Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

В травні 2023 року позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувє з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Для створення належних умов для життя спільної з відповідачем дитини позивач вважає за доцільне просити суд стягнути з останнього аліменти у вищевказаному розмірі на її утримання, оскільки відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Ухвалою судді від 30.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін. Відповідач відзив на позов до суду не надав. У судове засідання позивачка не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. У судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутністю, позов визнав в повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків. Суд установив, що 02 серпня 2008 року між сторонами був укладений шлюб та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1036, що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 02.08.2008 року. Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.2010 року. Відповідач не надає матеріальної допомоги на малолітнього сина, що стало підставою для звернення до суду. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини та спір, які врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ураховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що батько у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача на користь позивача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Тому, суд,

Outcome: approved