Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

У липні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути: заборгованість за надані послуги у загальному розмірі 112816,81 грн.; витрати, пов`язані з отриманням довідки 33,00 грн. з ДРРП та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% становить 112816,81 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2022 року позовні вимоги комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено. У квітні 2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява представника заявника [PERSON] - адвоката Крепеля Д.І. про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року заяву представника заявника [PERSON] - адвоката Крепеля Д.І. про перегляд заочного рішення від 27 квітня 2022 року по справі №761/25303/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2022 року по цивільній справі №761/25303/21 та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У червні 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого остання вказувала, що позивач не наводить доказів щодо порушення його прав з боку відповідача та звернувся до суду з позовом поза межами строків позовної давності. Також вказала, що вона не користувалась та не користується послугами позивача із гарячого водопостачання та опалення, оскільки з 18.03.2005 року в квартирі встановлений лічильник та двухконтурний газовий котел для опалення та нагріву гарячої води. Лічильник до 2019 року включно проходив повірку. Таким чином, вказує, що відомості позивача про надання централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання відповідачу саме позивачем не відповідають дійсності, у зв`язку з використанням відповідачем індивідуальних засобів опалення та нагріву води за допомогою власного газового котла та нарахування за послуги за газопостачання відповідно до показників газового лічильника. Враховуючи викладене просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. До матеріалів відзиву, відповідачем також було долучено заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача в межах 3 років від дати звернення до суду (липень 2021 року) та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за період до липня 2018 року. Позивач не скористався правом на подання відповіді на вказаний відзив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого, опалення та централізоване постачання гарячої води (далі - послуги) регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (надалі - Договір). З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого 10.03.2004 року. В обгрунтування позовних вимог, позивач вказує, що квартира, яка належить відповідачу під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). У відзиві на позовну заяву, відповідач вказувала на те, що не користується послугами позивача із гарячого водопостачання та опалення, оскільки з 18.03.2005 року в квартирі встановлений лічильник та двухконтурний газовий котел для опалення та нагріву гарячої води. Суд погоджується з такими доводами, виходячи з наступного. З наданих відповідачем документів вбачається, що будівельні роботипо переобладнанню квартири виконувались згідно з розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.01.2005 року за №129, згідно з яким [PERSON] за власний рахунок надано дозвіл замовити та погодити у встановленому законом порядку проектну документацію на перепланування квартири [ADDRESS] . На замовлення [PERSON] , ПП «СОВА» було розроблено робочий проект газопостачання квартири [ADDRESS] № 298 від 28.02.2005 року, який відповідає технічним умовам та затверджений ВАТ «Київгаз» за підписом першого заступника голови правління 03.03.2005 року. Згідно будівельного паспорту внутрішньобудинкового газообладнання, змонтованого ВК «Енергоеколог» відповідно до проекту НР-6-10-05 ПП «СОВА» за адресою: [ADDRESS] , внутрішньобудинкове газообладнання, включаючи газопровід, змонтовано відповідно до проекту. Випробування на міцність газопровід витримав. Згідно акта приймання газообладнання для проведення комплексного випробування (ДБН В.2.5-20-2001 с. 279) від 21.03.2005 року в складі комісії встановлено, що генеральним підрядником ВК «Енергоеколог» пред`явлено до приймання для проведення пуско-наладжувальних робіт газообладнання - газопостачання кв. [ADDRESS] , встановлено котел «Vaillant -24», плита ПГ-4 та лічильник газу G-4РЛ, змонтовано 14 пм газопроводу, встановлено 4 запірних пристрої. Проект № НР-6-10-05, розроблений ПП «СОВА». Будівництво системи газопостачання здійснювалось в терміни - 17.03.2005 року - 18.03.2005 року. Документація на закінчений будівництвом об`єкт пред`явлена в обсязі. Передбаченому ДБН В 2.5. «Газопостачання» і «Правилами безпеки систем газопостачання України». Будівельно-монтажні роботи виконані в повному обсязі згідно за проектом і вимогами ДБН В.2.5. Пред`явлене газопостачання вважати прийнятим 21.03.2005 року для проведення комплексного випробування пуско-налагоджувальних робіт. Згідно відомості включення газу в квартирі [ADDRESS] підтверджено, що в квартирі було встановлено лічильник газу, двухконтурний газовий котел «Vaillant 24 квТ -Турбо». Лічильник опломбовано пломбою «Київгаз». Здійснено пуск газу та опломбування газового лічильника майстром ВАТ «Київгаз». Згідно довідки ВАТ «Київгаз», яка видана [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , в квартирі з 18.03.2005 року встановлено лічильник та двухконтурний прилад. Опалення та гаряче водопостачання здійснюється за рахунок газу. За таких обставин стороною позивача є доведеним факт відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання належної їй квартири та наявність індивідуальної системи опалення та підігріву гарячої води. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). КП «Київтеплоенерго» не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] . Посилання позивача на те, що після укладення договору цесії від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного з ПАТ «Київенерго», Комунальне підприємство набуло право вимоги до відповідача за спожиті послуги централізованого опалення, що підтверджується додатком до договору КП «Київтеплоенерго» не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеним. Враховуючи наведене у відповідача були відсутні підстави для нарахування коштів за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, так як такі послуги останнім не надавались. З приводу доводів позивача про те, що відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України, в редакції 2003 року, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на права приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 № 1268) (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 № 169, який набув чинності з 09.12.2007) (далі - Порядок). До набрання чинності вказаних нормативно-правових актів будь-яких заборон на відключення окремих квартир у багатоквартирних будинків від центрального опалення не існувало, а виконання робіт по відключенню від мереж ЦО та ГВП відбувалось згідно законодавства про містобудування, діючого на той час. Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», в редакції 20.04.2000 р. встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі в т.ч. рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевого державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування. Статтями 13,14 Закону України «Про основи містобудування», в редакцій чинній станом на 16.11.1992 року та 07.03.2001 року, визначено, що компетенцію виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в сфері містобудування до яких було віднесено видачу у встановленому порядку забудовниками архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, дозволів на проведення цих робіт, а також проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством. З матеріалів справи слідує, що будівельні роботи по переобладнанню квартири відповідача виконувались на підставі розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.01.2005 року за №129. За таких обставин, відключення спірної квартири від центрального опалення та гарячого водопостачання води відбулось у березні 2005 року у відповідності до законодавчих норм, які діяли на час проведення переобладнання квартири. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право. З огляду на викладене, встановивши факт ненадання позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачу з березня 2005 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим у позові слід відмовити. З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18), позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: dismissed