Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

21 березня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 114 200, 65 грн; стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу правову допомогу у розмірі 7000 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/9511/19 було розірвано шлюб між ними. 01 червня 2021 року рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/9838/19 було вирішено: стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , виданий 16 лютого 2009 року Татарбунарським РВ ГУМВС України Одеської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , видний 13 січня 2016 року Білгород - Дністровським РВ ГУДМС України в Одеській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн щомісяця, починаючи з 05.11.2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ». Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головним державним виконавцем Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Чекерською Ларисою Валеріївною, встановлено, що станом на 31 січня 2022 рік у відповідача [PERSON] , згідно виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області, наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 114 200, 65 грн. Вважає, що відповідач будучи обізнаним про свої обов`язки щодо утримання дитини, умисно здійснює дії щодо ухилення від сплати аліментів, що в свою чергу і призвело до наявності такої великої заборгованості. Фактично рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року встановлено факт вчинення відповідачем умисних дій, що спрямовані на те, щоб уникнути від обов`язку достатнього матеріального забезпечення своєї дитини. Вважає, що загальна сума несплати аліментів за період з 05.11.2019 року по листопад 2021 року складає 528863, 31 грн. (відповідно до розрахунку позивача: за листопада 2019 рік - 34363, 31 грн.; за грудень 2019 рік - 38100, 00 грн; за січень 2020 рік - 36550, 00 грн; за лютий 2020 рік - 35100, 00 грн.; за березень 2020 рік - 33 550, 00 грн; за квітень 2020 рік - 32050, 00 грн.; за травень 2020 рік - 30500, 00 грн; за червень 2020 рік - 29000, 00 грн.; за липень 2020 рік - 27450, 00 грн; за серпень 2020 рік - 25900, 00 грн.; за вересень 2020 рік - 24400, 00 грн.; за жовтень 2020 рік - 22850, 00 грн.; за листопада 2020 рік - 21350, 00 грн; за грудень 2020 рік - 19800, 00 грн; за січень 2021 рік - 18250, 00 грн; за лютий 2021 рік - 16850, 00 грн; за березень 2021 рік - 15300, 00 грн; за квітень 2021 рік - 13800, 00 грн.; за травень 2021 рік - 12250, 00 грн; за червень 2021 рік - 10750, 00 грн; за липень 2021 рік - 9200, 00 грн; за серпень 2021 рік - 7650, 00 грн.; за вересень 2021 рік - 6150, 00 грн; за жовтень 2021 рік - 4600, 00 грн; за листопада 2021 рік - 3100 грн.) Відповідно до приписів ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, станом на 31 січня 2022 року сума пені складає 114200, 65 грн, яку вона просить стягнути з відповідача, тому і звернулася з вказаним позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, представник відповідача 26 липня 2022 року надав відзив до суду про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів, просить суд в задоволені позовних вимог відмовити. Свою незгоду з позовними вимогами обґрунтовує тим, що вини [PERSON] у виникненні заборгованості не має. Так, 01 червня 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено рішення, яким з нього вирішено стягувати аліменти у розмірі 5000 грн щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення не набрало законної сили і на дане рішення була подана апеляційна скарга. 18 жовтня 2021 року Одеським апеляційним судом його апеляційна скарга - залишена без задоволення. Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП № [NUMBER] боржником [PERSON] було сплачено аліменти в межах виконавчого провадження щомісячно в наступному порядку: в грудні 2021 року - 10 000, 68 грн; в січні 2022 року - 10132, 00 грн; в лютому 2022 року - 6000, 00 грн; в квітні 2022 року - 12 000, 00 грн; в травні 2022 року - 5500, 00 грн; в червні 2022 року - 5911, 30 грн; в липня 2022 року - 41970, 50 грн + 65320, 00 грн. Станом на 20 липня 2022 рік заборгованість по аліментах відсутня. Вважає, що заборгованість виникла не з його вини, а з тривалим розглядом даної справи. Більш того, за весь час розгляду справи у судах відповідач допомагав колишній дружині матеріально, давав кошти на одяг для дитини, продукти харчування. Дитина майже рік знаходилася на утриманні [PERSON] , проживаючи за адресою в його матері: [ADDRESS]. Позивач створила нову сім`ю, проживає у свого співмешканця і не надає належного вихованні дитини. 11 жовтня 2022 року представник відповідача надав до суду клопотання про стягнення з позивачки на користь [PERSON] судові витрати на правову правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справи 22 березня 2022 року Ухвалою судді Шевчук Ю.В. заявлений самовідвід від розгляду вказаної справи. (а.с. 32-33) 25 березня 2022 року, відповідно до розпорядження № 41, здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи. (а.с. 34) 25 березня 2023 року, відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена судді Прийомової О.Ю. (а.с. 35) 28 березня 2022 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін та витребувані докази по справі. (а.с. 36-39) 20 січня 2023 року відповідачем надана заява про відвід судді. (а.с. 137) 23 січня 2023 року Ухвалою суду вказана заява визнана необґрунтованою та заява адвоката про відвід судді передана до канцелярії суду для визначення судді який буде вирішувати питання про відвід судді. (а.с. 139-140). 06 лютого 2023 року Ухвалою судді Анісімової Н.Д. відмовлено представнику відповідача в задоволені заяви про відвід судді. (а.с. 144-145) 21 червня 2023 року Ухвалою суду заяву представника позивача про виклик свідка було залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримав та наполягав на їх задоволені, вказуючи, що заборгованість виникла з вини відповідача, тому з нього повинна бути стягнута пеня за весь час прострочення сплати аліментів. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просить суд в задоволені позовних вимог відмовити, вказуючи, що вини відповідача у виникненні заборгованості немає, оскільки після набрання рішення законної сили, розгляду справи Одеським апеляційним судом, відкриття виконавчого провадження 25 листопада 2021 року на виконання рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду, виданого виконавчого листа 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом, після повідомлення його виконавцем, він одразу приступив до виконання зобов`язання зі сплати аліментів та станом на 20 липня 2022 року заборгованість зі сплати відсутня, а ствердження позивача про виникнення заборгованості з 2019 року з його вини є недоведеними. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/9511/19 шлюб між ними було розірвано. 01 червня 2021 року рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/9838/19 було вирішено: стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , виданий 16 лютого 2009 року Татарбунарським РВ ГУМВС України Одеської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , видний 13 січня 2016 року Білгород - Дністровським РВ ГУДМС України в Одеській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн щомісяця, починаючи з 05.11.2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ». (а.с. 10-11) Зазначене рішення суду набрало чинності 18 жовтня 2021 року у зв`язку з наданням відповідачем апеляційної скарги. 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом виданий виконавчий лист № 495/9838/19. 25 листопада 2021 року виконавче провадження було відкрито. 25 січня 2022 року боржника особисто було ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження, в тому числі вручено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що останній підписався особисто будучи на прийомі у державного виконавця, що підтверджується листом начальника Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26 червня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 лютого 2022 року, наданий головним державним виконавцем, станом на 31 січня 2022 року заборгованість складає в сумі 114 200, 65 грн. (а.с 18) Відповідно листа начальника Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 липня 2022 року, зазначено, що у відділі перебуває виконавче провадження за № АСВП: ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000, 00 грн щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Згідно матеріалів виконавчого провадження, а саме: розрахунку зі сплати аліментів від 20 липня 2022 року, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] , згідно виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000, 00 грн щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , станом на 20 липня 2022 року - відсутня. (а.с. 76) Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП № [NUMBER] боржником [PERSON] було сплачено аліменти в межах виконавчого провадження щомісячно в наступному порядку: в грудні 2021 року - 10 000, 68 грн; в січні 2022 року - 10132, 00 грн; в лютому 2022 року - 6000, 00 грн; в квітні 2022 року - 12 000, 00 грн; в травні 2022 року - 5500, 00 грн; в червні 2022 року - 5911, 30 грн; в липня 2022 року - 41970, 50 грн + 65320, 00 грн. Станом на 20 липня 2022 рік заборгованість по аліментах відсутня. Позивач вважає, що відповідач будучи обізнаним про свої обов`язки щодо утримання дитини, умисно здійснює дії щодо ухилення від сплати аліментів, що в свою чергу і призвело до наявності такої великої заборгованості. На підтвердження вказаних стверджень надав до суду рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 01 червня 2021 року; лист банку «Південний» про наявність у відповідача рахунку з додатком щодо руху грошових коштів за період з 01.08.2016 р по 25 червня 2020 рік; розрахунок заборгованості від 01 лютого 2022 року; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 серпня 2021 року. Заперечуючи винні дії відповідача у виникненні заборгованості з листопада 2019 року по листопад 2021 року, відповідачем надані до справи: розрахунок заборгованості від 11.05.2022 року, відповідно до якого боржником було сплачено аліменти з грудня 2021 рік по травень 2022 рік; квитанції на підтвердження сплати заборгованості по аліментах; ухвала суду від 28 березня 2022 року, відповідно до якої за його заявою про розстрочення виконання рішення суду йому було відмовлено; копію апеляційної скарги на ухвалу суду; звернення відповідача до Мологівської сільської ради щодо здійснення перевірки цільового витрачання коштів на аліменти; трудовий договір укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , згідно до якого він прийнятий на роботу продавцем - консультантом; наказ №2 від 21 січня 2022 року про прийняття [PERSON] з 24 січня 2022 року на роботу в якості продавця - консультанта з окладом 6500 грн; свідоцтво про шлюб з [PERSON] ; направлення виконавчої служби листа до ФОП [PERSON] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 квітня 2022 року; постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 квітня 2022 року; повідомлення ФОП [PERSON] про звільнення [PERSON] з посади з 31січня 2022 року, тому стягнення не проводилось та про те, що 04 травня 2022 року вона як ФОП була закрита; виклик державного виконавця від 08 квітня 2022 року; лист начальника відділу державної виконавчої служби від 21 липня 2022 року про відсутність заборгованості; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 20 липня 2022 року, відповідно до якого заборгованість відсутня квитанції про сплату заборгованості у повному обсязі; Постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охотною зброєю від 20 липня 2022 року; Постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортним засобом від 20 липня 2022 року; Постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 липня 2022 року; Постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 20 липня 2022 року; Постанови про скасування заходів примусового виконання від 20 липня 2022 року; заяву [PERSON] , відповідно до якої її онук знаходився у неї з 07 листопада 2020 року по 30 грудня 2020 року; в 2021 році знаходився у неї на протязі літа; з 21 січня 2022 року по 08 лютого 2022 року онук також знаходився у неї на повному її та [PERSON] утриманні; копії скарг на бездіяльність посадових осіб; лист державного виконавця від 08 серпня 2022 року, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 липня 2022 року - відсутня; листи до Мологівської сільської ради; посвідчення [PERSON] , що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання; довідку до акту огляду МСЕК. Нормативне обґрунтуванням, оцінка аргументів сторін, висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Відповідно до ст. 196, 197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Відповідно до Правової Позиції ВС, справа № 278/725/20, провадження № 61-690св21 Верховний Суд зазначив: «стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів». Враховуючи докази надані учасниками справи, беручи до уваги розрахунки заборгованості позивача та відповідача зі сплати аліментів по виконавчих провадженнях, того, що з часу прийняття рішення Білгород - Дністровським судом 01 червня 2021 року, відкриття виконавчого провадження 25 листопада 2021 року, ознайомлення відповідача з ним 25 січня 2022 року, останнім сплачувались аліменти щомісячно з грудня 2021 рік по липень 2022 рік та станом 20 липня 2022 рік заборгованість по аліментам відсутня, суд вважає, що в діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, за окреслений позивачем період з листопада 2019 рік по листопад 2021 рік, доказів позивачем, що саме з винної поведінки позивача утворилась заборгованість за період з листопада 2019 року по листопада 2021 рік, ухилення відповідача від виконання рішення суду позивачем до суду не надано. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідача виникла за рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 01 червня 2021 року, відповідно до якого з відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини з часу звернення позивача до суду, тобто з 05 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. З часу відкриття виконавчого провадження, відповідач вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає. Отже, на основі повно та всебічно досліджених доказів, на підставі вимог чинного законодавства та із правозастосуванням до даних правовідносин позиції ВСУ, не виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору щодо подання позову про стягнення аліментів, необґрунтованістю її позовних вимог, віднести витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення витрат, пов`язаних з наданням правової правничої допомоги, суд приходить до наступного: До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат як витрати, пов`язані із розглядом справи та за загальним правилом підлягають розподілу між сторонами. За приписами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 29.05.2023 року по справі №336/5109/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співвмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини перша-шоста статті 137 ЦПК України). Крім того, слід наголосити, що у постанові Великої Палати у справі №910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно із додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, пункт 269). Суд звертає увагу сторін, що процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19,в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Правничу правову допомогу в даній справі відповідачу надавав адвокат Шаркевич В.Т., що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 10.01.2022 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером. На підтвердження розміру витрат, які відповідач поніс за надання йому правової допомоги під час розгляду справи, представник відповідача надав клопотання в якому здійснив розрахунок вказаних витрат та надав квитанцію про сплату № 14, складеною ним. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. В свою чергу, суд враховує, що судові витрати на отримання правової допомоги у заявленому представником відповідача розмірі 10 000,00 грн не відповідають принципу розумності та пропорційності, та не є співмірними зі складністю справи, що розглядалася та часом, витраченим адвокатом відповідача на підготовку до судових засідань по даній справі. Суд звертає увагу сторін, що справа відкрита в порядку спрощеного позовного провадження, є не складною. Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом під час розгляду даної справи фактично було складено всього декілька процесуальних документів, відзив на позовні вимоги та клопотання про залучення доказів, інші заяви про відкладення розгляду справи, заява про відвід на 1 арк. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку щодо неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу та вважає, що критерій розумності їх розміру для розподілу між сторонами не дотриманий. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача, стягнувши з позивача на його користь витрати, пов`язані з наданням правової правничої допомоги у розмірі 3000 грн, а отже клопотання підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial