Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

У лютому 2023 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ, інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.10.2022 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва було стягнуто з [PERSON] на користь позивача тіло кредиту за кредитним догвором № б/н від 06.09.2018. Дане рішення набрало законної сили 18.11.2022 року. Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення суду. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою зазначене судове рішення не виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище викладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: - відсотки за обліковою ставкою НБУ за період з 31.01.2020 по 28.02.2021 у розмірі 13537,76 грн. -втрати від інфляції за період з 31.03.2021 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 54577,08 грн; -три проценти річних за період з 31.03.2021 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 9496,01 грн, а всього 66892,49 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2023 року цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 7 березня 2023 позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 34). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надав клопотання про слухання справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2022 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва було стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за кредитним догвором № б/н від 06.09.2018 року. Дане рішення набрало законної сили 18.11.2022 року. Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2022 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно дост.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект) Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно з розрахунком позивачаем загальний розмір заборгованості становить 66 892,49 грн, з яких: - відсотки за обліковою ставкою НБУ за період з 31.01.2020 по 28.02.2021 у розмірі 13537,76 грн. -втрати від інфляції за період з 31.03.2021 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 54577,08 грн; -три проценти річних за період з 31.03.2021 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 9496,01 грн (а.с. 14). У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час. 17.03.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування відсотків, втрат від інфляції та 3% річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється. З огляду на вказані положення судом здійснено перерахунок заявлених позивачем вимог за період з 31.03.2021 по 23.02.2022 та встановлено, що: - за період з 31.03.2021 р. по 23.02.2022 р. втрати від інфляції становлять: 199 916,00 x 1.08818968 - 199 916,00 = 17 630,53 грн; - за період з 31.03.2021 р. по 30.09.2022 р. три проценти річних становить: 199 916,00 x 3 % x 330 : 365 : 100 = 5422,38 грн. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 13537,76 грн, втрати від інфляції у розмірі 17630,53 грн та 3 % річних у розмірі 5422,38 грн, а всього 36 590,67 грн, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial