Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

21.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. В шлюбі між сторонами народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Останнім часом сімейні відносини між позивачем та відповідачкою істотним чином погіршилися в результаті чого зникла гармонія та взаєморозуміння між ними. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки позивач та відповідачка мають відмінні погляди на сімейне життя (спільні права та обов`язки). Подружні відносини між сторонами припинилися, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу між сторонами є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому він вважає за необхідне розірвати шлюб з відповідачкою. Обставини, передбачені ч. 2 ст. 110 СК України (вагітність відповідачки чи недосягнення дитиною одного року, після її народження), які б перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, - відсутні. Позивач вважає, що відсутні підстави для застосування заходів примирення, оскільки спільні відносини між сторонами повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. На дату подання позову позивач перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина й займається лікуванням доньки - [PERSON] , яка потребує постійної медичної допомоги.Позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4000грн. за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.08.2023 року від представника відповідача адвоката Каращенко Ю.В. до Вільшанського районного суду Кіровоградської області надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. відмовити, в зв`язку з недоведеністю. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Маленко О.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просить здійснити розгляд цивільної справи №384/173/23 без участі представника позивача, за наявності відповідних підстав ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву суду не надала. Крім цього з 30.03.2023 року, 11.05.2023 року, 14.06.2023 року, на офіційному сайті Вільшанського районного суду Кіровоградської області розміщено оголошення про виклик [PERSON] як відповідача у судове засідання на 14 год. 00 хв. 24.04.2023 року, на 10 год. 30 хв. 08.06.2023 року, на 11 год. 00 хв. 02.08.2023 року. Представник відповідача адвокат Каращенко Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 22 липня 2021 року сторони зареєстрували шлюб у Печерському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №948, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 22 липня 2021 року (а.с.5). Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] 03.12.2021 року (а.с. 10). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, з березня 2023 року сторони не проживають однією сім`єю. Майнового спору сторонами не заявлено. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбні відносини, сім`я розпалась і існує лише формально, з березня 2023 року не проживають однією сім`єю. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представником позивача, зокрема, вказано розмір витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн.. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено копії таких документів: договір про надання правової допомоги №01-08/03/23 від 08.03.2023 року укладеного між адвокатом Маленко О.В. та [PERSON] ; завдання клієнта №1 до Договору про надання правової допомоги №01-08/03/23 від 08.03.2023 року, укладеного між адвокатом Маленко О.В. та [PERSON], умовами якого передбачено, що гонорар за надання правової допомоги становить фіксовану суму 4000 грн.; платіжна інструкція № 423183794 від 09.03.2023 року на суму 4000 грн., де платником зазначено позивача. Відповідач у справі звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вважає розмір вказаних витрат завищеним, а вимогу про їх стягнення - такою, що не підлягає задоволенню з підстав недоведеності. Просить у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. - відмовити, в зв`язку з недоведеністю. Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30 січня 2023 року № 910/7032/17). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку. Відповідачем не надано суду доказів недоведеності витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4000 грн. витрат на правничу допомогу. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим військовою частиною [NUMBER] 25.06.2015 року (а. с. 12-13). Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved