Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили стягнути з відповідача по 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька [PERSON] . В обґрунтування позову зазначили, що 01.04.2019 на 730 кілометрі пікету № 1 поблизу стрілочного переводу №121 в межах станції на колії №2 потяг № 66 сполученням Кишинів-Москва (ЧС8 №023, ТЧМ-11 Плескач) смертельно травмував їх батька [PERSON] . Між наїздом потягу та смертю останнього наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.Власником потяга є АТ «Українська залізниця», а машиніст потяга [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем. У зв`язку зі смертю батька позивачі зазнають душевних страждань, було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок, вона позбавлені батьківської підтримки та допомоги. Попередній життєвий устрій ніколи не буде відновлений. Свої моральні страждання кожен з них оцінює в 300 000 гривень. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду від 10.04.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачем - АТ «Українська залізниця» 05.05.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з урахуванням того, що згідно акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663, а саме п.2.1, 2.3, 2.5, 2.6 Правил, дотримання яких не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. За доводами відповідача очевидним є те, що потерпілий свідомо порушив ці правила, в його діях наявний умисел, у зв`язку з чим АТ «Укрзалізниця» звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою суду від 13.06.2023 підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові, та просив його задовольнити. Представник відповідача - АТ «Українська залізниця» - Домбровський С.І. просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 08.02.1984, [NUMBER] від 30.12.1986 (а.с. 31, 36) [PERSON] є батьком позивачів. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 85 від 02.04.2019 та довідки про причину смерті, смерть [PERSON] настала [INFO] на 730 км, пікет № 1, поблизу стрілочного переводу №121 в межах станції. Причина смерті: розтрощення черепа, сполучена травма із залученням декількох ділянок тіла; пішохід травмований при зіткненні з потягом (а.с. 29). Згідно з Актом №10 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень, станція Ніжин, складеного 05 квітня 2019 року, нещасний випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, а саме п.2.1, 2.3, 2.5, 2.6. Вини працівників залізничного транспорту в даному випадку не вбачається (а.с.52-53). Постановою старшого слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Чабали М.В. від 27.04.2019 кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12019270180000415 від 01.04.2019 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста потяга [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст.276 КК України. Приймаючи вказане рішення орган досудового розслідування дійшов висновку, що ДТП відбулася через недотримання [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. (а.с.24-25). Згідно з довідкою АТ «Українська залізниця» № ЦЦТех-08/92 від 08 квітня 2021 року та довідкою №379 від 07 квітня 2021 року електровоз серії ЧС8 № 023 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює в виробничому підрозділі локомотивне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді машиніста електровоза з 08 червня 2007 року ( а.с. 26-27). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням електропоїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем електропоїзду є АТ «Укрзалізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими воно володіє, шкоду. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601 /1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). За матеріалами справи не встановлено свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. Крім того, обставини загибелі [PERSON] вже були предметом дослідження під час розгляду Ніжинським міськрайонним судом цивільної справи №740/2742/21 за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю. Так, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.02.2022 та постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.09.2022 було встановлено, що виникненню нещасного випадку сприяла необережність потерпілого [PERSON] , який перетинав залізничну колію в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня з акустичними навушниками, приєднаними до мобільного телефону, через що знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті. Відсутність реагування [PERSON] за вказаних обставин для уникнення зіткнення з джерелом небезпеки не виключається саме з причин користування навушниками. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено, відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки дітям загиблого, незалежно від наявності його вини. Твердження сторони відповідача про те, що позивачами не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди судом відхиляється, оскільки смерть батька безумовно завдала їм душевні страждання через втрату близької людини і змінила їх життя. При цьому, відновити становище у житті позивачів, яке існувало до смерті батька, неможливо. За змістом ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] , суд ураховує характер та обсяг їх душевних страждань, пов`язаних зі смертю батька, що безумовно змінило їх нормальний життєвий ритм та порушило звичний спосіб життя, що такі переживання є триваючими, оскільки втрата близької людини є непоправною подією. Разом з тим, судом враховується, що смерть [PERSON] спричинена його грубою особистою необережністю - внаслідок переходу залізничної колії у невстановленому місці, у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня та з акустичними навушниками. За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачам моральної шкоди буде 100 000 грн. Враховуючи, що позивачі при подачі позову звільнені від сплати судового збору, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог На підставі викладеного та

Outcome: partial