Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

19 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що [INFO] в смт.Стрижавка Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: 1) житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0520655900:02:004:0011, що належить спадкодавцю згідно рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 14 сесії 21 скликання від 01 квітня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок у приватну власність громадянам, які користуються земельними ділянками в межах території Стрижавської селищної ради народних депутатів». Рішення Стрижавської селищної ради 14 сесії 21 скликання від 01.04.1994 року було прийнято на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року №1592, про що зазначено в даному рішенні, що підтверджується копією вказаного рішення. За життя [PERSON] склав заповіт, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право заповідав [PERSON] . Позивач зазначала, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подала до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом було заведено спадкову справу за №37/2018. 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу було видано на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га за цією ж адресою вона не може, так, як в свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння зазначено, що цілий жилий будинок належить [PERSON] , як пережилому члену колгоспного двору. Крім того, ще за життя в 1994 році спадкодавець розпочав приватизацію земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована в [ADDRESS] . На 14 сесії 21 скликання Стрижавської селищної ради від 01 квітня 1994 року було розглянуто заяву [PERSON] про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, згідно Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» №1592 та на вищевказаній сесії було прийнято рішення про передачу безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Однак, завершити приватизацію [PERSON] не встиг, так як помер. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «в», погреба з шиєю літ. «Д», огорожі №1, воріт з хвірткою №2; право в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0520655900:02:004:0011, відповідно до рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 14 сесії 21 скликання від 01 квітня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок у приватну власність громадянам, які користуються земельними ділянками в межах території Стрижавської селищної ради народних депутатів». Понесені судові витрати позивач залишає за собою. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Білозор О.Л. в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, у вирішення справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, матеріали спадкової справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 02 січня 2018 року). Відповідно до копії заповіту, складеного 24 квітня 2008 року [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] (а.с. 40). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить жилий будинок, що розташований в смт. Стрижавка (а.с. 13). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , про що в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подала до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. заяву про прийняття спадщини. Постановою від 21 лютого 2022 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок з посиланням на неможливість визначити частку в будинку, яка належала спадкодавцю (а.с. 27). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51817601 від 07 травня 2018 року відповідно до спадкової справи № 623784412 [PERSON] є спадкодавцем (а.с. 28). З копії виписики особистого рахунку № [NUMBER] погосподарської книги вбачається, що на період 1980-1981 р.р членами господарства були: [PERSON] (голова), [PERSON] (внук) (а.с. 23). З копії виписики особистого рахунку № [NUMBER] погосподарської книги вбачається, що на період 1983-1984 р.р членами господарства були: [PERSON] (голова), [PERSON] (внук) (а.с. 19). Згідно копії рішення 14 сесії 21 скликанння Стрижавської селищної ради від 01 квітня 1994 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] ві 11 серпня 1988 року житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] як пережилому члену колгоспного двору. Відповідно до листа Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 17 травня 2023 року згідно даних домової книги, за адресою: [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року були відсутні зареєстровані особи. Поряд з тим, з 05.06.1991 року по 4 серпня 1992 року та з 15 грудня 1993 року по день смерті був зареєстрований [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 статті 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено поняття державної реєстрації земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Тобто, у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18). Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно копії рішення 14 сесії 21 скликанння Стрижавської селищної ради від 01 квітня 1994 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати, за його заявою суд залишає за позивачем. Відповідно до ст.ст. 79-1, 81, 125 ЗК України, ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 22, 25, 116, 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved