Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 27.03.2023 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти для утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей. Визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що сторони уклали шлюб 01.09.2007 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. У зв`язку з розірванням шлюбних стосунків [PERSON] оголосила, що залишає Україну та повертається в Республіку Молдову - громадянкою якою вона є та де має визначене місце проживання. На даний час, діти проживають з батьком, який повністю їх утримує, дбає про фізичний та духовний розвиток дітей, здобуття ними освіти. Мати дітей є громадянкою Республіки Молдова, проте зміна місця проживання дітей та переїзд в іншу країну суперечить інтересам дітей, призведе до складнощів в адаптації, так як діти навчаються саме в Звенигородці та мають міцні соціальні зв`язки саме в Україні, діти виявляють прихильність саме до батька та бажання проживати разом з ним. Виходячи з якнайкращих інтересів дітей позивач вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з ним. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.03.20213 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.04.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.05.2023 року представник служби у справах дітей Козуля О.О. подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.05.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Просить розгляд справи проводити без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.09.2007 року. Прізвище дружини змінилося на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 18.07.2012 року, виданого відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 18.07.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 102 та згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 13.02.2008 року, виданого Звенигородським відділом РАЦС Звенигородського РУЮ Черкаської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 13.02.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 15. Батьками дітей записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16). Згідно акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Озірним Олексієм Антоновичем за участю [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що зі слів свідків встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] .. Під час складання акту опитано дітей, вони виявляють бажання проживати саме з батьком, батько бере активну участь у вихованні дітей та дбає про їх забезпечення. Мати дітей [PERSON] є громадянкою Республіка Молдова та її місце постійного проживання є в іншій країні, діти не бажають проживати з матір`ю та бажають проживати саме з батьком (а.с.17). З довідки Звенигородської гімназії №5 Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області від 23.03.2023 №12 вбачається, що [PERSON] бере активну участь у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Тато контролює навчальний процес, допомагає у виконанні домашніх завдань, тримає зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи, дбає про добробут, повноцінне харчування та зовнішній вигляд дітей (а.с.18). Згідно висновку Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дітей з одним із батьків від 16.03.2023 року №Г-160/01-13 орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Згідно довідки №596/12-2-04 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.21). Відповідно до довідки №126 від 23.03.2023 року та довідки №127 від 24.03.2023 року виданих Звенигородською БЛІЛ [PERSON] на «Д» обліку у психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебуває (а.с.22-23). З характеристики складеної депутатом Звенигородської міської ради Черкаської області Озірним О.А. від 24.03.2023 року вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , діти проживають із батьком. Мати дітей [PERSON] є громадянкою Молдови, у зв`язку з чим у період відсутності матері, [PERSON] належним чином утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним, дбає про фізичний та духовний розвиток дітей, здобуття ними освіти. [PERSON] працює будівельником по найму, від чого має стабільний дохід та можливість належним чином забезпечувати дітей. Діти на даний час проживають з батьком. Зміна місця проживання дітей та переїзд до іншої країни суперечить інтересам дітей, що призведе до складнощів в адаптації так, як діти проживають саме в Звенигородці, де мають міцні соціальні зв`язки. Діти виявляють бажання проживати разом з батьком (а.с.24). [PERSON] має у власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.12.2012 року (а.с.25-26). Згідно акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Черкаської області Озірним О.А. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 06.04.2023 року вбачається, що зі слів свідків встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] .. Також за вказаною адресою зареєстрована мати дітей [PERSON] , яка має постійне місце проживання в Республіці Молдова, до дітей навідується, проте точне місце перебування її невідоме. Діти перебувають на утриманні батька, який їх повністю утримує. Мама [PERSON] у фінансових витратах на утримання дітей участі не приймає (а.с.43). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач відзиву або будь яких заперечень до суду не надала, є жінкою працездатного віку. Крім цього не надала доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надала будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання нею допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю матеріальної допомоги дітям щомісячно. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача звернутися до суду з вказаним позовом в частині стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги позивача про визначення місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ч.2, 3 ст.29 ЦК України визначає, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ч.2, 3 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з батьком не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. З досліджених судом доказів не вбачається наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Незважаючи на те, що відповідач наразі проживає за кордоном, остання підтримує спілкування з дітьми . Крім того, з огляду на безпековий стан в державі, може забрати дітей проживати до себе. Позов [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей, на думку суду, спрямований не на захист інтересів дітей, а переслідує власні інтереси батьків. Сторони погоджуються з тим, що наразі неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть проживати з позивачем, адже відповідач перебуває за кордоном. Дане рішення не потребує втручання держави, натомість сторони вирішили закріпити його де-юре, однак не шляхом укладення нотаріально посвідченого договору чи вирішення даного питання, шляхом звернення до служби у справах дітей, а саме шляхом звернення з позовом до суду. Проте, втручання держави в сімейні відносини, має відбуватись тоді, коли особи не можуть врегулювати правовідносини в добровільному порядку і мають спір, який потребує правового врегулювання. Дії сторін можуть нашкодити інтересам дитини, оскільки, по-перше: виклик дітей до органу опіки і піклування та бесіда з посадовими особами, вже є стресом для дітей, які в силу свого віку не розуміють що відбувається і навіщо їм обирати з ким вони бажають проживати, за умови, що обоє батьків підтримують з ними зв`язок; по-друге: в державі введено воєнний стан і за необхідності забезпечення нормального психічного та фізичного розвитку дитини, відповідач може забрати їх до себе, для проживання за кордоном. Позивачем не надано документів, які безпосередньо підтверджують, що у сторін є спір з приводу того, з ким проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , враховуючи, що документи, які подані до позову позивачем і так підтверджують факт проживання дітей з батьком. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконкому Звенигородської міської ради щодо доцільності визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , оскільки він не відображає істотних обставин, з яких підстав орган опіки та піклування дійшов до такого висновку за відсутності спору. Крім того, у даному висновку вказано, що мати дітей подала заяву про надання згоди на прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення місця проживання дітей. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований батьком дітей, з яким діти і так фактично проживають, і від якого мати дітей не вимагає зміни їх місця проживання. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей не вимагає від батька змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця їх проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця їх проживання та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. В умовах введеного в Україні воєнного стану, суд рекомендує органу опіки та піклування звернути увагу на порядок здійснення його повноважень у сфері реалізації компетенції щодо дітей, зокрема, за умови відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини. Також суд рекомендує враховувати перш за все інтереси дитини, а не діяти на користь потреб батьків. Крім того, встановивши всі обставини справи, незважаючи на наявність у матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком, враховуючи, що на момент подачі позову та розгляду справи по суті неповнолітня [PERSON] досягла 15 річного віку, тому вона сама відповідно до положень частини 2 статті 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України може обирати з ким буде проживати, тому суд вважає, що відсутні підстави для визначення судом місця проживання [PERSON] з батьком. Крім того, в даному випадку втручання суду у приватне життя [PERSON] , 2008р.н. щодо визначення її місця проживання на невизначений строк може призвести до порушення її ж права самостійно визначати в будь-який час на власний розсуд з ким із батьків вона бажає проживати. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі за №753/6498/15-ц та від 30.01.2023 у справі за №710/1678/18. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з батьком не підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073.60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного та ст. 151, 155, 157, 160, 161,180, 181, 183, 191 СК України,

Outcome: approved