Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Адвокат Олекса Людмила Анатоліївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрація, [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON] з 03.11.2004 перебувають в шлюбі, під час якого народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З моменту укладання шлюбу [PERSON] стала проживати разом з чоловіком у житловому будинку по [ADDRESS] (починаючи з 22.12.2020 - [ADDRESS] ). Вона проживає у зазначеному будинку відкрито, добросовісно, з відома осіб, які є власниками цього будинку, проте не зареєстрована за цією адресою. Відповідач по справі - це рідна тітка чоловіка [PERSON] , яка дала згоду на їх проживання в будинку, будучи єдиним володільцем спірного будинку станом на час вселення - листопад 2003 року, оскільки відповідач з 1963 року зареєстрована в цьому будинку. Відповідач фактично прийняла спадщину після смерті батька, отже є єдиною особою, хто повинен був надавати право на вселення до будинку. Факт прийняття відповідачем спадщини підтверджений рішенням Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/16713/20, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021. Цим же рішенням встановлено, що син позивача ( [PERSON] як член сім`ї почав проживати та здійснювати ремонтні роботи вже після 2003 року. Про згоду на проживання [PERSON] в спірному будинку з боку відповідача, ведення з нею спільного господарства, тривалість проживання в спірному житлі свідчать відзив на позовну заяву по справі №752/16713/20, згода відповідача на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла з часу вселення, що також встановлено у справі №752/16713/20, сплата комунальних послуг, зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, картках щеплень домашньої адреси по [ADDRESS] , акти про фактичне проживання, фотографії. Відсутність письмової згоди відповідача на вселення не свідчить про те, що позивач не набула права користування спірним житлом, оскільки відповідач таку згоду висловлювала своїми діями, спільним веденням господарства впродовж 15 років, відсутністю звернень до органів внутрішніх справ щодо виселення незаконно вселених осіб. У [PERSON] відсутнє будь-яке інше житло. Відповідач не визнає права [PERSON] на користування будинком для проживання разом з дітьми та чоловіком, систематично створює конфліктні ситуації. [PERSON] є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, місце проживання яких пов`язане з місцем проживання їх батьків. Фактично діти проживають в спірному будинку від народження, який є їх єдиним житлом. Судові витрати по цій справі складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, які орієнтовно складають 35000 грн. Просила: визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , вирішити питання про розподіл судових витрат. 14.11.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків. 06.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15.03.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову та повернуто зустрічну позовну заяву. 03.04.2023 судом постановлено ухвалу про витребування доказів. 25.05.2023 судом постановлено ухвалу про відмову у зупиненні провадження у справі. 13.03.2023 представник відповідача адвокат Голиця Тетяна Іванівна надала відзив на позовну заяву, в якому вважала позовні вимоги безпідставними, через що вони не можуть бути задоволені. Зазначила, що в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2021 по справі №752/16713/20, яке набрало законної сили 23.11.2021, встановлені обставини, які спростовують твердження позивачки про те, що відповідач прийняла спірний будинок в спадщину після смерті батька [PERSON] та мала статус особи, яка могла надавати дозвіл на вселення до будинку. Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] не довів належними та достатніми доказами, що він вселився в будинок за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї колишнього власника або за згоди [PERSON] , або що існують інші підстави, що свідчать про законність його проживання в будинку. Отже відповідач не надавала згоди позивачу та її чоловіку на вселення до спірного будинку. Твердження позивача про те, що [PERSON] надала їй згоду на проживання в будинку ще в листопаді 2003 року спростовуються тим, що відповідач набула право власності на 1/2 частку будинку лише 22.12.2016. До цього часу спірний будинок належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.1995. 05.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поділу житлового будинку в натурі. Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.07.2020 по справі №752/17099/19, яке набрало законної сили 27.10.2020 відмовлено матері третьої особи [PERSON] у визнанні недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку від 22.12.2016 та у визнанні за нею права власності на зазначену частку житлового будинку під літ. «А» за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2021 по справі №752/16713/20 встановлено, що саме [PERSON] надала дозвіл своєму сину [PERSON] та його родині на проживання в будинку. Відповідач не надавала згоди на вселення позивача до будинку, як і згоди на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території. Доказів на підтвердження протилежного не надано. Позивач не надала доказів того, що вона є членом сім`ї відповідача, веде з нею спільне господарство, так само не надано доказів, що вона є членом сім`ї колишнього власника будинку [PERSON] . На звернення відповідача звільнити будинок позивач не реагує. Крім того, позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , і до позову не додано доказів неможливості її проживання разом з членами сім`ї за цією адресою. Крім того, чоловік позивача [PERSON] станом на сьогодні зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і до позовної заяви також не додано доказів неможливості його проживання разом з членами сім`ї за цією адресою. Перешкодою відповідачу у користуванні будинком є проживання в ньому позивачки зі своєю сім`єю, яка добровільно виселятись не бажає. Крім того, разом з позивачем живе великий собака бійцівської породи, яка не знаходиться на прив`язі, становить загрозу життю і здоров`ю відповідача, яка боїться собак. Отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, права дітей на користування житлом є похідними від прав їх батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а тому набуття чи припинення права користування житлом залежить від набуття чи припинення права її батьків. Розмір витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 35000 грн. є неспівмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт. Розмір витрат відповідача на правничу допомогу становить 60000 грн., які підлягають стягненню з позивача. Представник позивача адвокат Олекса Л.А. підтвердила доводи, викладені у позові. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Голиця Т.І. заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] та його представник адвокат Касьяненко А.М. підтримали заявлені позовні вимоги. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] з 03.11.2004 перебувають в шлюбі, під час якого народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно даних особової справи учня спеціалізованої школи №89 [PERSON] , [INFO] , домашня адреса зазначена в [ADDRESS] . Згідно даних особової справи учня спеціалізованої школи №89 [PERSON] , [INFO] , домашня адреса зазначена в [ADDRESS] . Згідно даних карти профілактичних щеплень [PERSON] , [INFO] , домашня адреса зазначена в [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] , власником будинку є [PERSON] , користувачем є [PERSON] (користується житловим будинком літ. А). Згідно з копією акту про фактичне проживання (не проживання) від 04.02.2020, затвердженого в.о. начальника управління ЖКГ Голосіївської РДА Махновською Тамарою, по [ADDRESS] , починаючи з листопада 2003 року фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з копією акту про фактичне проживання (не проживання) від 27.10.2022, затвердженого в.о. начальника управління ЖКГ Голосіївської РДА Ткачуком Василем, по [ADDRESS] , починаючи з листопада 2003 року фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з копією акту про обстеження умов проживання від 17.02.2023, складеного уповноваженими особами ССД Голосіївської РДА, за адресою: м. Київ, вул. Марії Боровиченко, буд.14 А, проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21.08.2008 (лист Оболонської РДА від 07.04.2023 №104-2340). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (витяг №91435014 від 05.04.2023). [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2009. 22.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, за умовами якого остання прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку під літ. «А» за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу від 22.12.2016 житловий будинок належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17.01.1995, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в жовтні 2016 року. 22.12.2016 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №76711022 від 22.12.2016. 15.04.2017 [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір поділу житлового будинку, що є спільною частковою власністю, за умовами якого сторони отримали в особисту приватну власність будинок літ. Б та будинок літ. А, відповідно. 25.02.2020 наказом Департаменту містобудування та архітектури від 25.02.2020 №208 об`єкту нерухомого майна [PERSON] (житловому будинку літ. А) на [ADDRESS] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . 22.12.2020 за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності, розмір частки 1, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 24.11.2021. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.1963 (лист Голосіївської РДА від 18.10.2018 №100-16619). 28.05.2021 по справі №752/16713/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили згідно з постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021. 17.10.2022 по справі №752/20920/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким позовні вимоги задоволено частково, виселено [PERSON] зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення. Зазначене рішення набрало законної сили згідно з постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Позовні вимоги про визнання права користування за позивачем спірним будинком обґрунтовані тим, що остання проживає у зазначеному будинку відкрито, добросовісно, з відома осіб, які є власниками цього будинку, відповідач дала згоду на проживання в будинку їй та членам її сім`ї, будучи єдиним володільцем спірного будинку станом на час вселення - листопад 2003 року, оскільки відповідач з 1963 року зареєстрована в цьому будинку. Позивач стверджувала про наявність згоди на її проживання в спірному будинку з боку відповідача, на ведення з нею спільного господарства свідчить тривалість проживання в спірному житлі, дозвіл відповідача на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла з часу вселення, сплата комунальних послуг, зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, картках щеплень домашньої адреси по [ADDRESS] , акти про фактичне проживання, фотографії. Також зазначалось про відсутність у позивача іншого житла. Суд відзначає, що під час розгляду справи не було підтверджено належними та достатніми доказами, що відповідач [PERSON] , як власник спірного житлового будинку, надала свою згоду в 2003 році на проживання в цьому будинку позивачу. Відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.1963, право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку за [PERSON] було зареєстровано 22.12.2016, а право власності на весь будинок - 22.12.2020. З 17.01.1995 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою, належав спірний житловий будинок. Зазначене свідчить про те, що відповідач, яка станом на 2003 рік не була власником чи співвласником спірного будинку, не могла розпоряджатись ним та надавати згоду на проживання в ньому інших осіб. Суду не було надано жодних доказів того, що відповідач надала згоду на проживання позивача в спірному будинку, як і доказів того, що позивач і відповідач вели спільне господарство та що остання надала позивачу дозвіл на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла. На думку суду, здійснення чоловіком позивача несистематичних комунальних платежів не є доказом того, що позивач та члени її родини вели з відповідачем спільне господарство. Крім того, доказів того, за чиї кошти (позивача чи відповідача, чи їх спільні кошти тощо) здійснювались платежі суду надано не було. Суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, що між сторонами велось спільне господарство, були наявні спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утриманні житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тобто доказів, які б засвідчували реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачем суду надано не було. Суд зауважує, що зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, та в картках щеплень домашньої адреси по [ADDRESS] , не є підтвердженням права на користування житлом, оскільки ці відомості вносяться за вказівкою батьків. Зазначення в особових справах дітей та в картках їх щеплень адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та має бути підтверджене на інших підставах. Наявність актів про фактичне проживання позивача та членів її сім`ї в спірному будинку з 2003 року та станом на 17.02.2023 само по собі не свідчить про те, що таке проживання відбулось з дозволу [PERSON] . Судом було встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про неправдивість тверджень про відсутність у позивача іншого житла. Позивач як співвласник квартири має повноцінне право користуватись цією квартирою та на законних підставах проживати в ній разом з членами сім`ї. Звернення [PERSON] до суду з позовом про виселення [PERSON] , який є чоловіком позивача, також спростовує доводи позивача, що остання надавала свою згоду на його проживання, як члена сім`ї власника будинку. Наявність у позивача неповнолітніх дітей та проживання їх у спірному будинку жодним чином не породжує у неї виникнення права на користування цим будинком, оскільки забезпечення житлом дітей є обов`язком їх батьків. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, що позивач на законних підставах, з дозволу власника будинка проживає в цьому будинку та, відповідно, набула право користування цим житлом. Доказів, які б спростовували зазначені висновку суду, відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed