Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та права власності на частину грошових вкладів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06 листопада 1974 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] [INFO] син помер. 07 квітня 1998 року, за сімейними обставинами, шлюб з [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07 квітня 1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського району Київської області. В подальшому 10 квітня 1998 року позивач з [PERSON] помирилась та вони стали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Позивач з [PERSON] продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] , вели спільний бюджет, виховували і матеріально забезпечували своїх неповнолітніх онуків, які проживали разом з ними, вели спільне господарство, проводили в квартирі ремонти, купували необхідні побутові товари та інші речі для потреб сім`ї, постійно їздили всі разом на відпочинок. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк як це передбачено ст. 1269 ЦК України. В даний час один із спадкоємців першої черги за законом відповідач [PERSON] не визнає факту проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і що грошові вклади в Приватбанку на ім`я [PERSON] є нашими спільними сумісними коштами. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просила суд: Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання її, [PERSON] , 1954 року народження з [PERSON] , 1953 року народження однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з 10 квітня 1998 року по день смерті [PERSON] - [INFO] ; Визнати спільною сумісною власністю грошові кошти з відповідними відсотками розміщені на рахунках [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , на рахунку «Бонус Плюс» [NUMBER] всіма відсотками та компенсаціями, на картках № [NUMBER] , № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 30) відкритих на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та [PERSON] , як чоловіком та жінкою, які проживали однією сім`єю без шлюбу з 10 квітня 1998 року по 28 лютого 2019 рік. Визнати за [PERSON] , 1954 року народження, право власності на 1/2 частину з грошових коштів з відповідними відсотками розміщених на рахунках та картках в АТ КБ Приватбанк» (місто Дніпро, 49094, Україна вулиця Набережна Перемоги, 30 ) на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] а саме: право власності на 40643,73 грн. (сорок тисяч шістсот сорок три грн. 73коп.) з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає 1/2 частину з вкладу в сумі 31287,47 грн. з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER] , згідно до умов Договору № SAMDNWFD 0072007919701 від 23 липня 2018 року, eкладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 19956,82 грн. з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає 1/2 частину з вкладу в сумі 39913, 65 грн. з відповідними відсотками що знаходяться на рахунку [NUMBER] , згідно умов Договору № SAMDNWFD 0072007919700 від 06 листопада 2018 року укладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 2389, 51 грн. з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає 1/2 частину з вкладу в сумі 4779, 03 грн., з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER] , згідно мов Договору № SAMDNWFD 0072126674600 від 12 листопада 2018 року, укладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 1250, 00 грн. з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає 1/2 частину з вкладу в сумі 2500, 00 грн. з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER] , згідно умов Договору № SAMDNWFD 0072126652900 укладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 45,76 грн з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає А частину з вкладу в сумі 91,53 коп. дев`яносто одна грн. 53 коп.) з відповідними відсотками, з картки№ [NUMBER] , згідно умов Договору SAMDNWFD00005347527 укладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 0 грн. 22 коп. з відповідною сумою нарахованих відсотків, що складає А частину з вкладу в сумі 0, 44 коп. з відповідними відсотками з картки № [NUMBER] , згідно умов Договору SAMDN 52000070069917 укладеного на ім`я померлого [PERSON] ; право власності на 1/2 частину коштів згідно рахунку «Бонус плюс» [NUMBER] з відповідною частиною відсотків та компенсацій відкритого на ім`я померлого [PERSON] . Ухвалою від 24.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.11.2019 року від відповідача 2 [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Ухвалою суду від 01.11.2019 року витребувано у державного нотаріуса Панікар В.М. Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 13.05.2020 року на виконання ухвали суду від 01.11.2019 року надано копію спадкової справи №260/2019. 20.07.2020 року від сторони позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 26.10.2020 року від сторони позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 04.02.2021 року від відповідача 1 [PERSON] надійшла заява про визнання позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 15.04.2021 року в судовому засідання було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Приватбанк». 01.06.2021 року від представника АТ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення на позовну заяву. 06.07.2021 року від сторони позивача надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви з яких вбачається, що позовні вимоги визнають, просять проводити розгляд справи у їх відсутність. Представник АТ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи письмові пояснення представника АТ «Приватбанк». Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.11.1974 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачем, актовий запис №301, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 07.04.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського району Київської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 138. Звертаючись до суду, позивач просила встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , як дружини та чоловіка в фактичних шлюбних відносинах в період з моменту розірвання шлюбу по день смерті [PERSON] [INFO] . У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)". Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. В підтвердження спільного проживання з [PERSON] , позивачем були надані наступні письмові докази. Так, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] . Відповідно до листа Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зазначено, що станом на 28.02.2019 року із померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту складеного депутатом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.08.2019 року, вбачається, що [PERSON] , після розлучення з [PERSON] , спільно проживали як подружжя та вели спільне господарство. Крім цього, в якості доказів спільного проживання до матеріалів справи долучені сімейні світлини, а також листів з привітаннями. Отже, з представлених доказів судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за однією адресою, під час проживання були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, мають двох спільних дітей. Виходячи з фактичних обставин та враховуючи зібрані у справі докази, а також те, що донька [PERSON] та онук [PERSON] не заперечують факту сумісного проживання, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини у заявлений позивачем період знайшов своє підтвердження в повному обсязі. Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі N 6-2253цс15 зроблено висновок, що "за правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти". Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі N 544/1274/16-ц (провадження N 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі N 490/6060/15-ц (провадження N 61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі N 751/3021/17 (провадження N 61-10778св18). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у померлого [PERSON] були відкритті рахунки [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у АТ «Приватбанк». За ст. 60 ч 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ця норма закріпила так звану «презумпцію спільної сумісної власності подружжя». Відповідно до ст. 61 ч 1 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 70 СК України разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В іншому випадку належить керуватись приписами ст. 60, 61, 69, 70 СК України. Все майно, набуте у шлюбі, вважається спільною сумісною власністю, поки не буде доведено протилежне. Така позиція узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які застосовано в практиці Касаційного цивільного суду, у спорах щодо розподілу майна подружжя: постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс 19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19, провадження № 14-543цс19. З огляду на те, що позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках її чоловіка [PERSON] , внаслідок чого оформити право на спадщину (вказане майно) на цей час можливо тільки у судовому порядку. З огляду на вказане з урахуванням вимог ст.ст. 1218, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України належить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця право особистої приватної власності на наступне спадкове майно: 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк». Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Відтак, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину грошових вкладів з відповідними відсотками, які зберігаються в АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved