Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у серпні 2018 року йому стало відомо, що [PERSON] 25.05.2018 року звернулася до суду із позовом до нього про стягнення боргу за п`ятьма договорами позики, оформленими розписками, серед яких і за розпискою від 22 травня 2008 року про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 80\~000,00 доларів США на прохання [PERSON] під 3% на місяць строком на 6 місяців. Зазначив, що зазначений договір позики між ним та [PERSON] не укладався, грошові кошти за даною розпискою він фактично не отримував. Спірна розписка ним не складалася і не підписувалася. Замість спірної розписки ним складалася інша розписка з іншою сумою, іншими відсотками та з іншими умовами повернення. Підтвердженням того є те, що він фактично грошові кошти від [PERSON] не отримував, та зазначений борг не сплачував. Зазначив, що спірна розписка є недійсною з моменту укладання. Крім того, звернув увагу, що отримання грошових коштів в даній розписці призначено для іншої особи. Крім того, позивач зазначив, що оскільки [PERSON] звернулася до суду із вимогами про стягнення заборгованості за даним договором позики 25 травня 2018 року, то строк позовної давності повинен бути поновленим. Просить суд визнати договір позики, укладений у вигляді розписки від 22 травня 2008 року недійсним з моменту укладання, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування вимог, зазначених у позові, просив призначити судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2022 року клопотання сторони позивача було задоволено, по справі судом призначено судово-почеркознавчу експертизу. Крім того, зазначеною ухвалою було зобов`язано позивача надати експериментальні, вільні та умовно-вільзі зразки почерку в строк до 22 лютого 2022 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2023 року вказану ухвалу Селидівського міського суду Донецької області залишено без змін. Разом з тим, позивачем експериментальні вільні та умовно-вільні зразки почерку надано не було, що унеможливило направлення матеріалів справи для проведення експертизи. Крім того, позивача і його представника було неодноразово повідомлено про необхідність надання зразків почерку, проте листи суду стороною позивача залишилися проігнорованими. Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 107 ЦПК України при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.\~У відповідності до положень п. 1.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції\~України\~від\~08\~жовтня\~1998\~року\~за\~№\~53/5 для\~проведення\~досліджень\~орган\~(особа),\~\~який\~(яка)\~\~призначив(ла)\~\~експертизу\~(залучив(ла)\~експерта),\~повинен(на)\~надати\~експерту\~\~вільні,\~\~умовно-вільні\~та\~експериментальні зразки\~почерку (цифрових\~записів,\~підпису)\~особи,\~яка підлягає\~\~ідентифікації. Крім того, суд прийняв до уваги те, що в Україні з 24 лютого 2022 року було введено режим воєнного стану, та своїм листом надав позивачеві строк для надання даних зразків до 11 квітня 2023 року, а також роз`яснив можливість безпосередньо з`явитися до Селидівського міського суду Донецької області чи в порядку, встановленому ст.87 ЦПК України, заявити клопотання про направлення судового доручення про відібрання зразків почерку для проведення експертизи, до суду, найближче розташованого до місця проживання (роботи) позивача. В разі неможливості надання зразків почерку суд просив повідомити про них до 11.04.2023 року. Вимоги даного листа також виконані не було. Жодних клопотань, в тому числі щодо проведення засідання в режимі відеоконференції з іншого суду чи з власних засобів зв`язку позивачем та його представником суду подано не було. Суд звертає увагу, що за поштовими адресами, вказаними як позивачем, так і його представником, останні кореспонденцію не отримують. Документи, які направлялися електронною поштою представнику позивача, були успішно доставлені останньому. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про неможливість направлення матеріалів справи до експертної установи. Згідно з положеннями, що передбачені ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Тому ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 квітня 2023 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2022 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи було скасовано. Інших пояснень чи доводів щодо заявлених позовних вимог стороною позивача надано не було. В інші судові засідання, зокрема і в призначене на 18 липня 2023 року, позивач та його представник не з`явилися, були належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи були повідомлені електронною поштою, надісланою на адресу представник позивача. Поштову кореспонденцію, направлену на адреси, зазначені позивачем та його представником, останні не отримують. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання, призначене на 18 липня 2023 року, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. Спірна розписка підписана саме позивачем, що підтверджено висновком експерта від 29 березня 2019 року № 8-4/434, який виконано судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України. Крім того, позивач направляв на адресу відповідача листи про намір добровільно сплатити борг, в тому числі і за спірною розпискою. Щодо поновлення строку позовної давності, відповідач зазначає, що позивачу було відомо про ймовірне порушення його права ще в 2011 році. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та застосувати наслідки пропуску позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, до позовної заяви додана копія оспорюваної розписки від 22 травня 2008 року, за змістом якої [PERSON] за проханням [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти в розмірі 80\~000,00 доларів США під 3% на місяць строком на 6 місяців. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що \~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Зокрема, ч.ч.3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що \~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначив, що : -Спірна розписка написана та підписана не ним; -Даний договір був укладений в інтересах відповідача [PERSON] , тому позивач фактично грошових коштів не отримував, а відтак і не є таким, що зобов`язаний повертати їх. Разом з тим, як встановлено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З приводу пояснень, що позивач не складав спірну розписку і не підписував її , суд виходить з наступного. Як вже було зазначено вище, позивачем було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, та судом було постановлено ухвалу від 01 лютого 2022 року про задоволення клопотання позивача. Разом з тим, в ході розгляду справи необхідних зразків почерку для проведення цієї експертизи позивачем не надано, що свідчить про неможливість направлення матеріалів справи для проведення зазначеної експертизи, а відтак і підтвердження обставин, на які посилається позивач. Суд вкотре звертає увагу, що стороні позивача було неодноразово направлені листи про необхідність надання необхідних зразків почерку, і дані листи були отримані електронною поштою представником позивача. Разом з тим, жодних дії щодо виконання ухвали суду від 01 лютого 2022 року в частині надання необхідних зразків почерку стороною позивача виконані не були. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року ухвалу суду від 01 лютого 2022 року скасовано. На підставі вищевикладеного, суд критично відноситься до доводів позивача про те, що він не складав і не підписував оспорювань розписку. Крім того, позивачем зазначено, що насправді була складена розписка іншого змісту та з іншими умовами, проте позов взагалі не містить зазначення про цей інший зміст та інші умови розписки, так само як і матеріали справи не містять копії будь-яких документів, які підтверджують, що договір позики був укладений зі змістом та умовами, відмінними від того, що наданий до суду. Оцінюючи доводи сторони позивача щодо того, що спірна розписка не мала жодних правових наслідків для нього, оскільки не мала наслідком отримання ним грошових коштів, суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається\~\~у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів\~\~\~\~є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови,\~а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду\~\~у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. У разі встановлення факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду\~\~від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19). Разом з\~тим,\~як вже\~було зазначено,\~що частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, стороною позивача не було надано жодних належних доказів того, що спірна розписка була надана відповідачеві [PERSON] з метою отримання відповідачем [PERSON] зазначених в ній грошових коштів. До суду не надано жодних письмових доказів на підтвердження зазначених обставин, не заявлено клопотання про допит свідків. Крім того, суд зазначає, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень на адресу суду не надав. Суд зауважує, що в силу вимог , встановлених в ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому зазначення в розписці про призначення грошових коштів для [PERSON] не може безспірно підтверджувати факт того, що фактично позивач грошові кошти не отримував. Крім того, відповідачем [PERSON] було надано докази на підтвердження судового вирішення питання стягнення заборгованості за спірною розпискою. Так, рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року , ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов [PERSON] задоволено в повному обсязі, стягнуто заборгованості, зокрема, і за спірною розпискою. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2013 року ухвалу Куйбишевського районного суду м. Донецька про виправлення описки у вказаному рішенні залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2013 року рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2013 року залишені без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 21 листопада 2017 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року про відновлення втраченого судового провадження залишено без задоволення. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року залишено без змін. В зв`язку із цим [PERSON] 16 травня 2018 року було подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву про стягнення зі [PERSON] грошових коштів, зокрема, за вказаною розпискою. Суд також звертає увагу на те, що оспорювана розписка не містить посилань на будь-які правовідносини між [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] , будучи повнолітньою дієздатною особою, яка чітко розуміє значення своїх дій, конкретно усвідомлював правові наслідки видачі розписки про отримання у борг грошових коштів. Будь-яких доказів укладення даного правочину під тиском або за збігом тяжких обставин до суду не надано. Більш того, матеріали справи містять копії листів [PERSON] від 07 квітня 2017 року, 18 серпня 2017 року, адресованих на адресу [PERSON] , про його намір добровільно виконати рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року про стягнення боргу за договорами позики. Вказане дає підстави вважати, що позивачем було визнано факт отримання грошових коштів, в тому числі і за договором позики, що є предметом розгляду у даній справі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо застосування позовної давності, суд вважає за необхідним зазначити, що у відповідності до роз`яснень, викладених в Постанові ПВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви в зв`язку із недоведеністю її вимог, питання щодо застосування наслідків пропуску позовної давності суд не вирішує. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору з відповідачів не стягує. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed