Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

01.02.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду про визначення підсудності від 24.01.2023 року надійшли для розгляду матеріали цивільної справи №932/91/23 за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач-1, ГУНП в Дніпропетровській області, ГУНП), Департаменту патрульної поліції (далі відповідач-2, ДПП), Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач-3, УПП в Дніпропетровській області, УПП), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, в якому позивач, з урахуванням прийнятої до розгляду ухвалою суду від 05.07.2023 року заяви про зміну розміру позовних вимог від 12.04.2023 року, просить суд: - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, унаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції у розмірі 12000,00 грн; - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач зазначив, що в силу положень статті 1174 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), шкода відшкодовується незалежно від вини службової особи органу державної влади. Факт заподіяння позивачу шкоди підтверджується тим, що працівники поліції перебували при виконанні службових повноважень у нічному чергуванні, та побачивши позивача, пішим ходом на [ADDRESS] , побили його всупереч будь-якій належній правовій процедурі. При цьому суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень настали, що зафіксовано належним чином і підтверджено, зокрема, висновком судово-медичної експертизи. Також позивач посилається на те, що у зв`язку з подією, яка мала місце 17.09.2022 року, йому як судді було заявлено відвід у цивільній справі. Це, за поясненнями позивача, завдало йому душевних страждань та зашкодило його діловій репутації, оскільки він не є пересічним громадянином, а є суддею та, з огляду на свою професійну діяльність, відправляє правосуддя. З урахуванням викладеного вище, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку статей 1173, 1174 ЦК України. 31.03.2023 року у встановлений судом строк представник відповідача-2 Департаменту патрульної поліції подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Так, представник відповідача-2 посилається на те, що незаконними є лише такі дії поліцейських, які суперечать нормам чинного законодавства. Однак, вказуючи на незаконність дій поліцейських, якими нібито позивачу завдано шкоду, він не зазначає яким саме нормам законодавства суперечать дії поліцейських в даному випадку. На думку представника відповідача-1, твердження позивача щодо виникнення у нього певних розладів здоров`я через дії поліцейських є сумнівними та складають враження штучного створення позивачем доказів з метою задоволення його позовних вимог. Відтак позивачем не було доведено у встановленому законом порядку наявність шкоди, про відшкодування якої він просить суд, її розмір, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських та наявністю такої шкоди. Отже, представник відповідача-2 вважає, що на відповідачів не може бути покладено обов`язок щодо відшкодування шкоди, яка нібито завдана їх протиправними діями. 03.04.2023 року у встановлений судом строк представник відповідача-1 подала до суду відзив на позов із запереченнями проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зазначила, що відповідач-1 не визнає позов, вважає його необґрунтованим та безпідставним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Оскільки за обліками ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , серед діючих працівників поліції ГУНП в Дніпропетровській області не значаться. Зазначені особи проходили службу та були працівниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Також представник відповідача-1 зазначила, що працівниками ГУНП в Дніпропетровській області не заподіяно будь-якої шкоди позивачу [PERSON] , а саме заподіяння тілесних ушкоджень, що в свою чергу, виключає наявність правових підстав для цивільно-правової відповідальності ГУНП щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, у зв`язку з неправомірними діями. Таким чином, на думку представника відповідача-1, ГУНП є неналежним відповідачем у справі. Крім того, представник відповідача-1 зазначила, що на теперішній час матеріали кримінального провадження №12022041640000723 не повертались до слідчого відділення відділення поліції №7 ДРУП ГУНП. При цьому, як пояснила представника відповідача-1, позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування йому шкоди, як матеріальної, так і моральної, саме внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень працівниками ГУНП. 17.04.2023 року представник відповідача-2 ДПП подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позивач не надав будь-яких аргументованих доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб і заподіянням такої шкоди. Позивачем не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості прийняття рішення про відшкодування такої шкоди. Тому представник відповідача-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники справи не подали до суду заяв по суті спору. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення позивача до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. При цьому представник позивача наголосила на тому, що позивач не вчинив жодного правопорушення, чого не було зафіксовано і працівниками поліції. Проте йому безпідставно були нанесені ними тілесні ушкодження. Працівники поліції повинні захищати громадян України, а не наносити їм тілесні ушкодження. При цьому побої позивача припинились лише тоді, коли він сказав, що є працівником суду, та сам опору працівникам поліції не чинив. Після цього працівники поліції покинули позивача лежати на землі вночі в комендантську годину, та саме в цей період часу у них були вимкнуті камери з метою уникнення та приховання відповідальності. На відеозаписі видно, що о 00:30 годині по вулиці йде людина це позивач з ліхтариком, та через 3-4 хвилини від`їжджає патрульний автомобіль. Позивач морально страждає, підірвана його ділова репутація, з огляду на розголос події та дописи в соціальній мережі. Тому він звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на загальних підставах порядку ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Представник відповідача-2 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень пояснила суду таким чином, як про це зазначено у відзиві на позов. Також представник відповідача-2 пояснила, що 17.09.2022 року працівники патрульної поліції отримали виклик на 102 щодо побиття судді. На думку представника відповідача-2, позивач здійснює наклеп на працівників поліції. У нічний час в комендантську годину працівники поліції здійснювали патрулювання містом без включених маячків та виявили особу на проїжджій частині. На камерах «Безпечне місто» зафіксовано, що проїжджою частиною рухається особа з ліхтариком, зупиняється патрульний автомобіль. Як пояснила представник відповідача-2, працівники поліції зробили зауваження особі на проїжджій частині та поїхали далі. Потім на камерах зафіксовано як особа йде далі з ліхтариком та тримає телефон у руці. Тому, за твердженнями представника відповідача-2, працівники поліції не били позивача та не робили того, про що вказано у позові, та чого позивачем не доведено. Натомість вони були притягнути до дисциплінарної відповідальності за те, що не користувались камерами та такі були вимкненими у той день події 17.09.2022 року, на яку вказує позивач. Натомість зв`язку з подією, про яку вказує позивач, ним не доведено. Представник третьої особи підтримала правову позицію представника відповідача-2 та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому представник третьої особи вважає, що позивачем не встановлено заподіювача шкоди, наявність моральної шкоди нічим не підтверджена, відсутні підстави для відшкодування шкоди. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.02.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 05.07.2023 року було задоволено клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про зміну розміру позовних вимог, заявлене в усній формі, в цивільній справі, визнано поважними причини пропуску строку на подання заяви про зміну розміру позовних вимог та поновлено позивачу вказаний пропущений строк; прийнято до розгляду змінену редакцію позовної заяви, якою збільшені позовні вимоги позивача, в цивільній справі №932/91/23. Після прийняття до розгляду зміненої редакції позовних вимог, якою збільшений розмір позовних вимог, учасники справи не заявляли клопотань про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та не заперечували проти продовження судового розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання 02.08.2023 року з`явились представник позивача, представник відповідача-2 та представник третьої особи. Представник відповідача-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання. 14.04.2023 року до початку чергового судового засідання представник відповідача?1 Штрихунова А. (в порядку самопредставництва) засобами електронного зв`язку подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача-3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання. При цьому суд враховує те, що Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, представництво інтересів якого у суді здійснює юрисконсульт відділу правового забезпечення управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Кучер Л.А. Суд, заслухавши думки учасників справи, які з`явились у судове засідання, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України, продовжив судове засідання за відсутності інших учасників справи, які не з`явились у судове засідання. Під час судового розгляду справи по суті судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті спору, досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, заслухані заключні слова учасників справи. 02.08.2023 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.09.2022 року оперуповноважений СКП ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області прийняв усну заяву від позивача громадянина України [PERSON] , [INFO] , судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, про кримінальне правопорушення. Відповідно до обставин, повідомлених [PERSON] , зафіксовано, що 17.09.2022 року приблизно о 00:20 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, проходячи біля будинку №15, до нього під`їхав автомобіль «Тойота Пріус», через декілька секунд він побачив, що це автомобіль патрульної поліції. Через деякий час до нього підійшов раніше незнайомий чоловік в поліцейському однострої та з нагрудним жетоном, наніс йому удар в обличчя руками, чим спричинив йому фізичного болю. Вказану усну заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення було зареєстровано та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) 17.09.2022 року, кримінальне провадження №12022041640000723 за ч. 2 ст. 365 КК України, з коротким викладом обставин наступного змісту: 17.09.2022 року до ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , про те, що 17.09.2022 року приблизно о 00:20 годині, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , працівник правоохоронного органу вчинив дії, які виходять за межі наданих йому повноважень та які супроводжувались насильством, чим завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам. Це підтверджується копіями протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.09.2022 року, повідомлення про початок досудового розслідування від 17.09.2022 року, витягу з ЄРДР від 17.09.2022 року. Факт відсутності відеоматеріалів з портативних відеореєстраторів та з автомобільного реєстратора службового автомобіля під час виконання службових обов`язків працівниками УПП у складі екіпажу «Легіон 211» 17.09.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків, підтверджується копіями: листа УПП від 26.09.2022 року №7439/41/19/01-2022 на адресу слідчого СД ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Романенко М., висновку від 18.11.2022 року службового розслідування. За відомостями з довідки про проходження служби в підрозділах ГУНП в Дніпропетровській області від 27.03.2023 року за підписом заступника начальника ВПС УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області Зюзь І., за обліками ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , станом на 27.03.2023 року серед діючих працівників ГУНП не значаться. На підтвердження факту наявності тілесних ушкоджень та проходження, у зв`язку з цим, медичного обстеження, лікування, позивач надав суду копії: медичної документації, датованої 17.09.2022 року, 19.09.2022 року, 21.09.2022 року, а також висновку експерта №2635е про проведення судово-медичної експертизи [PERSON] у період з 21.09.2022 року по 23.09.2022 року, на підставі постанови слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Романенко М. від 21.09.2022 року, кримінальне провадження №12022041640000723, а також фототаблиці. На підтвердження понесення майнової шкоди позивач надав суду рахунок-фактуру від 26.09.2022 року №3Б5007981 на суму 43512,00 грн, постачальник: ТОВ «Золота Баня» Аваль». Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, цей рахунок надано суду на підтвердження саме лікування позивача від заподіяних йому тілесних ушкоджень. Оглядом у судовому засіданні DVD-R-диску, наданого разом з відзивом представником відповідача-2 як відеозапис з камери «Безпечне місто», судом встановлено, що у нічний час доби 17.09.2022 року на проїжджій частині у 00:35 годині стоять у темряві транспортний засіб із включеним світлом фар та людина з ліхтариком. О 00:38 годині службовий автомобіль патрульної поліції від`їжджає. У 00:40 годині людина з ліхтариком продовжує свій шлях проїжджою частиною та телефонує. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, \~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є,\~зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування\~ моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом,\~ моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування\~ моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала\~ моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Отже, за загальним правилом відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органами державної влади діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Так, як було встановлено у ході судового розгляду справи, предметом спору є відшкодування моральної шкоди на підставі положень статей 1173, 1174 ЦК України, а саме відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника. Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою. Тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність саме відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1166, 1167, 1168, 1173, 1174 ЦК України. Для відшкодування як майнової, так і моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий\~зв`язок\~між протиправним\~діянням заподіювача\~шкоди та\~шкодою має\~бути безпосереднім,\~тобто таким,\~коли саме\~конкретна поведінка\~без будь-яких\~додаткових факторів\~стала причиною\~завдання шкоди.\~Об`єктивний\~причинний зв`язок\~як умова\~відповідальності виконує\~функцію визначення\~об`єктивної\~правової межі\~відповідальності за\~шкідливі наслідки\~протиправного діяння.\~Причинно-наслідковий\~зв`язок\~між діянням\~особи та\~заподіянням шкоди\~полягає в\~тому,\~що шкода\~є наслідком\~саме протиправного\~діяння особи,\~а не\~якихось інших\~обставин.\~Проста послідовність\~подій не\~повинна братися\~до уваги. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 09.08.2017 року, справа №908/2138/16, від 12.04.2022 року, справа №686/345/21, від 20.06.2023 року, справа №757/33618/18-ц, які суд враховує на підставі ч.\~4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз викладеного вище, встановлених у ході судового розгляду справи обставин справи, дає суду підстави для висновку про недоведеність позовних вимог ані в частині вимог про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, ані в частині відшкодування моральної шкоди. Судом не було встановлено складу цивільного правопорушення, а висновки суду не можуть базуватися на припущеннях. Оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності заподіяної йому майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями саме відповідачів, їх службових осіб, а також на підтвердження наявності безпосереднього причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювачів шкоди та шкодою, яку зазнав позивач. Тобто позивач не довів суду належними та допустимими доказами те, що протиправними діями посадових або службових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області йому була завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню в порядку статей 1173, 1174 ЦК України, та такі позовні вимоги суд вважає передчасними. Так, суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, бере до уваги те, що за заявою позивача від 17.09.2022 року органом досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) були внесені відомості за фактом вчинення працівником правоохоронного органу дій, які виходять за межі наданих йому повноважень та супроводжувались насильством, чим завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч. 2 ст. 365 КК України. Своєю чергою, відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, регламентовано статтею 1177 ЦК України. Натомість, як пояснила представник позивача у судовому засіданні, та це підтверджується матеріалами справи, на момент судового розгляду справи досудове розслідування за заявою позивача триває, будь-якого процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження або направлення обвинувального акту до суду у кримінальному провадженні не прийнято. Окрім того, Верховний Суд відзначив, що згідно з\~ч. 2 ст. 84\~КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 року, справа № \~761/28347/15-к). При цьому суд відхиляє як безпідставні посилання позивача на те, що йому був заявлений відвід як судді, у зв`язку із відправленням правосуддя у цивільній справі, з підстав подій, що мали місце та зафіксовані в його заяві про вчинення злочину 17.09.2022 року. Оскільки учасники цивільної справи мають процесуальне право, зокрема подавати заяви про відвід головуючого судді, з підстав, визначених законом, а їх вирішення та встановлення наявності або відсутності таких підстав, їх обґрунтованість, є прерогативою суду. Тому подання заяв про відводи не може бути розцінене судом як доказ на підтвердження факту перенесених позивачем душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Відтак доводи позивача з цього приводу суд вважає безпідставними та у суду відсутні правові підстави для їх прийняття до уваги при вирішенні спору. Крім того, у ході судового розгляду справи судом не було встановлено, якими саме діями посадових осіб державних органів, які є відповідачами у справі, позивачу було завдано майнову та моральну шкоду. Суд також враховує те, що хоча на підтвердження факту ушкодження здоров`я позивач і надав суду медичну документацію та висновок експерта у кримінальному провадженні про наявність тілесних ушкоджень, проте судом не було встановлено наявності протиправних дій посадових осіб жодного з відповідачів у цивільній справі відносно позивача та причинного зв`язку між такими діями, шкодою. Мала місце певна послідовність подій, що відбувались 17.09.2022 року, наявність яких встановлена судом, а кримінальне провадження триває. При цьому не підтверджено доводів позивача і під час огляду диску з відеозаписом. Водночас наявність висновку про результати проведення службового розслідування відносно посадових осіб Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, яких було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до яких було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків, також не підтверджує факту заподіяння позивачу тілесних ушкоджень саме посадовими або службовими особами відповідачів. При цьому в рамках кримінального провадження, досудове розслідування в якому ще триває, може бути встановлена наявність або відсутність події та складу злочину. Тим більше суд бере до уваги те, що позивач вказує на подію, що мала місце 17.09.2022 року під час патрулювання працівниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (Петроченков Д.М., [PERSON] , [PERSON] ), проте вони не є працівниками Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, факт чого підтвердив відповідач-1. Водночас Верховний Суд наголосив на тому, що визначаючи поняття «працівник правоохоронного органу», слід виходити не лише з того, виконує чи не виконує конкретний орган правоохоронну функцію, а й з комплексного аналізу норм КК, рішень Конституційного Суду України та положень нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус конкретного органу, де міститься вказівка, зокрема про здійснення цим органом правоохоронної функції (постанова Верховного Суду від 25.10.2021 року, справа №159/1383/17). Тобто позивач, вказуючи на спричинення йому шкоди працівниками патрульної поліції, жодним чином не визначає дій працівників ГУНП в Дніпропетровській області як працівників правоохоронного органу, якими йому було завдано шкоди. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до положень ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Крім того, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд зазначає, що судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed