Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

10.03.2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ у справах дітей та соціального захисту населення Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських (материнських) прав [PERSON] , [INFO] , громадянку України, по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Гаврилівка, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, а також стягнути з відповідача документально підтвердженні судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Представник третьої особи - Відділу у справах дітей та соціального захисту населення Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судове засідання не прибув, натомість надіслав на електронну адресу суду клопотання, в якому підтримав поданий до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав і просив розглянути дану справу у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди позивача, згідно ухвали від 25.07.2023 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що із 16.03.2002 року сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою та син [PERSON] , [INFO] , що досягнув повноліття (а.с.4). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2020 року даний шлюб між ними було розірвано, що підтверджується його копією, долученою до матеріалів справи (а.с.5-6). Також судом з`ясовано, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , тобто позивачем по справі, в [ADDRESS] , що стверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №95 від 06.03.2023 року (а.с.12). Крім того, як перевірено в ході розгляду справи та не спростовано стороною відповідача, мати малолітньої дитини проживає окремо і участі у вихованні та матеріальному утриманні дочки не бере, натомість [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні та вихованні батька. Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.13). Таким чином, відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2022 року, з підстав, наведених у ньому, місце проживання [PERSON] , 24.05.2013 року було визначене разом із її батьком - [PERSON] , [INFO] . Дане рішення суду 06.12.2022 року набрало законної сили (а.с.7-9). Крім того, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2022 року, було ухвалено визнати [PERSON] , [INFO] , громадянку України, тобто відповідача по даній справі, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований в [ADDRESS] (а.с.10-11). Малолітня [PERSON] навчається в 4-Б класі Гаврилівського ліцею Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, що стверджується довідкою в.о. директора даного закладу освіти за №03-09/138 від 06.03.2023 року, з якої також вбачається, що дитина регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується із педагогами, цікавиться шкільним життям дитини. Мати дитини - [PERSON] контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводить і забирає її батько - [PERSON] (а.с.14). Отже, як встановлено судом, позивач самостійно виховує та забезпечує малолітню дочку і здійснює повне її утримання. Останній працює в ДП «Виробниче об`єднання «Карпати», де отримує сталий дохід у вигляді заробітної плати, яка становить близько 8000 грн. на місяць, що стверджується відповідними довідками вказаного підприємства (а.с.17, 18). Стан здоров`я позивача та дочки [PERSON] є задовільним, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідки Парищенської лікарської амбулаторії від 06.03.2022 року (а.с.15, 16). З огляду на викладене, судом достовірно з`ясовано, що відповідач нехтує своїми батьківськими (материнськими) обов`язками відносно малолітньої дитини, після розірвання шлюбу з позивачем припинила цікавитися дочкою та брати участь у її житті, не спілкується з нею та не надає жодної матеріальної допомоги, а 01.05.2021 року взагалі виїхала за межі України і станом на 15.03.2023 року в Україну не поверталась, що підтверджується інформацією, наданою головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що була витребувана судом за клопотанням сторони позивача (а.с.37). Наведені факти в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками, а отже вважає, що з боку [PERSON] має місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За встановлених судом фактичних обставин, суд вважає заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав - обгрунтованими. Враховуючи вище наведене суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , а тому прийшов до висновку, що наявні передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських (материнських) прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів останньої. Судом перевірено, що відповідач [PERSON] , як мати, впродовж тривалого часу малолітньою дитиною зовсім не цікавиться, не займається нею та не виховує. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за №55-5/2023 від 26.04.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , жительку с.Гаврилівка, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначені висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та рішення виконавчого комітету долучені до матеріалів даної справи (а.с.55-56). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінила, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні стороною відповідача, зокрема щодо ухилення відповідача від виконання батьківських (материнських) обов`язків щодо своєї малолітньої дочки, а тому враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved