Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до відповідача [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200082433 від 06.08.2014 у розмірі 60876, 21 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2648 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 06.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200082433 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 24700 грн, із встановленим строком користування з 06.08.2014 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановленому кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 між ТОВ «ДіджиФінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належними чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитним коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 06.03.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 60876, 21 грн., з яких: 19756, 58 грн заборгованість за кредитом, 41119, 63 грн заборгованість за відсотками. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість, через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 13.04.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач про розгляд справи повідомлявся за допомогою засобів електронного зв`язку, на адресу, яка зазначена у позовній заяві, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 03.05.2023, яка міститься в матеріалах справи. Відповідачу [PERSON] , була направлена судова кореспонденція на його адресу, яка зазначена у позовній заяві, а саме: копія ухвали та позовна заява з додатками до неї, що ним була отримана 10.05.2023 про що свідчить судова розписка, яка мітиться в матеріалах справи. Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, 06.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200082433 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 24700 грн, з встановленим строком користування з 06.08.2014 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановленому кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський». Із витягу з Додатку № 1 до вказаного договору факторингу № 7_БМ вбачається, що ТОВ «Діджифінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200082433 в сумі 41119, 63 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу [PERSON] було направлено претензію щодо добровільної сплати заборгованості за кредитним договором № 200082433, яка відповідно до списку згрупованих поштових рекомендованих листів № 19075-04-204-69 була відправлена [PERSON] . Позивач зазначив, що [PERSON] належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 06.03.2023 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 60876,21 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом -19756, 58 грн, заборгованості за відсотками - 41119, 63 грн. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (договір кредиту). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як зазначалось вище, позивач вказує, що загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед банком становить 60876,21 грн, однак в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду вона нарахована та яка існує дійсна заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а, отже, і правильність нарахування вказаної суми. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, з наданих позивачем документів, не вбачається за можливе встановити розмір заборгованості, власне, - її інування. Тобто вимоги позову залишились недоведеними, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed