Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 березня 2023 року, [PERSON] , звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просила суд, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за розпискою , у розмірі 16200 доларів США., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 923 грн., мотивуючи це тим , що 20.02.20219\~року,\~вона особисто\~передала їм\~в борг\~ грошові\~кошти в\~іноземній валюті\~на суму\~21800\~доларів США,\~строком на\~три місяці,\~на підтвердження чого вони надали особисту письмову розписку, підкріплену їхніми підписами,оригінал якої знаходиться у неї. \~ \~ \~ \~Після спливу встановленого в розписці строку, [PERSON] та [PERSON] , повернули лише 1800 доларів США, в зв`язку з цими обставинами, попросили продовжити строк виконання зобов`язання, ще на три місяці, тобто до 20.08.2019 року,а для того щоб вона не заперечувала, запропонували їй не враховувати в рахунок боргу повернуту ними суму , на що вона погодилась . \~ \~ \~ \~На підтвердження вищевказаних домовленостей, відповідачі власноруч написали, що вони продовжують нести зобов`язання на повернення боргу в розмірі 21800 доларів США, на той самий строк. \~ \~ \~ \~В період з 20.05.2019 року по 20.11.2019 року, вони сплатили 3600 доларів США, від загального боргу, та в подальшому постійно попросили продовжити строк, так як у них не було фінансової можливості віддати повну суму позики . Остання зафіксована в розписці дата відстрочки, на впороти якої стоїть підпис відповідача -2, [PERSON] , це 20.08.2020 року. \~ \~ \~ \~Також позивачка зазначила, що з 01.10.2021 року по 01.01.2022 року, від [PERSON] , в рахунок погашення боргу, на її банківську карту, було перераховано ще 2000 доларів США. \~ \~ \~ \~На теперішній час, сума боргу , з урахуванням сплачених відповідачами коштів у рахунок виконання зобов`язань за розпискою від 20.02.2019 року, становить 16\~200 ( шістнадцять тисяч двісті) доларів США, що за офіційним курсом встановленим Національним банком України, станом на день зверненення до суду,\~складало суму в розмірі 592\~272 ( п`ятсот дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. (36.56 грн. за один долар США). У зв`язку із тим, що відповідачі, незважаючи на встановлений і погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, постійно ігнорують її неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятих на себе зобов`язань, та за досить тривалий час користування позикою не повернули їй отримані кошти в повному обсязі, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Представник позивачки [PERSON] , адвокат Куркан М.М., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином під особисту розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, за останньою відомою позивачу і судові адресою місця проживання, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надавала Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за останньою відомою позивачу і судові адресою місця проживання, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надавав. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди представника позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст.ст.\~191,281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі . Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.\~525,526,629 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1\~статті 530 ЦК України\~зазначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з вимогами ст.ст.\~610,611 ЦК України\~- порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Також,\~статтею 617 ЦК України\~передбачено - особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора - зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 1046 ч. 1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов - може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з приписів\~ст. 1049 ч. 1 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При чому, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду - не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, як це передбачено ч. 1\~ст. 1051 ЦК України. Великою Палатою Верховного Суду, була висловлена правова позиція , яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), в якій вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Суд встановив і це було підтверджено документальними доказами по справі, а саме письмовою розпискою від 20.02.2019 року, оригінал якої був наданий суду і оглянутий в судовому засіданні, відповідно до якої позивачка особисто передала в борг відповідачам грошові кошти саме в іноземній валюті на суму 21800 доларів США,строком на три місяці, на підтвердження чого вони надали особисту письмову розписку, підкріплену їхніми підписами. Після спливу встановленого в розписці строку на повернення грошей , [PERSON] та [PERSON] , повернули лише 1800 доларів США, в зв`язку з цими обставинами, попросили продовжити строк виконання зобов`язання, ще на три місяці, тобто до 20.08.2019 року, на що позивачка погодилась . На підтвердження вищевказаних домовленостей, відповідачі власноруч написали, що вони продовжують нести зобов`язання на повернення боргу в розмірі 21800 доларів США, на той самий строк. Далі в період з 20.05.2019 року по 20.11.2019 року, відповідачі сплатили 3600 доларів США, від загального боргу, та в подальшому постійно попросили продовжити строк, так як у них не було фінансової можливості віддати повну суму позики . Остання зафіксована в розписці дата відстрочки, на впороти якої стоїть підпис відповідача -2, [PERSON] , це 20.08.2020 року. Відповідно до платіжних квитанцій , копії яких були долучені до позову, з 01.10.2021 року по 01.01.2022 року, від [PERSON] ,в рахунок погашення боргу , на банківську картку позивачки, було перераховано ще 2000 доларів США. Таким чином сума боргу, з урахуванням сплачених відповідачами коштів у рахунок виконання зобов`язань за розпискою від 20.02.2019 року, становить 16\~200 ( шістнадцять тисяч двісті) доларів США, що за офіційним курсом встановленим Національним банком України, станом на 02.08.2023 року,\~складає суму в розмірі 592\~411 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста одинадцять) грн. (36.5686 грн. за один долар США). Оскільки договірні відносини при укладанні договору позики сторони оформили письмово, що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідачів, оригінал якої був оглянутий судом, тому суд дійшов висновку, що сторони правочину дотрималися вимог законодавства, щодо письмової форми укладення договору позики між фізичними особами (ст.ст.\~208,1047 ЦК України). Однак, як встановив суд, в обумовлені домовленостями між сторонами строки, відповідачі свої договірні зобов`язанн у повному обсязі не виконали та не повернули вищевказані гроші позивачу, уникаючи будь-якого спілкування з ним. Отже, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає судовому захисту на підставі ст.ст.15,20 ЦК України\~у спосіб передбачений\~ст. 16 ЦК України\~та у порядку визначеним ст.ст.\~4,\~5,\~12,\~13,\~43,\~49 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved