Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

05 жовтня 2021 року до Люботинського міського суду Харківської області звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 28.09.2007 року у розмірі 33 497,28 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 350,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 19.09.2021 року становить 33 497,28 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 315,81 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 29 181,47 грн.. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 листопада 2021 року справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Харкова. Згідно супровідного листа Люботинського міського суду Харківської області від 18 листопада 2021 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 24 листопада 2021 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2021 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. 14.12.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON]. надійшов відзив на позов, в якому останеій просить відмовити у задоволенні вищевказаного позову у повному обсязі. Оскільки позивачем не надано жодного належного доказу, яким би він підтвердив викладені обставини, тобто не доведено факт видачі відповідачеві кредитних коштів, а також відповідно і користування ними. 16 березня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній наполягає на задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в анкеті-заяві відовідач вказав свої персональні данні, адресу проживання, іншу додаткову інформацію необхідну для отримання кредитної картки. Також з анкети вбачається, що відповідач висловив згоду про оформлення договору , отримання кредитної карти «МЕТРО» та особистим підписом засвідчив власне волевиявлення. Таким чином, сторонами було узгоджено всі істотні умови договору. Окріс анкети-заяви 26.11.2007 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування. Так як строк дії картки відповідача встановлено до 07/09 (до 31 липня 2009 року), відсотки в будь-якому випадку, підлягають стягненню з відповідача в межах строку дії картки. Розмір заборгованості станом на 31.07.2009 становить 7 957,14 ( 4 315,81 грн. - тіло кредиту та 3 641,363 грн. - відсотки), які позивач наполягає стягнути з відповідача. Підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Позивач у наданому розрахунку застосовує відсоткову ставку, не узгоджену сторонами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Петраков В.А. в судовому засіданні зазначив, що проти задоволення позовних вимог, посилаючись на заперечення викладенні у відзиві на позов. Також крім того позовну заяву подано з порушенням строків позовної давності. Просив при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази і заяви по суті справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі Заяви [PERSON] від 26.09.2007 року, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 4350 грн. зі сплатою 2,5 відсотків на місяць за користування кредитом. Банківську карту та ПІН відповідач отримав 28.09.2007( а.с. 26 - 27). У заяві зазначено, що [PERSON] погодилася, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Згідно довідки банку [PERSON] було відкрито кредитну картку 28.09.2007 - № [NUMBER] терміном дії до липня 2009 року (а.с. 25 ). Згідно виписки за договором, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 31.07.2009 року становить 8844,00 грн. з урахуванням штрафу в розмірі 886,86 грн., який не входить до позовних вимог та в подальшому було скасовано банком. Остаточна заборгованість станом на 31.07.2009 становить 7957,14 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 315,81 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 3 641,33 грн.. ( а.с. 20 - 23). Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У довідці про умови кредитування від 26.11.2007 року, підписаній сторонами, зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом, щомісячні платежі відсотків від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафів, з якою відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с. 28). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватись й інші засоби зв`язку, наприклад електронний. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту Банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови. Також, наряду із вищезазначеним свідченням, визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В поставнові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі справа № 569/13606/17-ц зазначено правовий висновок, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти на банківську карту та зобов`язався їх повернути та сплатити відсотки за користування коштами. Строк дії карти визначено до 31 липя 2009 року, інші карти не видавались відповідачу. Таким чином обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 31 липня 2009 року в розмірі 7957,14 грн.. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 31 липня 2009 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31 липня 2009 року інших платежів за кредитом. Кредитор звернувся до суду із позовом у жовтні 2021 року, тобто поза строком позовної давності, заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву, а тому у цій частині апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З урахуванням пропустку строку позовної давності, про що було заявлено представником відповідача в судовому засіданні, суд відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи те, що у задоволенні позову було відмовлено, та на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed