Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов вказаний позов, в якому позивач просив зобов`язати ТОВ «Райз-Схід» повернути йому земельну ділянку площею 3,0198 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій присвоєно кадастровий номер - 5924182300:01:003:0241, що розташована на території Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області. В обгрунтування позову заначив, що 29.12.2021 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Кравченко A.B. йому було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №733, яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є він. До складу спадщини належить вказана земельна ділянка. З отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №316589021 від 02.12.2022 року, йому стало відомо, що на підставі договору оренди землі б/н, виданого 15.02.2015, видавник: укладений між ПрАТ "РАЙЗ-МАКСИМКО" та [PERSON] ; додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди б/н, виданий 25.06.2020, видавник: сторони додаткової угоди, в оренді ТОВ "Райз-Схід" перебуває земельна ділянка площею 3,0198 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій присвоєно кадастровий номер - 5924182300:01:003:0241, розташована на території Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, строком до 02.01.2025 року. Однак, вказану додаткову угоду від 25.06.2020 року [PERSON] не укладав і не підписував, підпис від його імені в зазначеній додатковій угоді від 25.06.2020 виконано не ним, а іншою особою, оскільки він помер [INFO] . Тому вказана додаткова угода згідно ст.ст. 25, 205, 207, 627, 638 ЦК України є неукладеною. Позивач наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.01.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного, з призначенням підготовчого судового засідання. 21.03.2023 року до суду надійшов відзив від ТОВ «Райз-Схід», в якому просили повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач сплачує орендодавцю плату згідно умов договору оренди землі та додаткової угоди до вказаного договору, твердження позивача про те, що спадкодавець не підписував додаткову угоду до договору оренди землі від 15.02.2015 р. не містять жодних доказів. Ухвалою суду від 22.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів 19.07.2023 представником відповідача було направлено копію акту від 15.06.2023, згідно якого в місці зберігання договорів оренди, оригінали або копії Договору оренди від 15.02.2015 року та Додаткової угоди від 25.06.2020 року не було виявлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Кравченко A.B. та зареєстрованого в реєстрі за №733, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 3,0198 га, розташованої на території Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій присвоєно кадастровий номер - 5924182300:01:003:0241, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №736994, виданого у Бобрицькій сільській раді Роменського району Сумської області 19.03.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №338. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №316589021 від 02.12.2022 року, на підставі договору оренди землі б/н, виданого 15.02.2015, видавник: укладений між ПрАТ "РАЙЗ-МАКСИМКО" та [PERSON] ; додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди б/н, виданий 25.06.2020, видавник: сторони додаткової угоди, в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" перебуває земельна ділянка площею 3,0198 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій присвоєно кадастровий номер - 5924182300:01:003:0241, розташована на території Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, строком до 02.01.2025 року. Як зазначає позивач в позовній заяві, додаткову угоду від 25.06.2020 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди б/н від 15.02.2015 року [PERSON] не укладав і не підписував, підпис від його імені в зазначеній Додатковій угоді від 25.06.2020 виконано не ним, а іншою особою, оскільки він помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16.05.2016 року і відповідно фізично не міг її підписати. У зв`язку з чим вважає, що вищзазначений договір оренди є припиненним і відповідач незаконно продовжує володіти та користуватись данною земельною ділянкою. Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст. 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно звимогами ст.3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. В ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересуце закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновленнягарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної (творчої) діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів (наприклад, створення речей), безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, настання або ненастання певної події. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 11 ЦК України прямо вказує лише на підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, однак зміст цього Кодексу свідчить про те, що за тих самих підстав цивільні права та обов`язки змінюються та припиняються. Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми ЗК України та Закону України «Про оренду землі». За змістом ч.1 ст. 93 ЗК України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаряобов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц: 7.8. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; 7.9. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; 7.10. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); 7.11. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію; 7.16. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті); 7.17. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини; 7.18. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено; 7.19. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; 7.20. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; 7.21. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом; 7.22. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У пункті 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постановиВеликої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі№ 504/2864/13-ц(пункт 71),від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). У пункті 71 постанови від 23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. У даній справі позивач, посилаючись на позбавлення його права користування земельною ділянкою, яку займає ТОВ «Райс-Схід», просить зобов`язати ТОВ «Райз-Схід» повернути йому з незаконного користування належну йому земельну ділянку, оскільки орендодавець [PERSON] помер [INFO] і додаткову угоду від 25.06.2020 року ним не могло бути укладено та підписано. Враховуючи викладене, оскільки орендодавець [PERSON] додаткову угоду від 25.06.2020 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди б/н від 15.02.2015 року не укладав і не підписував, оскільки помер [INFO] , то вказаний договір є припиненим. З урахуванням встановлених у цій справі обставин, зокрема установленого факту припинення дії договору оренди земельної ділянки від 15.02.2015 року та додаткової угоди від 25.06.2020 року, відсутність волевиявлення нового власника на передачу в оренду земельної ділянки та безпідставність користування відповідачем цим майном, суд вважає, що позовна вимога про повернення земельної ділянки підлягає задоволенню. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. У такому разі як негаторний позов слід розглядати позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку. За установленими у цій справі обставинами позивач як власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом зобов`язання відповідача її повернути. Заперечення відповідача з приводу твердження позивача про те, що спадкодавець не підписував додаткову угоду від 25.06.2020 року до договору оренди землі від 15.02.2015 р. не містять жодних доказів, спростовуються матеріалами справи, а саме копіює свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 16.05.2016 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved