Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

15.06.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Управління активами", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, старший державний виконавець Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ковалінська Тамара Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 23.10.2012 між нею, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено Кредитний договір №500314335, право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами». 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, було вчинено виконавчий напис № 68494271, у зв`язку із боргом за кредитним договором №500314335 від 23.10.2012 і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 39545,38 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень 38 копійок), з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 04.02.2022 старшим державним виконавцем Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ковалінською Тамарою Василівною, на підставі виконавчого напису № 228 від 20.01.2020, було відкрито виконавче провадження № 68494271. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача та порушено процедуру вчинення такої нотаріальної дії. У зв`язку із цим позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.06.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також було витребувано матеріали щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису. Крім того, ухвалою суду від 16.06.2023 на задоволення заяви позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса до набуття законної сили рішенням суду. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім на адресу суду 06.07.2023 надійшла заява від представника відповідача про визнання позовних вимог, а тому просив стягувати з нього лише 50% судового збору. Разом з вищевказаною заявою до суду від представника відповідача також надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Утім вказане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Утім позивачем згоди на такий порядок розгляду справи надано не було. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 20.01.2020 було вчинено третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 228, за яким з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором №500314335 від 23.10.2012, за період з 08.10.2016 до 20.01.2020 у розмірі 39545,38 грн, з яких: 13441,99 - заборгованість за тілом кредиту; 13553,39 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 12400,00 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. За вчинення даного виконавчого напису із стягувача ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» стягнуто плату у розмірі 150,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Як слідує з оспорюваного виконавчого напису, 23.10.2012 між [PERSON] та АТ "Альфа-Банк" було укладено кредитний договір №500314335 від 23.10.2012, право вимоги за яким, відповідно до договору факторингу від 10.10.2016 відступлено ТОВ "Дата Майнінг Груп", яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів" відповідно до договору факторингу від 10.10.2016, яке в свою чергу відступило право вимоги відповідачеві по справі - ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» відповідно до договору факторингу від 20.01.2020. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 39545,38 грн. на користь відповідача (а.с.7). На підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №68494271 від 04.02.2022 (а.с. 8). Позивач вважає, що встановлену виконавчим написом заборгованість не можна вважати безспірною, з огляду на наступне. Виконавчий напис від 20.01.2020, що зареєстровано в реєстрі за №228, вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірив безспірності стягнення грошових коштів, а саме: не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою вважати, що заборгованість не є безспірною. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено в ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі №916/3006/17. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Проте, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не вчинив жодних дій спрямованих на перевірку безспірності вимог стягувача, та не витребував у стягувача жодних доказів безспірності вимог. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те. що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчою напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі №910/10374/17, вчинення виконавчих написів щодо договорів, які не посвідчуються нотаріально - є незаконним. Кредитний договір, який у цьому випадку не було нотаріально посвідчено, не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис може бути вчинено за відсутності спору між сторонами щодо заборгованості, в іншому випадку спір підлягає вирішенню судом. Однак у цьому випадку має місце не лише існування невирішених судових спорів на момент вчинення виконавчого напису щодо стягнення спірної заборгованості, а й відсутність у цілому прозорості вимог кредитора до боржника, яка б надавала можливість визначити зміст, умови виконання та дійсний розмір спірних зобов`язань. Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом було витребувано матеріали щодо спірного виконавчого напису нотаріуса, однак такі матеріали суду не було надано. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Крім того, відповідачем було визнано позов, а відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права інших осіб. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання виконавчого напису №228 від 20.01.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим О.М. щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 39545,38 грн таким, що не підлягає виконанню, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат, враховує письмову заяву відповідача, в якій він визнав позов, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору. Отже, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи та задоволення позову, суд дійшов висновку, що позивачу з державного бюджету слід повернути 50% сплаченого ним судового збору, а інші 50% стягнути з відповідача.

Outcome: approved