Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.10.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей № 09/21, за яким він передав відповідачу 8920,00 дол. США. За користування коштами згідно умов договору позики відповідач брав на себе зобов`язання повернути всю суму до 01.02.2021 року. 13.06.2019 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення зазначених коштів. Відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає.\~ А тому просить стягнути з відповідача на його користь борг за тілом кредиту, 3 % річних та понесені судові витрати. В уточненій позовній заяві позивач просить остаточно стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8 920,00 дол. США ; 3% річних в період з 01.02.2021р. до 23.02.2022р. включно 552,06 дол. США, та судовий збір у розмірі 3 365,94 грн. (Три тисячі триста шістдесят п`ять гривень 94 копійки). Позивач в судове\~ засідання не\~ з`явився , але надав суду заяву про розгляд справи без його участі наполягав\~ на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти винесення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання жодного разу\~ не з`явився. Будь яких заяв суду не надав . Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 09.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей № 09/21, за яким він передав відповідачу 8920,00 дол. США. За користування коштами згідно умов договору позики відповідач брав на себе зобов`язання повернути всю суму до 01.02.2021 року (а.с.4,5). Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми ( ст. 1047 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання до суду не надано, борг позивачу не повернуто, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованими. Відповідачем не було надано доказів на спростування розміру боргу за договором позики, заявленого позивачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 723/304/16-ц зазначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на частину першу статті 1046 ЦК України, а також частину першу статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц; від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц,№ 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене відповідачем та підлягає захисту, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача основну суму боргу у розмірі\~ 8920,00 доларів США, яка визначена договором позики. Щодо стягнення 3% річних в період з 01.02.2021р. до 23.02.2022р. включно\~ у розмірі\~ 552,06 дол. США то суд приходить до наступного. У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно ст. 625 ЦК України він мусить сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно договору позики\~ укладеному між позивачем та відповідачем не встановлено розмір сплати відсотків, а тому з відповідача слід стягнути 3% річних від простроченої суми\~ заборгованості. Суд розглядає справу виключно\~ в межах позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підляє стягненню\~ 3% річних за заявлений позивачем\~ період з 01.02.2021р. до 23.02.2022р. включно у розмірі 552,06 дол. США Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається пропорційно розміру задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 3 365,94 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 525-526, 530, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved