Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» через свого представника - адвоката Крюкову М.В. звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4580295 від 06 серпня 2021 року у сумі 63599.42 гривень, яка складається з основної суми боргу - 15000 гривень, відсотків за користування кредитом - 34200 гривень, інфляційних втрат - 12349 гривень, три проценти річних - 2050,22 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» судовий збір - 2684 гривень та 8000 гривень витрат на правову допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено кредитний договір № 4580295. 21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача в сумі 49200 гривень. Всупереч умовам кредитного договору [PERSON] до теперішнього часу не виконав своїх зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22.06.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своє право, передбачене ст.191 ЦПК України, не реалізував, відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача адвокат Крюкова М.В. 08.08.23023 подала письмове клопотання про розгляд справи у свою відсутність, просила суд повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, належним чином був повідомлений про судове засідання. Відповідно до ч.4 до ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно з частиною 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір № 4580295 про надання споживчого кредиту, на підставі якого позичальник отримав 15000 гривень кредитних коштів на строк 30 днів, стандартною процентною ставкою 1,90% в день у межах строку кредиту та пролонгованого кредиту, зниженою процентною ставкою 0,95% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 693,50% річних, за зниженою ставкою 346,75% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 23550,00 гривень, за зниженою 19275,25 гривень. Умовами договору передбачена можливість пролонгації дії кредиту. Згідно з графіком платежів до вказаного договору позичальник мав одноразовим платежем повернути 15000 гривень кредиту та сплатити 4275,00 гривень процентів до 05 вересня 2021 року. У паспорті споживчого кредиту викладено інформацію про умови кредитування, загальні витрати за стандартною та зниженою процентними ставками, реальну річну процентну ставку, розмір штрафів, строк дії паспорту до 07 серпня 2021 року, тощо. Договір від 06 серпня 2021 року № 4580295, який містить особисті дані позичальника, його номери мобільних телефонів, а також графік платежів та паспорт споживчого кредиту до нього підписано електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором М721597 06 серпня 2021 року о 17 год. 59 хв. ТОВ «Авентус Україна» перерахувало [PERSON] грошові кошти у сумі 15000 гривень на карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів. 21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 21-06/2022 у відповідності до якого ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4580295 в сумі 49200 гривень, яка складається з 15000 гривень кредиту та 34200 гривень боргу за відсотками. З картки обліку договору № 4580295 від 06 серпня 2021 року вбачається, що за період з 06 серпня 2021 року станом на 20 червня 2022 року борг по тілу кредиту становить 15000 гривень, борг за зниженою процентною ставкою 4275,00 гривень, борг за стандартною процентною ставкою 34200 гривень. Згідно інформаційного листа від 21 червня 2022 року [PERSON] повідомлено про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 4580295 від 06 серпня 2022 року. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, договір споживчого кредиту від 04 квітня 2021 року № 3946240, який містить особисті дані позичальниці, її номери мобільних телефонів, а також графік платежів та паспорт споживчого кредиту до нього підписано електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором М457064 04 квітня 202 року о 19 год. 44 хв. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Аналізуючи зміст кредитного договору від 06 серпня 2021 року № 4580295 та його складових (графік погашення боргу, паспорт споживчого кредиту), суд приходить висновку, що позивач у повній мірі довів факт укладання кредитного договору між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] , надав належні та допустимі докази на підтвердження видачі відповідачу кредиту, а також докази користування відповідачем кредитними коштами та непогашання ним кредиту. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства, а саме: заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2021 року у сумі 63599.42 гривень, яка складається з основної суми боргу 15000 гривень, відсотків за користування кредитом - 34200 гривень, інфляційних втрат - 12349 гривень, три проценти річних - 2050,22 гривень. Відповідач до суду не надав належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного розрахунку заборгованості, запропонованого позивачем. Такий розрахунок відповідає умовам кредитного договору, фактичним обставинам справи не обґрунтованого сумніву у його належності не викликає, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за цим кредитним договором. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрати в сумі сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 гривень (платіжна інструкція № 475 від 25.05.20923). Оскільки позов підлягає до задоволення повністю то витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень слід компенсувати позивачеві за рахунок відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд керується вимогами ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №07\\07-2022 від 07.07.2022, укладений з адвокатом Крюковою М.В, звіт про надання правової допомоги від 19.05.2023, рахунок на оплату по замовленню №19/05 від 19.05.2023, платіжна інструкція № 434 від 19.05.2023 на суму 8000,00 грн., ордером на надання правничої допомоги серії АН №1075167 від 19.05.2023 та свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5127 від 29.08.2018. Разом з цим, відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач не подав. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved