Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив змінити пункт 3.1. договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів від 27 листопада 2017 року, виклавши його в наступній редакції: «3.1. На утримання дитини батько зобов`язується до 20 (двадцятого) числа щомісячно передавати матері 2 500 грн до досягнення дитиною 18 років. Якщо донька [PERSON] після досягнення повноліття продовжуватиме навчання і у зв`язку з цим потребуватиме матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати доньку [PERSON] до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу». Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2010 року, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивч зазначає, що ще до розірвання шлюбу 27 листопада 2017 року між ними був укладений договір про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплати аліментів, який посвідчений приватним нотаріусом. Однак відповідач, починаючи з 2017 року по теперішній час, усупереч умовам договору систематично перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з їхньою спільною дочкою, у зв`язку з чим, він неодноразово звертався з письмовими заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва віл 11 березня 2021 року, яке набрало законної сили, було задоволено його позов про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та зобов`язано відповідача не чинити батькові перешкоди у спілкуванні з дочкою, однак до цього часу відповідач чинить перешкодити позивачу у спілкуванні з дитиною. Отже позивач вважає, що систематичні дії відповідача, направлені на умисне порушення умов укладеного між ними договору, що значною мірою позбавили його того, на що він розраховував при укладенні такого договору. Крім того, пунктом 3.1. вищевказаного договору визначено, що на утримання дитини він зобов`язується до 20 числа щомісячно передавати відповідачу по 5 000 грн до досягнення дитиною 18 років, а у випадку навчання дитини у вищому навчальному закладі з денною формою навчання - сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. Вважає, що визначений вказаним пунктом договору обов`язок позивача сплачувати аліменти на дочку до закінчення її навчання у вищому навчальному закладі з денною формою навчання, незалежно від можливості позивача сплачувати аліменти на той час, коли дочка буде навчатись, суперечить положенням статті 199 СК України, якою визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Крім того, невідповідність пункту 3.1. договору вимогам статті 199 СК України проявляється ще й в тому, що накладення на позивача обов`язку сплачувати аліменти на дочку, яка продовжує навчання, не враховує того з ким саме з батьків буде у майбутньому проживати дочка на момент її навчання. Відтак, вищевказані положення договору потребують їх зміни з метою їх відповідності вимогам статті 199 СК України. Окрім цього, позивач вказує, що неодноразово повідомляв відповідача про те, що у 2019-2021 роках його майнове становище значно погіршилось, а сімейне становище змінилось. Наразі він проживає однією сім`єю разом з цивільною дружиною [PERSON] та її двома неповнолітніми синами віком 17 років та 4 роки. Тривалий час у зазначений період він перебував у пошуках роботи, на обліку в центрі зайнятості та отримував лише допомогу по безробіттю. Крім того, у квітні 2021 року його батьку було діагностовано рак сечового міхура, у зв`язку з чим виникла необхідність фінансово допомагати батькові з лікуванням, яке є тривалим та дороговартісним, оскільки останній не може працювати. Враховуючи вищевикладене, оскільки він не має можливості продовжувати сплачувати аліменти на дочку в розмірі 5 000 грн щомісячно, який визначений пунктом 3.1. договору, він звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладення додаткового договору, відповідно до якого пункт 3.1 викладено у наступній редакції: «3.1. На утримання дитини батько зобов`язується до 20 (двадцятого) числа щомісячно передавати матері 2 500 грн до досягнення дитиною 18 років. Якщо донька [PERSON] після досягнення повноліття продовжуватиме навчання і у зв`язку з цим потребуватиме матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати доньку [PERSON] до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу». Крім того, він неодноразово повідомляв відповідача по телефону про направлення їй вищевказаної пропозиції, однак вона уникла отримання листа та його було повернуто позивачу. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2022 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволеного клопотання сторони позивача про виклик свідка. Крім того, 08 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29 червня 2023 року на електронну пошту суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких зазначила, що у зв`язку з тим, що між батьками не досягнуто домовленності з аліментних питань, місця проживання дитини та її виховання, суд не вправі судовим рішенням вносити зміни в договір. Зокрема, до сімейних відносин не можуть застосуватися норми ЦК України, які не узгоджуються із суттю сімейних відносин. Крім того, звернула увагу, що позивач просить зменшити розмір до 2 500 грн, в той час як встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 2 833 грн. Враховуюче наведене, просила відмовити в задоволенні позову. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях. Вислухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що 19 червня 2010 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . З початку 2017 року по теперішній час позивач і відповідач як подружжя разом не проживають, що не заперечувалось сторонами. 27 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною-Марченко О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 113. Відповідно до пункту 1.2. договору сторони визначили місцем проживання дитини місце проживання матері. На момент укладення договору місце проживання матері зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . У випадку зміни свого місця проживання мати зобов`язується попереджати про це батька із зазначенням нового місця проживання дитини не пізніше одного місяці з моменту зміни місця проживання. Згідно з пунктом 3.1. договору на утримання дитини батько зобов`язується до 20 (двадцятого) числа щомісячно передавати матері по 5 000 грн до досягнення дитиною 18 років. А у випадку навчання дочки - [PERSON] у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. На виконання умов договору, укладеного між сторонами, позивач щомісячно сплачував 5 000 грн аліментів. Договором також визначено, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку (пункт 4.3 договору). Згідно з пунктом 4.4. договору всі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Позивач вказує, що у вересні 2021 року, у зв`язку із значним погіршенням майнового стану, він надіслав відповідачу пропозицію про укладення додаткового договору, в якій пропонував змінити редакцію пункту 3.1. договору щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього, однак конверт повернувся без вручення, будь-якої відповіді від відповідача не надходило, тому він звернувся до суду з указаним позовом. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що в нього погіршилось матеріальне становище та змінився сімейний стан. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було належними і допустимими доказами доведено факт того, що його матеріальне становище значно погіршилось й він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному пунктом 3.1 договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів. Так, відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 дохід позивача за 2017 рік становив 312 047,12 грн (з січня по лютий він отримував 430 грн щомісячно, з березня по листопад - 31 100 грн щомісяця, у грудні - 31 287,12 грн), за 2018 рік - 401 067,20 грн (у січні - 31 099,24 грн, з лютого по березень - 31 100 грн щомісяця, з квітня по жовтень - 34 170 грн щомісяця, у листопаді - 34 169,40 грн, у грудні - 34 408,56 грн), а за 2019 рік 127 977,27 грн (з січня по березень - 34 170 грн щомісячно, у квітні - 5 104,08 грн, з травня по вересня дохід не отримував, у жовтні - 4 363,64 грн, з листопада по грудень - 8 000 грн щомісячно). Зі змісту довідки про доходи від 31 березня 2021 року № 02/03/21 вбачається, що [PERSON] працює у представництві «Донгсонг інжиніринг Ко. ЛТД» на посаді лаборанта з фізико-механічних випробувань та за період з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року отримав дохід в сумі 48 000 грн, з якого було утримано податків 9 360 грн. Щомісяця позивач отримував 8 000 грн, з яких утримувалося 1 560 грн податків, тобто фактично отримував 6 440 грн. Разом з тим, з довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 вбачається, що у січні-березні 2020 року позивач отримував 8 000 грн щомісяця, у квітні - 14 000 грн, у травні-липні 2020 року отримував 8 000 грн щомісячно, у серпні - 7 683,86 грн, у вересні - 7 677,56 грн. У квітні 2021 року позивач отримував 7 254,55 грн, у травні-вересні 2021 року - 15 960 грн щомісячно, у жовтні - 15 281,98 грн, у листопаді - 15 552,23 грн, у грудні - 16 045 грн. З довідки № 00000000000246 від 16 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] з 19 квітня 2021 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-південь». На даний момент обіймає посаду інженер. Дохід за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року склав 51 726,57 грн (з січня по березень отримував 6 440 грн щомісячно, у квітні - 6 347,26 грн, з травня по червень - 6 589,71 грн щомісяця, у липні - 6 290,18 грн, у серпні - 6 589,71 грн). Відповідно до довідки № 00000000000025 від 06 лютого 2023 року [PERSON] з 19 квітня 2021 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-південь». На даний момент обіймає посаду інженер. Дохід за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2023 року становить 38 639,67 грн (з серпня по вересень отримував 6 589,71 грн щомісяця, у жовтні - 5 990,65 грн, у листопаді - 6 589,71 грн, у грудні - 6 290,18 грн, у січні - 6 589,71 грн). Зазначені обставини також підтверджуються наданою позивачем довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 з якої вбачається, що порівняно з 2017-2018 роками у період з 2019 року і по теперішній час розмір щомісячного доходу позивача значно зменшився, зокрема, у 2017-2018 роках щомісячний дохід [PERSON] в середньому становив 31 000 грн, в той час як починаючи з 2019 року його щомісячний дохід в середньому становить 6 500 - 7 000 грн. У свою чергу, відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її заперечень щодо позовних вимог. Крім того, в судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка зазначила, що проживає разом з позивачем без реєстрації шлюбу. Повідомила, що спільних дітей не мають, проте є двоє її синів, старший вже студент, а молодший син пішов у перший клас. Пояснила, що дохід позивача значно зменшився з початком коронавірусу та становить приблизно 6 500 грн на місяць, а у 2021 році його батько захворів на рак, через деякий час захворіла і її матір, тому вони змушені були частину своїх доходів витрачати на лікування батьків. На теперішній час батько позивача помер. Крім того, зазначила, що отримує аліменти на дітей від їхнього батька, а відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки вона проживає з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відповідно схильна надавати свідчення, які вигідні позивачу. Разом з тим, позивачем не було надано будь-яких доказів, що значна частина його доходів та сім`ї витрачалась на лікування хворого батька. Наявність дітей у [PERSON] , з якою позивач проживає однією сім`єю, не свідчать про збільшення його витрат, оскільки у дітей є батько, який сплачує аліменти. Посилання позивача на невиконання відповідачем умов договору в частині його участі у спілкуванні та вихованні дочки не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. В той час як рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, яким було задоволено позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та зобов`язано [PERSON] не чинити батькові перешкоди у спілкуванні з дочкою, позивачем не пред`являлось до виконання. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також що він не є сталим і щороку змінюється, а розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі має бути виправданий дійсними потребами та ураховувати матеріальне становище сторін, а не покладати надмірний тягар на платника аліментів, що призведе до неможливості виконання аліментних зобов`язань та відповідатиме принципам справедливості та розумності сімейно-правових відносин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та зменшити розмір аліментів, визначений пунктом 3.1. договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів, укладеного між позивачем та відповідачем, до 3 500 грн шляхом зміни пункту договору. Щодо зміни пункту 3.1. договору в частині сплати аліментів у випадку навчання дочки у вищому навчальному закладі з денною формою навчання до закінчення нею навчання, шляхом приведення його у відповідність до статті 199 СК України, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині, оскільки ним регулюються відносини, які мають виникнути в майбутньому, а на теперішній час суд не в змозі об`єктивно оцінити можливість настання обставин, за яких позивач повинен буде сплачувати погоджені аліменти, а також його матеріальний стан на момент навчання дочки у вищому навчальному закладі. Крім того, судом не встановлено, що редакція викладена у договорі суперечить вимогам статті 199 СК України. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. За правилами статті 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial