Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

У квітні 2023 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, 07.11.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 3717310718/748908, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. П.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що товариства надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 12.08.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 12082022, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 року до договору факторингу № 12082022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 18 750,00 грн., з яких 5 000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12.08.2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року. На підставі викладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року в розмірі 18 750,00 грн., з яких 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати по справі у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, у якому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та виниклою необхідністю він звернувся до позивача з проханням надати йому грошові кошти, залишивши заявку в особовому кабінеті на сайті компанії. Зазначив, що спілкування із представником позивача велося через інтернет-сайт, де було багато тексту із незрозумілими відповідачу термінами, в деталях оформлення зазначених послуг відповідач не розуміється. Оскільки відповідачу були потрібні кошти, він прийняв пропозицію щодо отримання грошей. Звертає увагу суду, що між ним та позивачем фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. Більш того, розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості. Згодом відповідач зрозумів, що розмір відсотків є необґрунтовано завищеним, про що він не був проінформований в момент отримання коштів. Вважає, що дії ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» підпадають під ст. 19 «Про захист прав споживачів» про нечесну підприємницьку діяльність. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитного договору розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними в особистому кабінеті, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий позивачем примірник пропозиції щодо укладення кредитного договору між сторонами, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Представник позивача - Панченко Д.Ю. направила до суду відповідь на відзив, у якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Представник позивача вважає обставини, викладені відповідачем у відзиві безпідставними та таким, що не повинні братися судом до уваги. Свої заперечення обґрунтовує тим, що укладений кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону, вказаного відповідачем при укладанні кредитного договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту, така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі, тому такий договір вважається таким, що прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Також зазначила, що п. 1.3. кредитного договору № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту з розрахунку 2,5% на добу, тип процентної ставки - фіксована. Із детального розрахунку по кредитному договору № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року вбачається, що у період з 07.11.2021 року по 06.12.2021 року кредит є активним, тіло кредиту 5000,00 грн., відсотки у розмірі 3 750,00 грн. 3 07.12.2021 року по 06.03.2022 року (90 днів прострочення) - кредит є простроченим, тіло кредиту 5000,00 грн., відсотки у розмірі 13 750,00 грн. 3 07.03.2022 року по 11.08.2022 року відсотки не нараховувались, тіло кредиту 5000,00 грн., відсотки у розмірі 13 750,00 грн. Станом на 12.08.2022 року загальна сума заборгованості складає 18 750,00 грн. Також, з метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» про надання детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу, відповіді на запит долучені до відповіді на відзив. Також представником позивача повідомлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним договором, щодо якого виник спір, бо не є первісним кредитором (позикодавцем). У судове засідання представник позивача Панченко Д.Ю. не з`явилася, у відповіді на відзив просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] письмово просив розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.11.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, було підписано Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 3717310718/748908 (далі - Кредитний договір) (а.с. 6-7). Також, 07.11.2021 року відповідачем за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, було підписано Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3717310718/748908, відповідно до якого сторони погодили графік платежів та розмір відсотків (а.с. 8). Пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 6). Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 06.12.2021 року (а.с. 6). Згідно із п. 1.3. Кредитного договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% за добу (а.с. 6). Відповідно до п. 1.8. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.eurogroshi.ua/. (а.с. 6). Згідно із п. 2.4. Кредитного договору обчислення строку користування кредит нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 6). Підписанням цього Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів (п. 6.6 Кредитного договору) (а.с. 7). 12.08.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 12082022 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 10). Згідно із п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 10). Із витягу з реєстру боржників від 12.08.2022 року до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року, вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 18 750,00 грн., з яких 5 000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 13). Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за період з 12.08.2022 року по 31.03.2023 року станом на 31.03.2023 року складає 18 750,00 грн., з яких 5 000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14). Інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 20.04.2023 року № 778/04 підтверджується, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 07.11.2021 року була проведена успішна транзакція на суму 5 000,00 грн. на номер карти, який відповідає номеру рахунку відповідача, зазначеному у Кредитному договорі. Відповідач у відзиві підтвердив отримання ним кредитних коштів у розмірі 5 000,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. ТОВ «ФК «ЄАПБ» звертаючись до суду з позовом зазначало, що [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подавав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), які відповідач використовував для підтвердження підписання вказаного Кредитного договору. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що кредитний договір № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року був підписаний позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано первісними кредитором на номер телефону [NUMBER] , зазначений відповідачем при реєстрації на сайті, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині Кредитного договору міститься код ідентифікатора відповідача, що і є його безпосереднім підписом. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що вищевказаний номер телефону йому не належав. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем Кредитний договір не був б укладеним сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Згідно із вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов Кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем суми заборгованості за Кредитним договором, які містяться в письмовому розрахунку до позову. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із пункту 4.3. Кредитного договору вбачається, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (а.с. 7). Із детального розрахунку по кредитному договору № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року вбачається, що у період з 07.11.2021 року по 06.12.2021 року нараховано відсотки у розмірі 3 750,00 грн., з 07.12.2021 року по 06.03.2022 року (90 днів прострочення) кредит є простроченим, а тому розмір відсотків складає 13 750,00 грн. Починаючи з 07.03.2022 року відсотки не нараховувались. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що вказаний Кредитний договір він не укладав, натомість у відзиві відповідач підтвердив отримання ним кредитних коштів. Відповідачем не спростовано належними доказами наведений позивачем розмір заборгованості, не надано свого контр розрахунку, доказів погашення ним зазначеної заборгованості або доказів визнання вказаного Кредитного договору недійсним. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитного договору розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними в особистому кабінеті, а також на те, що на момент отримання грошових коштів відповідачу не було надано достовірної інформації щодо розміру відсотків суд до уваги не приймає, оскільки вказані посилання спростовуються матеріалами справи. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, оскільки відповідачем до цього часу отримані грошові кошти за вказаним Кредитним договором повернуті не були, суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 3717310718/748908 від 07.11.2021 року у розмірі 18 750,00 грн., з яких 5 000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 684 грн. (а.с. 2). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного та

Outcome: approved