Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС по місту Сміла реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис\~\~\~\~\~\~\~\~ № 436. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені. Сім`я носить формальний характер, а тому позивачка просить розірвати її шлюб з відповідачем. При цьому зазначає, що їх спільна неповнолітня дитина проживає з нею, спорів між нею і відповідачем щодо визначення місця проживання дитини наразі не має. А тому просила залишити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю. В судове засідання позивачка не з`явилась, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, на позовних вимогах наполягає, просив судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи то фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювався. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, врахувавши думку сторін, викладену письмово, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони з 23 вересня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 вересня 2006 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 січня 2007 року. Позивачка спільно з відповідачем не проживає, через різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів, відсутність взаєморозуміння та почуттів,\~ фактично сім`я розпалась, що не заперечується відповідачем. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. При вирішенні питання про залишення проживання дитини з матір`ю одночасно із вимогою про розірвання шлюбу суд враховує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Порядок визначення місця проживання дітей врегульований положеннями ст.29 ЦК України та ст.160,161 СК України. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 Верховний Суд вказував, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з кимось із батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Суд зазначає, що у цій справі не вирішується питання про визначення місця проживання спільного сина сторін. Наразі установлено, що на момент розгляду справи спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, доказів протилежного матеріали справи не містять. Після фактичного припинення шлюбних відносин сторін син залишився проживати разом з матір`ю, а тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved