Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

у лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), АТ «Акцент-Банк» про зняття арешту із всього (невизначеного) майна [PERSON] , [INFO] , який накладено в межах виконавчого провадження № 50495202 згідно постанови державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лазаревої А.І. про стягнення коштів на користь ПАТ «Акцент-Банк» в розмірі 55 719,28 грн з ФОП [PERSON] (індексний номер [NUMBER] від 15.04.2016 12:25:52), зареєстрований державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лазаревою А.І. На мотивування заявлених позовних вимог вказує, що при зверненні до нотаріуса з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому батьку [PERSON] , їй було надано довідку про затримку у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для затримки є те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис (індексний номер [NUMBER] від 15.04.2016 12:25:52) про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] . Арешт на нерухоме майно її батька накладено на підставі постанови державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лазарєвої А.І., який внесено в межах здійснення виконавчого провадження ВП № 50495202 з примусового виконання виконавчого листа № 910/31144/15, виданого 05.02.2016 року Господарським судом м. Києва про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості в розмірі 55 719,28 грн. В подальшому 22.06.2017 року в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Разом з цим, Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) позивачу повідомлено про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, призваного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 04.05.2022 року відкрито провадження з призначенням проведення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 29.08.2022 року (а.с. 24-25). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2022 року постановлено проводити подальший розгляд вказаної цивільної справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.12.2022 року, яке в подальшому відкладено на 03.04.2023 року (а.с. 57-58, 68). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено судовий розгляд по справі на 09.08.2023 року (а.с. 77). Будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися. Причин неявки суду не повідомили. Від представника позивача надійшла заява, з якої вбачається, що [PERSON] просить справу слухати за її та позивача відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішенням не заперечує. Відповідачі відзивів на позов не подали, заяв про розгляд справи за їх відсутності також до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Голосіївським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві здійснювалося виконавче провадження (ВП № 50495202) з примусового виконання виконавчого листа № 910/31144/15, виданого 05.02.2016 року Господарським судом м. Києва про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» 55 719,28 грн, в межах якого накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лазаревої А.І. від 22.06.2017 року у ВП № 50495202, виконавчий лист № 910/31144/15, виданий 05.02.2016 року Господарським судом м. Києва про стягнення із ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» в розмірі 55 719,28 грн, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки приватного нотаріуса Київського МНО Черемхи Н.В. від 13.10.2021 року № 104/02-14, позивача повідомлено про затримку видачі свідоцтва по право на спадщину за законом після померлого [PERSON] до зняття арешту з майна. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього нерухомого майна [PERSON] , накладено арешт. Обтяжувач ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер; [NUMBER] від 15.04.2016 12:25:52, Лазарева А.І. Голосіївський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. 08.12.2021 року вих. № 50495202 Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) позивачу повідомлено про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, призваного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У відповідності до ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця виконавче провадження було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках якого було накладено арешт на майно, однак під час прийняття постанови державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна. Крім того, у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] , наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні позивачем її права власності на майно та реалізації її законних прав та інтересів, в зв`язку із чим, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зняття арешту з майна [PERSON] , померлого [INFO] , та задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем в розмірі по 496,20 грн сплаченого судового збору з кожного (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved