Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 2022617046 від 29 січня 2019 року в розмірі 80524 грн 73 коп, в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 60020 грн 03 коп., заборгованість за відсотками - 20504 грн 70 коп. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2481 грн 00 коп. Посилається на те, що 29 січня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2022617046, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 06 грудня 2022 року утворилася вищезазначена заборгованість перед банком. 19 жовтня 2022 року на адресу відповідача була направлена вимога щодо необхідності сплати заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Відповідач на вимогу не відреагував, заборгованість за вищезазначеним кредитним договором не сплатив. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 26 січня 2023 року було відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. На підтвердження укладення кредитного договору представником позивача надана копія договору про надання споживчого кредиту № 2022617046 від 29 січня 2019 року (а.с.5-6); копія графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та копія паспорта споживчого кредиту (а.с.7-9); копія анкети заяви від 29 січня 2019 року (а.с.10-11); копія рахунку-фактури № СФРКН-0000000435 від 29 січня 2019 року (а.с.15); копію специфікації до кредитного договору (а.с.16); копія чеку (а.с.17); копія видаткової накладної № ЧОКН1-0019 від 29 січня 2019 року (а.с.18); копія згоди-дозволу на обробку персональних даних від 29 січня 2019 року (а.с.19); копія розписки про отримання картки (а.с.20), копія опису документів кредитної справи (а.с.21); копія вимоги про сплату боргу та докази направлення її боржникові (а.с. 22-23), копія паспорта відповідача (а.с.12-13); розрахунок заборгованості (а.с.24-44). Із копії кредитного договору № 2022617046 від 29 січня 2019 року вбачається, що кредитні кошти були видані відповідачу на придбання товару на суму 23399 грн 00 коп., загальна сума кредиту - 23749 грн 00 коп., передплата позичальника - 2610 грн 00 коп. Паспорт споживчого кредиту містить дані про кредитний ліміт по договору - 23749 грн 00 коп. Рахунок-фактура № СФРКН-0000000435 від 29 січня 2019 року, видаткова накладна № № ЧОКН1-0019 від 29 січня 2019 року містить дані про придбання відповідачем товару на суму 26099 грн 00 коп. Разом з тим, до позовної заяви додана копія чеку магазину «Comfy» від 29 січня 2019 року, що виданий на іншу групу товарів, ніж у вищезазначених документах, на суму 16999 грн 00 коп. Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка з клієнтського рахунку, тоді як сам по собі наданий банком розрахунок заборгованості таким доказом вважатися не може. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Крім того, із наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Сам розрахунок не містить суми тіла кредиту, а отже, як вираховувались відсотки, прослідкувати неможливо. З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт при видачі кредитної картки було встановлено в розмірі 23749 грн 00 коп. Даних про те, що такий кредитний ліміт змінювався (в контексті заявленої заборгованості), не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Крім того, додані представником позивача докази на придбання товару за кредитні кошти містять суперечливі дані та не дають однозначного уявлення про наявність заборгованості за даним кредитним договором. Надані представником банку докази підтверджують укладення 29 січня 2019 року між сторонами договору споживчого кредиту на суму 23749 грн 00 коп. та отримання відповідачем картки із кредитним лімітом в такому ж розмірі. Однак належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності заборгованості за кредитним договором та розміру такої заборгованості суду не надано. При чому, відсутні й докази, які дали можливість суду самостійно вирахувати таку заборгованість, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.634, 1046, 1054 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed