Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

25.09.2017 року [PERSON] звернулася до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось майно у вигляді недобудованого будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона проживала за вищевказаною адресою спільно з [PERSON] з 1991 року по день його смерті, а саме по [INFO] . З 1991 року вони вели спільне господарство, жили як одна сім`я, однак реєструвати шлюб не поспішали, так як в цьому не було потреби. Просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] як чоловіка та дружини з 1991 року без реєстрації шлюбу по день його смерті. Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 04.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 19.12.2017 року. Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 03.05.2018 року, з врахуванням неможливості утворити новий склад суду для розгляду справи, постановлено справу за розпорядженням голови суду передати до іншого суду, визначеного в порядку, встановленого ЦПК України. Автоматизованою системою документообігу суду у порядку електронного розподілу 24.05.2018 року дана справа передана для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 29.05.2018 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 26.09.2018 року. Ухвалою суду від 26.09.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду на 14 годину 00 хвилин 13.09.2019 року, яке неодноразово відкладалося . Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №379/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 17.08.2020 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 09.09.2020 року. 08.09.2020 року до суду від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вони просили в задоволенні позовної вимоги [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що твердження позивачки про те, що вона проживала з їхнім двоюрідним братом однією сім`єю з 1991 року, що вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки не відповідають дійсності та є неправдивими. Позивачка [PERSON] дійсно приблизно з 2000 року підтримувала певні стосунки з [PERSON] , однак за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживала, лише періодично один раз на два тижні приходила до [PERSON] 09.09.2020 року підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 09.02.2021 року. Ухвалою суду від 09.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 14 годину 30 хвилин 04.08.2021 року. Ухвалою суду від 04.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 09.02.2022 року, який неодноразово відкладено. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кутас А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити. Позивачка [PERSON] додатково пояснила, що з [PERSON] познайомилась 1990 року, а відносини між ними тривали з 1991 року. Вона проживала в [ADDRESS] разом із двома братами, за якими через їх хворобу здійснювала догляд. Офіційно опікуном брата [PERSON] , вона стала в 2013 році. [PERSON] проживав в [ADDRESS] , що приблизно за 3 км від її будинку. Вона вела з [PERSON] спільний побут. Фактично денний час вона проводила з ним, а на вечір поверталася щоб доглядати братів, хоча переважно і залишалась ночувати у [PERSON] . Коли у 2000 році померла мати [PERSON] - [PERSON] , то вона фактично повністю його утримувала: давала гроші на оплату електроенергії, привозила дрова, готувала їжу, обробляла город, якого було близько 15-20 сотих. [PERSON] ніде не працював і засобів для існування не мав. Був на її повному утриманні. На укладення шлюбу вона не наполягала, хоча він і не пропонував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що [PERSON] ніколи, тим більше з 1991 року не вела спільного господарства та не була пов`язана спільним побутом з [PERSON] , не піклувалася про нього та вони не мали спільного майна. [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Вважають, що позивачка [PERSON] вводить суд в оману, бо має на меті незаконно збагатитися за рахунок можливого прийняття частини спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причина неявки суду не відома. Представник відповідачів - адвокат Буняк Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що позивачка [PERSON] ніколи не проживала однією сім`єю з [PERSON] [PERSON] завжди була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] , де і вела своє господарство та здійснювала догляд за психічно-хворою особою, яка потребує стороннього догляду - [PERSON] , 1955 року народження. Третя особа - приватний нотаріус Турківського районного нотаріального округу Федаш М.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона працює продавцем в м.Турка, тому позивачку [PERSON] знає давно. З [PERSON] [PERSON] була у стосунках. Проживала позивачка то за своєю адресою, то за адресою [PERSON] . В [PERSON] є два хворі брати, тому їй потрібно їм готувати і прати одяг. Коли [PERSON] приходила з [PERSON] до неї в гості і вона питала їх чому вони не розписуються, то вони відповідали, що немають грошей. [PERSON] всім говорив, що [PERSON] є його жінкою. Бувало, що вона приходила до [PERSON] в гості на свята. [PERSON] залишалася ночувати в [PERSON] . У [PERSON] була корова, кури, пес. [PERSON] також тримала кури, але за своєю адресою. Брати [PERSON] не були лежачими. Вони робили якусь роботу по дому. [PERSON] зловживав алкогольними напоями. Будинок [PERSON] мав 4 кімнати, був газифікований та мав електропостачання Свідок [PERSON] в суді показала, що позивачка [PERSON] є знайомою її мами. [PERSON] допомагала [PERSON] в усьому, а саме прибирала, прала, готувала їжу. Однак сама вона цього не бачила. Свідок [PERSON] в суді показала, що позивачка [PERSON] є її кумою. [PERSON] та [PERSON] знає з 1993 року. [PERSON] допомагала [PERSON] по господарству, а також ночувала в нього. Коли померла мама [PERSON] то [PERSON] робила поминки. Коли померла [PERSON] , то в [PERSON] залишилася корова. [PERSON] любив вживати алкогольні напої. Вона пригадує, що [PERSON] та [PERSON] один раз посадили картоплю. Вона питала [PERSON] , чому той не одружується із [PERSON] на що [PERSON] їй відповів, що "нехай хата краще ромам залишеться". Свідок [PERSON] в суді показала, що з 1993 року знала [PERSON] . Мама [PERSON] ніколи не була в захваті від позивачки. [PERSON] померла у 2000 році. Після її смерті загинула корова з голоду. Позивачка [PERSON] не доглядала за господарством [PERSON] , так як у неї було своє. [PERSON] не проживала у [PERSON] неї були хворі два брати. [PERSON] зловживав алкогольними напоями. [PERSON] та [PERSON] поєднювало застілля. Свідок [PERSON] в суді показала, що знає позивачку [PERSON] . Завжди думала, що вона одружена з [PERSON] , так як вони були у стосунках. В гості до неї приходили також [PERSON] разом з [PERSON] [PERSON] носив людям воду за алкоголь. В хаті в нього було біднувато. Розмір земельної ділянки біля хати - 5-6 сотих. Свідок [PERSON] в суді показала, що знає позивачку [PERSON] давно. Вона приходила до [PERSON] , варила йому їсти, ночувала інколи в нього. Коли ввечері залишалася у [PERSON] , то просила, щоб вона позивилася за її братами, які були хворими. Її чоловік неодноразово допомагав саджати картоплю на ділянці біля будинку [PERSON] , яка мала розмір 10-15 сотих. [PERSON] тримав корову. Свідок [PERSON] в суді показав, що позивачку [PERSON] знає давно. Вона дружила з [PERSON] , бо вони двоє любили випити. Його будинок розташований за 35-40 м від будинку [PERSON] [PERSON] разом з [PERSON] не проживала однією сім`єю. Оскільки в холодну пору [PERSON] опалював будинок дровами лише 2-3 рази в тиждень, а щоб не замерзнути спав під периною. Після смерті матері [PERSON] - [PERSON] , корову змушені були зарізати, бо вона не могла стояти на ногах від голоду, Коли помер [PERSON] , то він одним із перших зайшов в його будинок. Все що він там побачив, це були пляшки з-під алкоголю, стакани, печеня та хліб. Іншої їжі там не було. Також люди змушені були повністю прибрати будинок всередині та відмити його, бо інакше туди б ніхто не зайшов на похорон - там було брудно. Свідок [PERSON] в суді показа, що вона є сусідкою [PERSON] . Знає позивачку [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер, але [PERSON] з ним не проживала та спільного господарства не вела. [PERSON] працював на пошті та зловживав алкоголем. Поки була жива мати [PERSON] , то вони мали господарство, мали корову. Після смерті матері, корова була лише нетривалий час. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є безпосереднім сусідом покійного [PERSON] . Позивачка [PERSON] з [PERSON] не була у спільних відносинах, лише вживали алкоголь. Спільного господарства вони разом не вели. Коли у 2014 році помер [PERSON] , то його похороном займався відповідач [PERSON] . Так до прикладу, картоплю, яку вони колись посадили, вони до тепер і не викопали. [PERSON] приходила до [PERSON] 1-2 рази на місяць, але щоб вона там ночувала, то такого не було ніколи. Вона ніколи не бачила, щоб біля хати сушився випраний одяг чи білизна. Після смерті [PERSON] вона прибираючи там з [PERSON] винесла з будинку дуже багато порожніх пляшок з-під алкоголю. Свідок [PERSON] в суді показала, що позивачка [PERSON] є її подругою. [PERSON] ходила до [PERSON] , купувала йому продукти. [PERSON] не попішав одружуватися з [PERSON] , всім казав, що йому так є добре (без шлюбу). Свідок [PERSON] в суді показав, що з [PERSON] та [PERSON] знайомий з 80-х років. Пригадує, що колись [PERSON] запросила його на своє день народження, однак сказала, що не має де відсвяткували, тому попросила організувати святкування в нього. Вона була разом з [PERSON] . [PERSON] зловживав алкогольними напоями, бувало, що обув недоглянутим - брудним, неголеним. Свійської худоби в [PERSON] на подвір`ї він ніколи не бачив. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 05.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.6). 05.06.2015 року позивачка [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с.7, том 1). Постановою приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Федаш М.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на спадкове майно його матері, тітки спадкоємця - [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої спадщину прийняв її син - [PERSON] , але належним чином не оформив своїх спадкових прав, на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2015 року (а.с.8-9, том 1). Актом про фактичне проживання в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , жителька м.Турка, близько 24 років проживала в громадянському шлюбі із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [PERSON] до дня своєї смерті фактично проживав в будинку [ADDRESS] . На день його смерті фактично з ним проживала його цивільна дружина - [PERSON] , [INFO] , яка вела з померлим спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки (а.с.10, том 1). З довідки №1942, виданої 06.08.2015 року виконкомом Турківської міської ради відомо, що [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті проживав разом з [PERSON] однією сім`єю по [ADDRESS] (а.с.73, том 1). З довідки №7/04-08, виданої 04.08.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Турківської райдержадміністрації відомо, що [PERSON] , 1957 року народження жителька м.Турка здійснює догляд за інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу [PERSON] , 1955 року народження (а.с.97, том 1). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя ст.46 цього Кодексу). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Заповіту [PERSON] не склав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачкою способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року в справі № 595/970/20 (провадження № 61-4017св21). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 01 січня 2004 року. Позивачка [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] як чоловіка та дружини з 1991 року без реєстрації шлюбу по день його смерті, однак під час розгляду справи судом встановлено, що будівництво будинку в якому проживав [PERSON] було здійснено до 1991 року, тому спірні правовідносини в цій частині мають вирішуватися з урахуванням положень КпШС України, Закону України «Про власність» та Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 314/2720/18 (провадження № 61-4850св20). Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Цивільним кодексом України -з 01.01.2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв до 01.01.2004 року, не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.04.2021 року в справі № 185/8560/18 (провадження № 61-22363св19), від 24.06.2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21). На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без шлюбу. Відтак позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 1991 року по 01.01.2004 року задоволенню не підлягають. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28.11.2018 року в справі №127/11013/17, від 16.01.2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 27.03.2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17.04.2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15.08.2019 року у справі№588/350/15, від 23.09.2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10.10.2019 року у справі №748/897/18, від 11.12.2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12.12.2019 року у справі №490/4949/17, від 18.12.2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року по справі N 524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12.12.2019 року по справі N 466/3769/16-ц). Позивачка [PERSON] на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Пояснення свідків, здобуті в судовому засіданні свідчать лише про існування між [PERSON] та [PERSON] у певний період часу близьких стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. Покази свідків в частині ведення спільного господарства та облаштування побуту є суперечливими, неузгодженими між собою, містять багато неточностей, та здебільшого засновані на розповідях самої [PERSON] цим свідкам, тобто фактично є показами з чужих слів. Вказане ставить під сумнів достовірність цих показів та можливість на їх основі встановити дійсні обставини справи. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №442/2219/11. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Отже, саме на позивачку [PERSON] було покладено обов`язок доведення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні позивачка [PERSON] не надала суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про спільного проживання з [PERSON] у вказаний у позові період часу, ведення ними спільного господарства, включаючи наявність спільних витрат, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, тому немає підстав і для встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 29.12.2014 року. Відтак у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки всі судові витрати.

Outcome: dismissed