Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

[PERSON] у січні 2023 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводилося досудове розслідування кримінального провадження №62019150000000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою позивача про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Коваленка В.М. Позивач зазначає, що в результаті підробленої ухвали у нього незаконно провели обшуки, чим завдали матеріальної і моральної шкоди. Він вважається потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Двічі він звертався до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим, проте слідчий безпідставно відмовив йому у визнанні потерпілим, та лише після того, як слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/7229/19 зобов`язав слідчого 26.12.2019 розглянути клопотання, останній 21.01.2020 надіслав йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а 12.02.2020 допитав як потерпілого. 01.03.2020 він заявляв слідчому клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, які так і не були розглянуті. 19.08.2020 позивач отримав постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві Ротаря А.М. від 10.08.2020 про закриття кримінального провадження №62019150000000610 у зв`язку з відсутністю в діях судді Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 376-1 КК УКраїни, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 02.09.2020 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зазначену постанову слідчого було скасовано, оскільки слідчим не повно та не всебічно досліджені всі обставини кримінального провадження, не були розглянуті клопотання [PERSON] . Після цього позивач знову звертався до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих (розшукових) дій, які не були розглянуті відповідно до закону, а тому він оскаржував бездіяльність слідчого до слідчого судді. Позивач зазначає, що 19.10.2020 він знову отримав постанову слідчого від 09.10.2020 про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка була скасована 01.12.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва. Впродовж шести днів слідчий ніяких слідчих дій не провів, а 07.12.2020 в черговий раз поспішно виніс протиправну постанову про закриття кримінального провадження №62019150000000610 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому слідчий так і не розглянув направлені 01.12.2020 до ТУ ДБР у м. Миколаєві клопотання на проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. На думку позивача, дії слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві Ротаря А.М. направлені на приховування кримінального правопорушення і ухилення від проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Не дивлячись на це, 15.01.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у справі 3487/3996/20 відмовив у задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві Ротаря А.М. від 07.12.2020 про закриття кримінального провадження №62019150000000610 від 13.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 376-1 КК України. 19.01.2021 на запит позивача Миколаївський апеляційний суд надав йому ухвалу від 29.01.2021 по справі №487/3996/20, з якої стало відомо, що ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2021 про відмову в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Саме в цей час позивач дізнався, що кримінальне провадження №62019150000000610 остаточно закрито і у нього виникло право на подачу цивільного позову. Таким чином, з поважних причин позивач пропустив строк на подачу позовної заяви. Позивач вважає, що кримінальне провадження №62019150000000610 було зкрито передчасно, без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин, оскільки слідчий не розглянув його клопотання, не встановив і не провів допит свідків, не призначив експертизи, взагалі неналежно виконав свої службові обов`язки. Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва та Миколаївський апеляційний суд не виконали покладені на них функції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. На його думку, дії ТУ ДБР у м. Миколаєві та Заводського районного суду м. Миколаєва були направлені на приховування кримінального правопорушення і ухилення від проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування вказаного кримінального провадження відносно своїх колег. Позивач зазначає, що у цій справі підставою відшкодування моральної шкоди є не сам факт скасування прийнятих уповноваженими особами відповідачів процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінальної справи, тривалість досудового розслідування, яке перевищує встановлені максимальні загальні строки та не відповідає критерію розумності. Він вважає, що на його користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 грн, ураховуючи тривалість вимушених змін у його житті, глибину душевних страждань, яких він зазнав унаслідок неналежного здійснення досудового розслідування. Також, на думку позивача, підлягають стягненню на його користь матеріальні витрати на юридичну допомогу, яких він зазнав під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №62019150000000610, уклавши 10.08.2019 договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Опалько О.М. Так, 10.08.2019 позивач передав [PERSON] авансом за юридичні послуги 10 000 грн відповідно до квитанції №51 від 10.08.2019, а 10.01.2023 - 20 000 грн по квитанції №45 від 10.01.2023. 02.05.2023 до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій він просив прийняти уточнення позовних вимог і стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] : 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди; судові витрати за подання правничої допомоги адвокатом в період досудового розслідування по кримінальному провадженню №62019150000000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою позивача про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси Коваленко В.М. в сумі 30 000 грн; судові витрати за надання правової допомоги при розгляді цивільної справи в сумі 5500 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засдіання. 20.03.2023 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву, а 25.05.2023 - відзив на уточнену позовну заяву. Так, відповідач просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Незгоду з позовними вимогами, посилаючись на позиції Верховного суду, положення ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, обґрунтував тим, що протиправна бездіяльність органів досудового слідства позивачем не доведена, а сам по собі факт закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди. Крім того, в позовній заяві позивач обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового розслідування та спричиненням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши факту наявності такої шкоди, ні в чому вона полягає у відповідності до ст. 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона була завдана, наявності причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, діями слідчого та можливим завданням такої шкоди. Не надав позивач і розрахунку моральної шкоди саме у визначному ним розмірі. Щодо стягнення на користь позивача коштів за юридичні послуги адвоката у розмірі 30 000 грн зазначив, що у акті виконаних робіт від 10.01.2023 не вказаний детальний перелік наданих послуг, а квитанції взагалі не стосуються правничої допомоги у кримінальному провадженні №62019150000000610. Крім того, судові витрати у кримінальному провадженні не є шкодою, що може бути відшкодована у цивільній справі за рахунок коштів державного бюджету. Не доведені позивачем і витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи, в сумі 5500 грн. 20.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив із запереченнями проти позиції відповідача. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва вд 29.05.2023 підготовче провадження у справі закрито і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач був повідомлений про розгляд справи, проте не з`явився в судове засідання, надіславши суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві не з`явився в судове засідання, про дату і час судового засідання був повідомлений, надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання через неможливість прибути у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні, проте суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник Державної казначейської служби України також був повідомлений про розгляд справи, проте не з`явився до судового засідання, відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №62019150000000610 від 13.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 376-1 КК України. Відомості до ЄРДР були внесені 13.08.2019 за №62019150000000610, за заявою [PERSON] стосовно вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 20.12.2019 до ЄРДР за №4202000000000117 внесені відомості за заявою [PERSON] стосовно вчинення службовими особами Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376-1 КК України. 26.03.2020 р. матеріали досудових розслідувань, внесені до ЄРДР за №62019150000000610 та №4202000000000117 об`єднані в одне кримінальне провадження за №62019150000000610. Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Ротаря А.М. від 07.12.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019150000000610 від 13.08.2019 закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Приморського районного суду м. Одеси складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 376-1 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2021 відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29.01.2021 ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 про відмову в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Ротаря А.М. від 07.12.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №62019150000000610, залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. Таким чином, на даний час постанова слідчого від 07.12.2020 про закриття кримінального провадження є чинною та не скасована. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, [PERSON] в позовній заяві посилався на те, що у кримінальному провадженні №62019150000000610 слідчий не визнавав його потерпілим, не розглянув його клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з чим він вимушений був звертатися зі скаргами на бездіяльність слідчого до слідчого судді, слідчий виносив постанови про відмову у проведенні слідчих (розшукових) дій, які також він оскаржував до слідчого судді. Крім того, слідчий неодноразово виносив протиправні постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувались слідчим суддею. 07.12.2020 слідчий знову протиправно закрив кримінальне провадження, але, не зважаючи на це, слідчий суддя Заводського районного суду відмовив йому у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Позивач вважає, що досудове розслідування проведено поверхово, без всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи. З матеріалів кримінального провадження №62019150000000610 судом встановлено, що в цьому провадженні слідчий 16.09.2019 постановою відмовив у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №62019150000000610 від 13.08.2019. [PERSON] постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим оскаржив до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, який ухвалою від 11.11.2019 відмовив у задоволенні його скарги, зазначивши в ухвалі, що станом на 16.09.2019 слідчий дійшов вірних висновків щодо відсутності очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням [PERSON] було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. 11.11.2019 [PERSON] повторно звернувся до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим, і слідчий Другого СВ ТУ ДБР у м. Миколаєві Мотряк І. надіслала [PERSON] письмову відповідь від 20.11.2019. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2019 задоволено скаргу [PERSON] , зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Ротаря А.М. вирішити клопотання [PERSON] від 11.11.2019 в частині визнання його потерпілим у кримінальному провадженні. Слідим Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві Ротарем А.М. 21.01.2019 [PERSON] направлено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Також встановлено, що постановою слідчого Другого слідчого віддідлу Слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві від 13.03.2020 у кримінальному провадженні №42020000000000117 від 21.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376-1 КК України відмовлено у визнанні [PERSON] потерпілим. Постанову було оскаржено до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, який 30.03.2020 задовольнив скаргу [PERSON] частково, скасувавши постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим. Постановою слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Ротаря А.М. від 30.06.2020 кримінальне провадження №62019150000000610 від 13.08.2019 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 376-1 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. [PERSON] оскаржив постанову слідчого про закриття кримінального провадження до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, який 31.07.2020 задовольнив його скаргу, скасувавши вищезазначену постанову про закриття кримінального провадження, посилаючись в ухвалі на те, що слідчий не в повній мірі встановив фактичні обставини події, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, не розглянув клопотання [PERSON] . Після цього слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві Ротарь А.М. постановою від 08.08.2020 відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про проведення слідчих (розшукових) дій та 10.08.2020 закрив кримінальне провадження №62019150000000610 на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому листами від 11.08.2020, 27.08.2020 слідчий, розглянувши клопотання [PERSON] від 10.08.2020, 16.08.2020 повідомив останнього про неможливість проведення слідчих дій після завершення досудового розслідування. Зазначену постанову [PERSON] оскаржив до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалою якого від 02.09.2020 скаргу [PERSON] було задоволено, постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 10.08.2020 - скасовано. 09.10.2020 постановою слідчого знову було закрито кримінальне провадження№62019150000000610, та ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2020 її було скасовано. Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 303 КПК України визначені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення компенсації моральної шкоди. [PERSON] під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №62019150000000610 від 13.08.2019 реалізував своє право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, що передбачено ст.ст. 303-308 КПК України. Оскарження бездіяльності слідчого та рішень слідчого про закриття кримінального провадження до слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.ст. 1174, 1176 ЦК України. Рішення слідчого судді про скасування постанов слідчого за результатами розгляду скарг [PERSON] не свідчать про протиправність дій слідчого та завдання моральної шкоди позивачу, не створюють підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача слідчим суддею, який здійснює судовий контроль, у відповідних ухвалах були поновлені. Постанови слідчих органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження скасовувалися слідчим суддею через передчасність висновків слідчого та необхідність проведення додаткових слідчих дій, а дії слідчого не визнавались протиправними чи незаконними. Сам по собі факт закриття кримінального провадження постановою слідчого від 07.12.2020, яка не скасована на даний час, не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди. Лише незгода позивача з прийнятими слідчим процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди та стягнення витрат, які понесені на правову допомогу в кримінальному провадженні. Посилання [PERSON] в позовній заяві на заподіяння йому моральної шкоди через надмірну тривалість кримінального провадження є безпідставними, враховуючи те, що під час досудового розслідування кримінального провадження №62019150000000610 від 13.08.2019 позивач не ініціював скарги в порядку ст. 308 КПК України, яка передбачає можливість оскарження недотримання розумних строків, а досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось в межах строків, визначених ст. 219 КПК України. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні в сумі 30 000 грн, оскільки вони є похідними від вимог про відшкодування моральної шкоди, підстав для стягнення якої судом не встановлено. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань та майнової шкоди, а тому у задволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди слід відмовити. Враховуючи положення п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги при розгляді цивльної справи в сумі 5500 грн.

Outcome: dismissed