Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

30 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 листопада 2020 року [PERSON] , який діяв від імені позивача, уклав з відповідачкою договір позики № 23112020/1, за яким передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 124685 грн., що за комерційним курсом долару США на дату укладення договору складало 4378 дол. США, а позичальник зобов`язалась повернути таку ж суму грошей відповідно до графіку платежів з кінцевим терміном повернення 23 травня 2021 року, проте свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим з урахуванням повернутої суми позики, позивач просить стягнути з неї суму основного боргу 2927 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на час складання позовної заяви складає 117958 грн., 3% річних за весь період прострочення - 4285,88 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 07 грудня 2021 року по 06 грудня 2022 року - 172270 грн., всього на загальну суму 294493,88 грн., а також судові. 19 січня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 30 травня 2023 року відповідачка засобами електронного поштового зв`язку надала суду відзив на позовну заяву в якому повідомляє, що позовні вимоги вона визнає частково лише у розмірі основного боргу - 117958 грн. Що стосується нарахування 3 відсотків річних та неустойки, то на період воєнного стану в Україні, а також у 30-денний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за прострочення сплати кредиту; звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені), а також нарахувань за ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційні витрати) та інших платежів, які передбачені договором за прострочення сплати кредиту, а неустойка (штраф, пеня), які були нараховані з 24 лютого 2022 року підлягають списанню, тому нарахування позивачем даних платежів є безпідставним. Також відповідачка просила у зв`язку із скрутним матеріальним становищем розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. 09 червня 2023 року на електрону адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що оскільки відповідачка визнає суму основного боргу - 117958 грн., то дана сума є взаємовизнана сторонами. Проте, посилання відповідачки на те, що вона частково сплачує і зараз борг не відповідають дійсності, оскільки вона припинила виплату боргу з 23 жовтня 2021 року, як зазначено у позові, доказів на підтвердження подальшої сплати боргу не надала. У відповідь на посилання відповідачки про безпідставність нарахування 3% річних та неустойки під час дії воєнного стану, зазначив, що кінцевим терміном повернення боргу є 23 травня 2021 року, з якої обчислювалася неустойка в межах одного року, що передувало зверненню позивача до суду відповідно до висновку, викладеного у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-11цс13 Верховного Суду. У зв`язку цим просив задовольним позовні вимоги у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток на зазначені електронні адреси сторін та смс-повідомлень номери телефонів. В матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, раніше засобами електронного поштового зв`язку зверталася до суду із клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 01 червня 2023 року, оскільки у зв`язку з повномаштабним вторгненням росії на територію України вона вимушена була виїхати за кордон і на даний час перебуває на території Іспанії, повернутися в Україну не може, бо на даний час ідуть ракетні обстріли, але бажає бути присутньою під час розгляду справи, крім того, бажає ознайомитися з матеріалами справи, зокрема із розрахунком заборгованості? тому що частково вона погашала борг, у зв`язку з цим потребує правової допомоги. Причини своєї неявки у судове засідання 11 липня 2023 року вона не повідомила, із клопотаннями не зверталася. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 23 листопада 2020 року [PERSON] , від імені якого діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борісов О.М., передав у власність, а [PERSON] прийняла грошові кошти у сумі 124685 грн., та зобов`язалася повернути таку ж суму грошей без сплати процентів відповідно до графіку платежів з кінцевим терміном повернення позики 23 травня 2021 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель: LancerX, 2008 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] , № кузова: [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рощіною Г.І. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці вказану суму грошей. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення боргу належним чином не виконала у встановлений у договорі строк, сплативши 1451 дол. США у рахунок погашення основного боргу, а з 23 жовтня 2021 року і на даний час ухиляється від виконання зобовязань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням частково виплаченої суми боргу - 1451 дол. США, сума основного боргу склала 2927 дол. США, яка відповідно до положень п. 5.3 договору позики за комерційним курсом долара США, який на день підписання позовної заяви становив 40,3 грн. за 1 дол. США, еквівалентна 117958 грн. Вказану суму боргу за основним зобов`язанням відповідачка визнала. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Під час укладання договору позики сторони домовилися, що за несвоєчасне повернення суми позики або її чергової частини позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 550 грн. за кожний календарний день існування заборгованості (п.7 договору позики). Отже, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім суми боргу, стягнути з відповідачки неустойку у розмірі 550 грн. за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, починаючи з 07 грудня 2021 року по дату звернення до суду - 06 грудня 2022 року за 365 днів складає 200750 грн. та з урахуванням часткової сплати відповідачкою неустойки у розмірі 28480 грн., позивач просив стягнути неустойку у розмірі 172270 грн. Інфляційні витрати позивач розраховував за час прострочення з 23 жовтня 2021 року по 06 грудня 2022 року, виходячи із суми боргу 117958 грн., які склали 4265,88 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови виконання зобовязань за договором. Разом з тим, суд вважає що заявлений розмір пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції не відповідає діючим на теперішній час вимогам закону. Так, відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб . Таким чином, враховуючи вказану норму, вимога про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню за наступним розрахунком: по стягненню 3% річних за період з 23.05.2021 по 23.02.2022 - 2 685,56 грн (117 958,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 277 (кількість днів) / 365 (днів у році); по інфляційним втратам за період з 23.05.2021 по 23.02.2022 - 7 874,58 грн. (117 958,00 грн. (сума боргу) ? 106,676%(100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60%) (сукупний індекс інфляції) / 100% - 117 958,00 грн. (сума боргу)). Щодо розміру пені, то в цій частині вимога також підлягає частковому задоволенню, оскільки за період з 07.12.2021 р. (як визначив позивач) по 23.02.2022 вона складає - 43450 грн (550 грн.?79 днів), а з урахуванням сплати її частини, про що вказав позивач у своїх розрахунках, остаточно підлягає стягненню сума у розмірі - 14970 грн (43450 -28480). Таким чином, сума заборгованості складає - 143488,14 грн ( 117958 (основний борг) + 7874,58 (інфляційні втрати) +2 685,56 (3% річних)+14970 (пеня). Відповідачка просила розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців у урахуванням скрутного матеріального становища: відсутність доходів, перебування за кордоном у зв`язку з бойовими діями на території України, відсутність коштів на рахунках,та вказуючи про часткову сплату боргу. Проте у задоволенні даного клопотання слід відмовити, оскільки суду не надано доказів на підтвердження матеріального стану відповідачки, тоді як рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Також суд звертає увагу на те, що повернення боргу мало відбутися ще 23.05.2021 тобто за 9 місяців до початку повномасштабного вторгнення на територію України. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі -1434,88 грн.

Outcome: partial