Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

Позивачка, в особі свого представника - адвоката Скрябіна О.М. звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. У зв`язку із тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя, втратили один до одного почуття любові, взаєморозуміння, з травня 2023 року шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а відтак позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 14.06.2023 позовну заяву було залишено без руху руху з наданням терміну для усунення її недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2023 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представником позивачки разом з позовною заявою та на електронну адресу суду подано клопотання в якому просили суд розглядати справу без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач направив на адресу суду клопотання, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд про їх задоволення та проводити розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 19.04.2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а/з № 566), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а/з № 2083), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до вимог ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою в заяві, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, в якій зазначив про визнання позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного зі сторін, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved