Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

14.03.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа: комунальне підприємство «Наше місто», про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначено наступне. [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] з 19.02.2002. Іншого житла у володінні не має. Позивачка несе витрати по утриманню майна відповідно до вимог законодавства. Вказана квартира не приватизована. Основним наймачем даної квартири була рідна бабуся позивачки, а саме [PERSON] , яка [INFO] померла. [PERSON] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] та батьком позивача [PERSON] . Отже, після смерті бабусі та батька єдиним фактичним користувачем квартири залишалась позивачка. У зв`язку з тим, що позивачка мала на меті у подальшому звертатись до відповідача з заявою про приватизацію квартири, остання, відповідно до вимог житлового кодексу, звернулась з заявою про переоформлення договору найму на квартиру. Проте, позивачці було відмовлено, що підтверджується відповіддю від 27.02.2023 № Р-62-В. Відповідно до вказаної відповіді було зазначено, що позивачка не є членом сім`ї наймача, а тому відсутні підстави для укладення договору найму з нею. Вважає вказану відповідь незаконною. Позивачка була прописана до квартири ще у 2002 році як донька сина наймача. Тобто, проживає у квартирі вже більше 20 років, окрім того позивачка вселилася у квартиру на законних підставах, як член сім`ї наймача - своєї бабусі, з якою мешкала до дня її смерті, іншого житла не має, а тому позивачка має право користуватись спірною квартирою. Отже, позивачка, будучи членом сім`ї наймача (онукою) та донькою сина наймача і після їх смерті продовжила проживати у займаному жилому приміщенні, а тому має такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, що прямо передбачено нормою ст.64 ЖК України, а тому згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України має право визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення загальною площею 19,95 кв.м, корисною площею 57,5 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати районну адміністрацію по Вознесенівському району Запорізької міської ради змінити договір найму квартири: [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] на нового наймача [PERSON] . Відповідно до відзиву представника районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району Малюк С.М., просить відмовити у задоволені позову [PERSON] у повному обсязі, заначивши, що [PERSON] не є членом сім`ї по відношенню до [PERSON] , яка була наймачем спірної квартири, у розумінні Житлового кодексу України, а отже немає законних підстав для зміни договору найму. Можуть бути визнані членами сім`ї наймача інші особи, які постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До таких осіб, як правило, належать родичі та особи, які перебувають із наймачем у родинних стосунках (фактичне подружжя, особи, шлюб з якими визнано недійсним, опікуни, піклувальники, утриманці). Але слід враховувати, що спільне проживання і ведення спільного господарства не завжди свідчать про наявність єдиної сім`ї, зокрема, зазначені у другій групі особи можуть бути визнані членами сім`ї наймача з урахуванням конкретних обставин, якщо вони ведуть спільне господарство (загальні витрати), надають взаємну допомогу, а також інші обставини, які свідчать про наявність родинних стосунків. Звертає увагу суду на те, що районна адміністрація не оспорює право користування житловим приміщенням позивачки, а отже і не потребує судового захисту прав в цій частині. У своїй заяві позивачка зазначає, що вона є донькою наймача, але у матеріалах, доданих до позовної заяви, міститься копія договору найму на ім`я [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вводить суд в оману, оскільки таке твердження не відповідає дійсності. Оскільки [PERSON] , позивач по справі, не є членом сім`ї наймача у розумінні Житлового права, то законні підстави для зміни договору найму у районної адміністрації відсутні. Задоволення судом даного позову призведе до порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки [PERSON] не є членом сім`ї основного квартиронаймача [PERSON] , та саме факт визнання членом сім`ї повинно бути встановлено у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, а позовна заява не підлягає задоволенню. Відповідно до письмових пояснень представника КП «Наше місто» ЗМР Лупанової Н.В. зазначено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ) передано у господарське відання КП «Наше місто» ЗМР, на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР №494 від 26.08.2016 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання МКП «Основаніє» та передачу у господарське відання КП «Наше місто» та з 01.09.2016 визначив КП «Наше місто» ЗМР виконавцем житлово- комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР №311 від 24.06.2016. У період з 01.09.2016 по 31.10.2017 КП «Наше місто» надавалися відповідні послуги. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя» житловий будинок за адресою [ADDRESS] з 01.11.2017 був переданий в управління Комунальному підприємству «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 22144952. Згідно відомостей, які наявні у Комунального підприємства «Наше місто» щодо особового рахунку [NUMBER] , який було відкрито за адресою [ADDRESS] станом на 01.11.2017 на ім`я [PERSON] , загальна площа квартири 58,73 кв.м., кількість кімнат 2, кількість осіб 2, існує заборгованість за послуги утримання житлового будинку та прибудинкової території перед підприємством станом на 10.04.2023, яка складає 1 413,53 грн. Позивач з метою укладання договору найму спірної квартири на адресу КП «Наше місто» не звертався. Ухвалою судді від 17.03.2023 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа: Комунальне підприємство «Наше місто», про визнання права на користування житловим приміщенням та на укладання договору найму квартири. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа: комунальне підприємство «Наше місто», про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, на підставах зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, та не оспорювалося представниками сторін у судовому засіданні, позивач [PERSON] , з 19 лютого 202 року по теперішній час, зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , несе витрати зі сплати витрат за житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що наймачем вищезазначеної квартири, згідно ордеру на житлове приміщення ( [ADDRESS] ) від 18 лютого 1994 року, зазначено [PERSON] , яка [INFO] померла (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 17.12.2004 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №11192). У вказаному ордері зазначено склад сім`ї: син [PERSON] , який [INFO] помер (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 19.01.2023Шевченківським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №169). Встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 06.01.1982 відділом ЗАГС Жовтневого райвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №15 та копією свідоцтва про одруження [NUMBER] виданого 11.10.2003 відділом РАГС Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №656, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що [PERSON] є її бабусею та будучи членом сім`ї наймача та донькою сина наймача, проживає у вказаній квартирі вже більше 20 років, вселилася на законних підставах, як член сім`ї наймача - бабусі, з якою мешкала до дня її смерті, та після її смерті продовжила проживати у цьому житловому приміщенні. Отже, після смерті наймача [PERSON] та її сина [PERSON] , позивач проживає у вказаній квартирі, та звернулася до відповідача з заявою про переоформлення договору найму цієї квартири. Відповідно до листа районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району від 27.02.2023 №Р-62-В, позивачу було зазначено, що вона не є членом сім`ї наймача, у розумінні ст.64 ЖК України, а тому відсутні підстави для укладення договору найму з нею. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач [PERSON] з 2002 року на законних підставах вселилася та проживала у квартирі [ADDRESS] , це приміщення було і є постійним місцем її проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, таким чином, [PERSON] , як член сім`ї [PERSON] , придбала право на проживання у кв. [ADDRESS] . Зазначене також свідчить про те, що позивач вселилася у вказану квартиру зі згоди наймача [PERSON] . Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Судом встановлено, що позивач тривалий час зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , наймачем якої була її бабуся, має стійкі зв`язки із цим житлом, інше місце проживання у неї відсутнє. Тому суд вважає, що позивач набув у встановленому порядку право користування даною квартирою. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , є «житлом» позивача у розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому його порушені права у вигляді невизнання наймачем даного житла, підлягають захисту. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач була зареєстрована та вселилася до вказаної квартири на законних підставах, після смерті наймача продовжує проживати та користуватися квартирою добросовісно, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved