ділянка знаходиться в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційний номер обтяження 11745990. Крім того встановлено, що [PERSON] відчужив частину земельних ділянок площею 0,391 га, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу №№ 683, 686, 692, 695, 704, 707, 701, 698, 716, 710, 680, 719, 713, 674, 677, 725, 722, 728, 731 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1880 від 30.06.2018 року. У зв`язку з чим, остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 502277 від 28.12.2005 року із сформованим кадастровим номером 3223155400:03:026:0097. Після чого, [PERSON] відчужила право власності на частину земельної ділянки (площею 0,11 га) з кадастровим номером 3223155400:03:026:0097 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3688 від 30.05.2007 року. Також, [PERSON] відчужила право власності на частину земельної ділянки (площею 0,17 га) з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078, що придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1886 від 30.06.2004 року на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3693 від 30.05.2007 року. [PERSON] відчужив право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0112 площею 0,28 га. (сформованої за результатами об`єднання частин земельних ділянок, з кадастровими номерами 3223155400:03:026:0078 та 3223155400:03:026:0097) на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року на користь [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152697844 від 15.01.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки і на даний час. Крім того, відповідно до відомостей з державного реєстру іпотек дана земельна ділянка знаходиться в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційний номер обтяження 11745990. Водночас встановлено, що земельні ділянки виділені за рахунок земель водного фонду, а саме рахунок 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро та 25-метрової прибережної захисної смуги малих озер. Вказана обставина підтверджується листом Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-01/16 від 05.01.2017 та схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду згідно Викопіювання з топографічної карти масштабу 1:10000 станом місцевості на 1993 рік. Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, вказуючи на законодавчі норми, зазначив, що рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради було незаконно відведено у приватну власність спірні земельні ділянки, оскільки відповідно до схем накладення земельних ділянок з кадастровими номерами на землі прибережної захисної смуги спірні земельні ділянки накладаються на межі прибережної смуги річки Дніпро, тому оспорювань рішення прийнято в порушення вимог закону. Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області підкреслив, що про необхідність захисту порушених державних інтересів прокуратурі стало відомо самостійно за результатами аналізу рішень та відшукання документів, що стали підставою для їх прийняття, отримання підтвердження розташування земельних ділянок на землях водного фонду, тому вважав причини пропуску ним строку позовної давності поважними. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року задоволено клопотання представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року ухвалу Обухівського районного суду від 13 лютого 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 16 грудня 2020 року ухвалу Обухівського районного суду від 13 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року відмовлено відповідачу [PERSON] в прийнятті зустрічної позовної заяви. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року ухвалу Обухівського районного суду від 12 липня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року ухвалу Обухівського районного суду від 12 липня 2021 року залишено без змін Ухвалою суду від 17 березня 2023 року позовну заяву прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 липня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представниками відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вказував на законність передачі спірних земельних ділянок у приватну власність, посилався те, що прокурор не уповноважений на звернення до суду з даним позовом, оскільки у позовній заяві відсутні документи, які підтверджують повідомлення про представництво інтересів Козинської селищної ради чи її територіальної громади, окрім того зазначив, що у позивача відсутні повноваження на подання та підписання позовної заяви, з урахуванням вказаного просив у задоволенні позову Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області відмовити. Крім представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. 30.07.2019 року представником ПАТ ««Державний експортно-імпортний банк України» подано пояснення щодо позову, в якому зазначино, що записи в Державному реєстрі іпотек про обтяження спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:03:026:0107, 3223155400:03:026:0109 та 3223155400:03:026:0112 станом на дату розгляду справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які записи щодо обтяження спірного майна іпотекою банку. 22 серпня 2019 року прокурором подано відповідь на відзив, в якій прокурор не погодився з доводами, що зазначені у відзиві, позов підтримав, просив його задовольнити. 14 листопада 2019 року від представника Козинської селищної ради Київської області до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що звернення до суду з вищевказаним позовом є втручанням у мирне володіння [PERSON] та [PERSON] належними їм земельними ділянками, окрім того зазначив, що земельні ділянки, які перебувають у власності відповідачів з липня 2013 року не відносяться до земель водного фонду, оскільки Козинською селищною радою рішенням №1 від 23.07.2013 року було затверджено детальний план території смт. Козин і вказаною містобудівною документацією були визначені нові межі прибережних захисних смуг, а тому земельні ділянки відповідачів були визначені за критерієм земель, як землі житлової та громадської забудови, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 17 травня 2021 року від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що фактичною підставою вимог прокурора є належність спірних земельних ділянок відповідачів до земель водного фонду, оскільки земельні ділянки були виділені виконавчим комітетом Козинської селищної ради за рахунок 100 метрової прибережної захисної смуга річки Дніпро та 25 метрової прибережної захисної смуги малих озер, однак з метою спростування заявлених обґрунтувань позивача відповідачем було виготовлено викопіювання з топографічної карти станом місцевості на 1991 рік, згідно якої вбачалося, що відстань від земельної ділянки відповідача [PERSON] до урізу води річки Дніпро становила 530 метрів, а з викопіювання з топографічної карти станом місцевості на 1996 рік відстань від межі спірної земельної ділянки відповідача до урізу води річки Дніпро становила 440 метрів, окрім того просив застосувати строки позовної давності, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та вказав, що земельні ділянки були передані у власність незаконно. Щодо строку позовної давності, то територіальна громада, не знала про незаконну передачу земельних ділянок у власність, а положення чинного законодавства щодо строків позовної давності у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, та послались на обставини викладені у відзиву. Інші сторони в судове засідання не з`явились повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28.02.2002 року передано безкоштовно у приватну власності земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків в смт. Козин на території водно-спортивного комплексу ТОВ «Альфа-Інвест», що підтверджується вказаним рішенням. На підставі вказаного рішення, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали у приватну власність земельні ділянки площею по 0,15 га кожен та [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,091 га, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області. В подальшому, 20.03.2003 року [PERSON] придбав земельні ділянки у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 683, 686, 692, 695, 704, 707, 701, 698, 716, 710, 680, 719, 713, 674, 677, 725, 722, 728, 731. 20.10.2003 року [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку площею 2,55 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3185 від 20.10.2003 року на користь [PERSON] . Надалі, частина придбаних земельних ділянок була об`єднана та сформовано кадастровий номер 3223155400:03:026:0077 площею 0,3 га. 09.06.2004 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №3031 та відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0077 на користь [PERSON] , яка 30.05.2007 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3653 та відчужила земельну ділянку на користь [PERSON] . 20.10.2003 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки №3181 від 20.10.2003 року та відчужив земельну ділянку площею 0,15 га на користь [PERSON] , який відчужив її на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3035 від 09.06.2004 року на користь [PERSON] . Земельній ділянці площею 0,1511 га. було присвоєно кадастровий номер 3223155400:03:026:0038 та встановлено межові знаки в натурі. [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0038 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3648, яка об`єднала земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:026:0077 та 3223155400:03:026:0038 та отримала державний акт на право власності серії ЯД № 931857, виданий 28.09.2007 року, земельні ділянці присвоєно кадастровий номер 3223155400:03:026:0107. 20.10.2011 року [PERSON] відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0107 на користь [PERSON] , на підставі договору № 2551 від 20.10.2011 року. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152693794 від 15.01.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:03:026:0107. 30.06.2004 року [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078 площею 0,45 га (сформовану на підставі придбаних земельних ділянок у [PERSON] за договором № 3185 від 20.10.2003 року) на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1886 від 30.06.2004 року. 30.05.2007 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3698 від 30.05.2007 року відчужила на користь [PERSON] частину земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078 площею 0,28 га. [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серією ЯД № 931859 від 28.09.2007 року з кадастровим номером 3223155400:03:026:0109 площею 0,28 га. 22.01.2016 року [PERSON] відчужила вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 53 від 22.01.2016, який надалі подарував її [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки № 577 від 01.04.2016 року. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152698105 від 15.01.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки і на даний час. [PERSON] відчужив частину земельних ділянок площею 0,391 га, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу №№ 683, 686, 692, 695, 704, 707, 701, 698, 716, 710, 680, 719, 713, 674, 677, 725, 722, 728, 731 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1880 від 30.06.2018 року. У зв`язку з чим, остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 502277 від 28.12.2005 року із сформованим кадастровим номером 3223155400:03:026:0097. 30.05.2007 року [PERSON] відчужила право власності на частину земельної ділянки (площею 0,11 га) з кадастровим номером 3223155400:03:026:0097 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3688 від 30.05.2007 року. Також, [PERSON] відчужила частину земельної ділянки (площею 0,17 га) з кадастровим номером 3223155400:03:026:0078, що придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1886 від 30.06.2004 року на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3693 від 30.05.2007 року. [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:026:0112 площею 0,28 га. (сформованої за результатами об`єднання частин земельних ділянок, з кадастровими номерами 3223155400:03:026:0078, 3223155400:03:026:0097) на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року на користь [PERSON] . З листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01/01/16 від 05.01.2017 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:03:026:0107, 3223151000:03:026:0108, 3223151000:03:026:0109, 3223151000:03:026:0110, 3223151000:03:026:0112 частково, а земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:03:026:0111, 3223151000:03:026:0113, 3223151000:03:026:0196, 3223151000:03:026:0197 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню малих озер та їх прибережну захисну 25-ти метрову смугу і на 100 метрову захисну смугу затоки річки Дніпро. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15/10-23 від 27.06.2023 року вбачається, що: з урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:03:026:0107 площею 0,3503 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером 3223151000:03:026:0107 розташована на відстані 354,90 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 254,90 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро. З урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів, земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:03:026:0112 площею 0,28 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером 3223151000:03:026:0112 розташована на відстані 357,96 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 257,96 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 13 та 14 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу, від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. При цьому ч. 3 вказаної статті Кодексу передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі на землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду, а віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води - водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали. У ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Зі змісту указаних положень законодавства вбачається, що до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережних захисних смуг, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Відповідно до ст.ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів від урізу води в меженний період. Статтею 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі прибережних захисних смуг встановлюються за окремими проектами землеустрою. Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, вказано, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. В статті 38 Земельного кодексу України, зазначається, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, а не землі водного фонду. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України). Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 м; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 га - 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м (частина друга статті 88 ВК України, пункт 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)). Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (стаття 61 ЗК України, статті 89 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 4 від 28.02.2002 року, прийнято з порушенням ст. 14, ч. 2 ст. 19 Конституції України, п 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 20, 58, 60, 61 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 88, 89 Водного кодексу України, а тому вказане рішення має бути визнане недійсним у порядку, визначеному ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Для доведення своїх вимог прокурор повинен був надати суду належні докази того, що спірні земельні ділянки станом на 28.02.2002 року, коли вони була передані у приватну власність, відносились саме до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро. На підтвердження своєї позиції прокурор посилається на лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01/01/16 від 05.01.2017 року з якого вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:03:026:0107, 3223151000:03:026:0108, 3223151000:03:026:0109, 3223151000:03:026:0110, 3223151000:03:026:0112 частково, а земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:03:026:0111, 3223151000:03:026:0113, 3223151000:03:026:0196, 3223151000:03:026:0197 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню малих озер та їх прибережну захисну 25-ти метрову смугу і на 100 метрову захисну смугу затоки річки Дніпро. У свою чергу, заперечуючи щодо задоволення позову, представники відповідачів надали до суду, висновок експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15/10-23 від 27.06.2023 року, з якого вбачається, що з урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:03:026:0107 площею 0,3503 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером 3223151000:03:026:0107 розташована на відстані 354,90 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 254,90 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро. З урахування фактичних обставин, наявної містобудівної документації місцевого рівня та наданих інших документів, земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:03:026:0112 площею 0,28 га., що розташована на території населеного пункту смт. Козин, Обухівського району Київської області не знаходиться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро(Канівського водосховища Дніпровського каскаду), малих озер під час огляду не виявлено. Фактично земельна ділянка за кадастровим номером 3223151000:03:026:0112 розташована на відстані 357,96 метрів від урізу води річки Дніпро, що на 257,96 метрів знаходиться далі від прибережної захисної смуги річки Дніпро. При цьому, суд вважає за необхідне віднести висновки зазначеної експертизи до числа достовірних, адже експертом у повній мірі дотримані вимоги чинного законодавства при проведенні експертизи та використані дані, отримані від уповноваженого законом органу. Будь-яких інших належних та допустимих доказів які б спростовували вказаний висновок експертизи, матеріали справи не містять. За правиламист.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що спірні земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, прибережної захисної смуги. Крім того, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки відведено з порушенням порядку передачі земель у приватну власність, прокурором, у порядку передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, також надано не було. На припущеннях суд позбавлений можливості будувати свою позицію в рішенні. З урахуванням вказаного у суду відсутні підстави для задоволення позову. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до абз. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідачів у спорі, які заявляють про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що суд відмовив в задоволенні позову по суті підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд не вбачає. Так як у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України залишаються саме за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed