Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури(код ЄДРПОУ 02911119,бульвар Шевченка,286,м.Черкаси,18000 ) в інтересах держави в особі Черкаської міської ради код( ЄДРПОУ 25212542) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [NUMBER] , [INFO] , місце реєстрації, [ADDRESS] ,місце проживання, [ADDRESS] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] ,(місце реєстрації [ADDRESS] ) про визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що Черкаською обласною прокуратурою за результатами здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12022250000000151 від 09.06.2022 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України за підозрою [PERSON] установлено підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді у сфері захисту комунальної власності. Установлено, що на праві власності за [PERSON] була зареєстрована квартира [ADDRESS] (1/2 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.10.2007,1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 05.11.2010). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується відомостями з актового запису про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси. Відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 22.12.2022у квартирі [ADDRESS] починаючи з 06.06.1975 і до 26.09.2018 була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 18.06.1966 до 07.05.2010). На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] вказана квартира належала спадкодавцю на праві власності, тобто входила до складу спадщини. Установлено, що 01.06.2017 державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. прийнято рішення № 35481944 про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1264179871101). Реєстрацію права власності проведено на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, видавник: Черкаська філія Придніпровської товарної біржі, у якому містились завідомо неправдиві відомості про факт продажу [PERSON] на користь [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] ; технічного паспорту від 28.04.2017 № 1263/1, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , довідки КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2017 № 7952о. Вказаний договір купівлі-продажу укладено між [PERSON] та [PERSON] , якому на момент покупки було лише 2 роки, хоча підпис у договорі наявний. Крім того, у вказаному договорі зазначений представник [PERSON] [PERSON] . Згідно даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження мати [PERSON] [PERSON] . Водночас у кримінальному провадженні досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2022 № 289, від 30.06.2022 № 328 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, зареєстрованого Черкаською філією Придніпровської товарної біржі не проводилась, довідка 26.05.2017 № 7952о на ім`я гр. [PERSON] про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалась. З наведеного вбачається, що [PERSON] протиправно, на підставі підроблених документів, заволодів нерухомим майном, яке має ознаки відумерлості, а саме: квартирою [ADDRESS] . За вказаним фактом 09.06.2022 розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Черкаською обласною прокуратурою. У подальшому [PERSON] 08.08.2017 уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з [PERSON] , відповідно до якого останній набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Предметом договору купівлі-продажу від 23.12.1997 є саме квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] з 26.09.2007 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 26.09.2007. Отже, договір між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним, оскільки не міг бути укладеним до оформлення права власності на квартиру [PERSON] . На день смерті [PERSON] у квартирі була зареєстрована та проживала лише [PERSON] , відомості щодо державної реєстрації, проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні. [PERSON] заявив про свої права на вищевказану квартиру після спливу 20 років з дати укладення договору купівлі-продажу від 23.12.1997. Також встановлено, що оспорюваний договір від 23.12.1997 не був нотаріально посвідчений, що дає підстави вважати його недійсним. Відповідно до інформації КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2022 № 289, від 30.06.2022 № 328 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, зареєстрованого Черкаською філією Придніпровської товарної біржі не проводилась, довідка 26.05.2017 № 7952о на ім`я гр. [PERSON] про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалась. В своїх показах, викладених в протоколі допиту свідка від 30.06.2022, [PERSON] зазначила, що з 1997 по 2001 роки працювала на посаді директора Черкаської філії Придніпровської товарної біржі. Договір купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, зареєстрованого Черкаською філією Придніпровської товарної біржі, вона особисто не бачила і не підписувала. Наданий для ознайомлення вказаний договір не відповідає зразку бланку, на якому викладалися подібні договори, не відповідає дійсності також емблема Придніпровської товарної біржі. Вказаний зразок договору відрізняється способом його нанесення, друку та кольору. Договори на біржі укладали лише члени біржі, а членами біржі могли бути лише повнолітні люди, дитина не може бути членом біржі, тобто відповідно такий договір не міг бути укладений. Усі договори, укладені на біржі, підлягали обов`язковій державній реєстрації в КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», на договорі після реєстрації БТІ ставило відповідний штамп, якого не має на наданому для ознайомлення договорі купівлі-продажу. У протоколах допиту свідків [PERSON] від 30.06.2022 (інженер 2 категорії КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації»), [PERSON] від 02.08.2022 (директор КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації») зазначено, що договір купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД не реєструвався в КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», довідка 26.05.2017 № 7952о на ім`я гр. [PERSON] про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] ними не видавалась і не підписувалась. З обставин справи вбачається, що договір купівлі продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] , датований 23.12.1997, фактично не укладався, як юридичний факт не відбувся та не міг спричинити настання будь-яких законних правових наслідків, а отже не є правовою підставою для набуття [PERSON] права власності на спірне майно. Відповідно до\~Правил державної\~реєстрації об`єктів\~нерухомого майна,\~щознаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 (втратив чинність 02.07.2012), Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (втратив чинність 01.01.2013) державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювалась комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації та була обов`язковою для всіх власників нерухомого майна незалежно від форми власності. Згідно з вимогами пункту 1.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (далі Тимчасове положення), державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі Реєстр). Пунктом 1.3 Тимчасового положення визначено, що державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється бюро технічної інвентаризації (далі БТІ), створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. З часу прийняття Тимчасового положення відомості про зареєстровані речові права вносились державними реєстраторами БТІ до Реєстру, який відповідно до чинного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовується як актуальний виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав (ч. 5 ст. 12 Закону). Реєстрація права власності на майно проводилась в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року. Вказують, що обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації будо здійснення запиту державним реєстратором до КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації договору купівлі-продажу від 23.12.1997, довідки КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2017 № 7952о. Однак, оглядом реєстраційної справи № 1264179871101 установлено, що будь-які перевірочні дії державним реєстратором не проведено. З огляду на викладене, всупереч вимог Закону № 1952-IV державним реєстратором безпідставно внесено відповідні відомості щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Державна реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1264179871101) за [PERSON] здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. на підставі нечинних документів, які в установленому законом порядку не видавалися уповноваженими особами, а саме: на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, видавник: Черкаська філія Придніпровської товарної біржі, у якому містились завідомо неправдиві відомості про факт продажу [PERSON] на користь [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] ; технічного паспорту від 28.04.2017 № 1263/1, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , довідки КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2017 № 7952о. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Перед смертю [PERSON] проживала одна та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини померла [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 302224206 від 07.06.2022. Відповідно до інформаційних довідок із спадкового реєстру №№ 70722023, 70727031 спадкова справа після смерті [PERSON] заводилась, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповіти та спадкові договори не посвідчувались. Так, згідно інформації приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. 28.05.2016 до неї надійшла поштою заява [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON] . По вказаній заяві з 28.05.2016 на цей час ніхто не з`являвся, ніяких документів не надавав, відповідно свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян [PERSON] була єдиною дитиною у сім`ї, рідних братів та сестер не має, у шлюбі не перебувала, дітей не має. Жодних родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] також немає. Згідно протоколу допиту свідка [PERSON] від 04.08.2022 встановлено, що вона є матір`ю [PERSON] , жодних родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] не існує. Згідно з інформацією Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 22.12.2022 № 1291/01.03-01 установлено, що особи, які на час відкриття спадщини були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , та в силу ст. 1268 ЦК України могли прийняти спадщину, відсутні. За указаною адресою з 06.06.1975 по 26.09.2018 була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 18.06.1966 до 07.05.2010). Просить\~ суд\~ визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити цей строк. Визнати відумерлою спадщиною у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1264179871101), яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради (ЄДРПОУ 25212542) квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1264179871101).Стягнути з [PERSON] на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у сумі 4962 грн в Державній казначейській службі України в м. Київ). 18 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в справі , справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 22\~лютого року\~адвокат Коханій\~О.В.\~,\~який діє\~в інтересах\~відповідача [PERSON] ,\~через \~систему «Електронний\~ суд»\~надав Відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просив в\~задоволенні позову\~відмовити в\~повному обсязі.\~У відзиві\~ зазначено\~ ,що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1, ст. 1217 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.1,ч.2, ст. 1258 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1263 ЦК України) У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ч.2 ст.1265 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу Позивача на надає належних та допустимих доказів, що [PERSON] не належить до четвертої чи п`ятої черги спадкоємців за законом тим самим не спростовуючи, що спірне майно не є її спадщиною. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269ЦК України). Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (ч.5 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).Законом встановлено право спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини та право відкликати заяву, а також встановлю строк для подання та відкликання заяви - шість місяців, але законом не встановлює строку протягом якого спадкоємець може звернутись за видачею свідоцтва про право на спадщину та оформлення спадкових прав. Також законом не передбачено втрату чинності заяви про прийняття спадщини в разі якщо спадкоємиць не зерниться за видачею свідоцтва. Порядок розгляду судом справ про визнання спадщини від умерлою передбачено Главою 9 Розділу VI ЦПК України. Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини від умерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (ст. 338 ЦПК України). Рішення, що [PERSON] , усунена від права на спадкування чи вона відмовилась від прийняття спадщини на сьогодні не має. Доказом у цивільній справі може бути лише рішення суду чи вирок у у кримінальній справі які набрали законної сили в яких будуть вставлені факти щодо підстав даного позову. Покази свідків надані під час досудового розслідування не можуть бути визнані у цивільній справі доказами взагалі. Прокурором не доведено, що спадщина є відмерлою, з огляду на чинну заяву про прийняття спадщини [PERSON] та заведену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. спадкову справ. З матеріалів цивільної справи слідує, що наявний спадкоємець четвертої чи п`ятої черги, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, що відкрилася після [PERSON] , тому вважає, що охоронюваний законом інтерес, на захист якого прокурором подано позов, у Черкаської міської ради відсутній. Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (правовий висновок у постанові ВС від 01.06.2022 року у справі № 640/748/19). 09 березня 2023 року через канцелярію суду прокурор Черкаськаської обласна прокуратури ,який забезпечує участь у справі [PERSON] , надав відповідь на відзив. Прокурор Барбаш О.А.., в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити підстав викладених в позовній заяві,у відповіді на відзив (том.2а.с.160-171),поясненнях (том.№2 а.с.193-199). Представник позивача ЧМР за довіреністю Птуха В.І. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених прокурором Барбаш О.А. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коханій О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, з підстав, викладених у у відзиві на позов (том № 1, а.с. 225-233) та у запереченні відповіді на відзив (том. №2а.с.205-207). Третя особа : [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено ,що на праві власності за [PERSON] була зареєстрована квартира [ADDRESS] ( частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.10.2007р. (том. №1 а.с.63 та після смерті [PERSON] , частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2010 та зареєстрованого в державному реєстрі прав від 16.11.2010 року (том.№1 а.с.84) [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померла [INFO] ,що підтверджується відомостями з актового запису про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси. У квартирі [ADDRESS] відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 22.12.2022 починаючи з 06.06.1975 і до 26.09.2018 була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 18.06.1966 до 07.05.2010). Станом на 22.12.2022р. за вище зазначеною адресою відсутні зареєстровані особи (том.1 а.с.165). А тому ,суд вважає ,що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] вказана квартира належала спадкодавцю на праві власності, тобто входила до складу спадщини. Судом, встановлено, що 01.06.2017 державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. прийнято рішення № 35481944 про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1264179871101( т.1 а.с.38). Як вбачається з матеріалів цивільної справи реєстрацію права власності проведено на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, видавник: Черкаська філія Придніпровської товарної біржі ( том.1а.с.37), у якому містились завідомо неправдиві відомості про факт продажу [PERSON] на користь [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] ; технічного паспорту від 28.04.2017 № 1263/1, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , довідки КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2017 № 7952о. Вказаний договір купівлі-продажу укладено між [PERSON] та [PERSON] , якому на момент покупки було лише 2 роки, хоча є підпис у договорі наявний та зазначений представник [PERSON] [PERSON] .Згідно даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження мати [PERSON] [PERSON] . Відповідно до інформації КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2022 № 289, від 30.06.2022 № 328 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1997 № 07/НД, зареєстрованого Черкаською філією Придніпровської товарної біржі не проводилась, довідка 26.05.2017 № 7952о на ім`я гр. [PERSON] про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалась ( том.1а.с.51 ). Тому, на думку суду, [PERSON] протиправно, на підставі підроблених документів, заволодів нерухомим майном, яке має ознаки відумерлості, а саме: квартирою [ADDRESS] . За вказаним фактом 09.06.2022 було розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Черкаською обласною прокуратурою. У подальшому [PERSON] 08.08.2017 уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з [PERSON] , відповідно до якого останній набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~ЦК України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК Української РСР 1963 року. За змістом ст.ст. 128,\~153 ЦК Української РСР 1963 року\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК Української РСР\~1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено ,що предметом договору купівлі-продажу від 23.12.1997 є саме квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] з 26.09.2007 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 26.09.2007. Тому на думку суду договір між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним, оскільки не міг бути укладеним до оформлення права власності на квартиру [PERSON] . Також, на день смерті [PERSON] у квартирі була зареєстрована та проживала лише [PERSON] ,відповідно до відомості щодо державної реєстрації, проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні. За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Встановлено,\~що [INFO] \~померла [PERSON] , [INFO] .. Перед смертю [PERSON] проживала одна та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини померла [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 302224206 від 07.06.2022. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до інформаційних довідок із спадкового реєстру №№ 70722023, 70727031 спадкова справа після смерті [PERSON] заводилась, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповіти та спадкові договори не посвідчувались. Так, згідно інформації приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. 28.05.2016 до неї надійшла поштою заява [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON] . По вказаній заяві з 28.05.2016 на цей час ніхто не зявлявся, ніяких документів не надавав, відповідно свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян [PERSON] була єдиною дитиною у сімї, рідних братів та сестер не має, у шлюбі не перебувала, дітей не має. Жодних родинних звязків немає. Згідно з інформацією Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 22.12.2022 № 1291/01.03-01 установлено, що особи, які на час відкриття спадщини були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , та в силу ст. 1268 ЦК України могли прийняти спадщину, відсутні. За указаною адресою з 06.06.1975 по 26.09.2018 була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 18.06.1966 до 07.05.2010). Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. На момент звернення до суду з указаним позовом, установлений . 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] , що належала останній на праві власності, сплинув. Статтею 338 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Тому,суд вважає,що вказане майно мало перейти у власність територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради. У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 760/12445/18 вказано «спадщина, яка відкрилась після смерті особи та складається з квартири, є відумерлою, тому відповідно до ст.ст. 388 та 1277\~ЦК України\~має бути передана територіальній громаді м. Черкаси в особі Черкаської міської ради. Аналогічні висновки щодо визнання спадщини відумерлою та передачі її територіальній громаді містяться в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 638/17404/19, від 17.08.2022 № 521/6465/18. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України\~управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано ст. 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові від 27.07.2022 у справі № 205/9325/18 Верховний Суд зазначив, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, також зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 12.02.2020 у справі № 811/1640/17, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та багатьох інших. У пунктах 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначено, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановлено, що у даній справі після першого правочину (договору купівлі - продажу квартири) ще один раз змінилися її набувачі. А\~ тому,\~ суд\~ вважає\~ ,що\~ вимоги\~прокурора \~є \~законними,\~обґрунтованими,\~доведеними,а\~ тому\~ підлягають\~ до\~ задоволення. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України №\~475/97-ВР від 17.07.1997. Практика ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Стаття І Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Витребування спірного майна відповідає критерію законності: витребування із його власності спірного майна здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Сумніви відповідача у правильності тлумачення та застосування цієї норми судами не можуть свідчити про незаконність втручання у право власності. У даному випадку, звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення легітимної мети, яка полягає у відновленні законності, поверненні у власність територіальної громади майна (квартири), яке незаконно вибуло з власності територіальної громади на підставі підробленого договору купівлі продажу. Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном. Зважаючи на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з метою усунення ризиків при укладанні правочину відповідач не був позбавлений можливості перевірити зареєстроване право власності за попередніми власниками, при тому, що продавець [PERSON] здійснив відчуження майна лише через 2 місяці після набуття права власності на нього. Про факт обізнаності відповідача про належність квартири [PERSON] свідчить звернення у грудні 2017 року [PERSON] до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки остання була прописана у квартирі з 06.06.1975, не дивлячись на те, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/11695/17 від 01.03.2018 позов задоволено, усунуто перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON] права користування вказаною квартирою. Ураховуючи викладене, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на користь Черкаської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Черкаси, яка є дійсним власником спірної квартири в силу визнання її відумерлою спадщиною. Витребування спірної квартири відновить порушене право Черкаської міської ради та в подальшому територіальна громада міста Черкаси, яка за заявою її представницького органу на виконання своїх повноважень та завдань зможе передати спірну квартиру у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, що свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача, а тому втручання у право власності відповідача не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності пов`язаний не з моментом відповідного порушення прав особи, а з моментом коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16. Виходячи зі змісту ст.ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення її права або про особу, яка його порушила. Суд вважає ,що ні прокурор, ні Черкаська міська рада не були сторонами договорів щодо відчуження спірної квартири, а отже не могли знати про їх існування. Судом встановлено ,що про порушення права власності територіальної громади м. Черкаси органам прокуратури стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження № 12022250000000151 від 09.06.2022 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України та з листа Черкаської обласної прокуратури від 14.10.2022 № 15/2-822 вих 22. А тому ,оскільки позов подається прокурором в межах трирічного строку з часу, коли особі, право якої порушено, або прокурору стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів територіальної громади (ст. 261 ЦК України), а тому суд вважає за необхідне поновити пропуску строку позовної давності. Також, суд вважає,що спірна квартира, яка в силу правового інституту відумерлої спадщини належить до комунальної власності територіальної громади міста Черкаси, вибула з комунальної власності внаслідок очевидних незаконних дій першого набувача,а тому суд вважає ,що порушене право територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради, яке підлягає захисту в судовому порядку. На підставі ст. ст.256, 261, 316, 317, 321, 327, 387, 388, 1216, 1217, 1218, 1220, 1270, 1277 Законом України «Про прокуратуру»,ст.41 Конституції України, ст.ст.128,153,224 ЦК Української РСР 1963року,

Outcome: approved