Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач, ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 6 691,70 грн. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги; 776,26 грн. - три проценти річних; 2 187,86 грн. інфляційних втрат, а також витрати з оплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПАТ «АК «Київводоканал»), яке перейменоване в ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір). [PERSON] отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] на підставі вищевказаного договору, оскільки після розміщення повідомлення та Договору в газеті «Хрещатик» на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило. Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг; платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. 29.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Договір-2) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1 Договору-2 позивач зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 3.1 Договору-2 розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг; платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач виконує належним чином свої обов`язки за вказаними договорами, проте відповідач свої обов`язки з щомісячної оплати комунальних послуг не виконував у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість за вказані житлово-комунальні послуги в розмірі 6 691,10 грн. за період з 01.12.2015 року по 31.03.2021 року, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості. 29.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про розстрочення заборгованості, що виникла у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за вказаною адресою, яка станом на 29.07.2019 року становила 11 376,07 грн. Підписанням цього договору відповідач повністю визнав заборгованість перед позивачем, однак не погасив її. Крім того, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити позивачу 776,26 грн. - три проценти річних; 2 187,86 грн. інфляційних втрат. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року відкладено розгляд справи на 14.12.2022 року. 13.12.2022 року до суду надійшла заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог та відмову в позові у повному обсязі у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності. 13.12.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Відзив обґрунтований тим, що само по собі розміщення в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) Договору не свідчить про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом, оскільки позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку окремо за основним боргом, окремо за 3 % річних та окремо за інфляційними втратами; не відображено, які платежі відповідача та яким чином позивач зараховував у рахунок оплати за житлово-комунальні послуги. Позивачем не надано належних доказів про достовірність даних заборгованості за надані послуги, не вказано тарифи на певну дату та на яку кількість споживачів обраховувалась заборгованість. Розрахунок містить помилки та неточності, не є зрозумілим та достатньо деталізованим. З розрахунку незрозуміло, з урахуванням яких обсягів споживання послуг було здійснено нарахування заборгованості. Крім того, позивачем здійснено нарахування заборгованості без врахування показників лічильників холодної води, повірку яких проведено у травні 2019 року, а нарахована заборгованість за нормативами водоспоживання з розрахунку кількості осіб, що проживають у квартирі. Позивачем не доведено факт споживання відповідачем послуг у заявленому в позові обсязі та не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості у вказаному розмірі; факту надання відповідачу належних розрахункових документів, квитанцій тощо позивачем не доведено. Крім того, з 12.03.2020 року на території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, отже нарахування та стягнення судом 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.12.2015 року по 01.04.2021 року здійснено з порушенням закону. Також, до позовних вимог за період до квітня 2018 року позовна давність спливла; про застосування позовної давності позивачем подано до суду відповідну заяву. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року відкладено розгляд справи на 06.03.2023 року. 22.12.2022 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача на позов, у якій зазначено, що публікація Договору та відсутність заперечень з іншої сторони є прийняттям споживачем оферти. Станом на 29.07.2019 року, уклавши з позивачем договір про розстрочення заборгованості, відповідач визнав заборгованість в розмірі 11 376,07 грн., відтак його незгода з розміром заборгованості є безпідставною, при цьому, не підлягає застосуванню позовна давність до цих вимог внаслідок визнання відповідачем боргу (ст. 264 ЦК України), який також визнано відповідачем з огляду на часткову сплату боргу. Крім того, саме на відповідача покладено обов`язок з передачі показників приладів обліку, у разі невиконання цього обов`язку нарахування проводяться відповідно до п. 10-13 Правил № 630. Крім зазначеного, 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою (штрафом, пенею), а є окремим видом відповідальності, встановленим ст. 625 ЦК України. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року відкладено розгляд справи на 12.04.2023 року. 11.04.2023 року до суду надійшли заперечення відповідача, у яких він зазначає, що відповідач не значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва, отже позивачем не доведено, що відповідач є власником або користувачем указаної квартири. Інші доводи відповідача, викладені у запереченнях, є аналогічними з доводами, викладеними у його відзиві на позов. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року в задоволенні заяви відповідача із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження даної цивільної справи відмовлено. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року відкладено розгляд справи на 31.07.2023 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, просив відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал» як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). 29.07.2019 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір 0126887 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), згідно з яким виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг, визначених відповідно до законодавства. Суб`єкти користування послугами: власник (наймач, орендар) житлового приміщення (квартири) та члени його сім`ї, загальна кількість - 3; адреса об`єкта водоспоживання: [ADDRESS] ; характеристика засобів обліку води: 1) вид засобу обліку води - х/в, тип засобу обліку води - квартирний, заводський номер - 19056474А, перше показання на дату - 0, дата останньої повірки - 01.05.2019 року; 2) вид засобу обліку води - г/в, тип засобу обліку води - квартирний, заводський номер - 190734520А, перше показання на дату - 0, дата останньої повірки - 01.05.2019 року. 29.07.2019 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» (кредитор) та [PERSON] (боржник) укладено договір 0126887/Р/2019 про розстрочення заборгованості, за яким боржник визнає свою заборгованість перед кредитором, що виникла у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] , яка станом на 29.07.2019 року становить 11 376,07 грн. Пунктом 2.1 цього договору встановлено умови розстрочення вказаної заборгованості та графік проведення погашення боржником заборгованості. Згідно з довідкою ПрАТ «АК «Київводоканал» від 05.04.2021 року № 4390/8/8/02-21 у [PERSON] станом на 02.03.2021 року обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по О/Р 0126887 за адресою: [ADDRESS] у розмірі 6 691,10 грн. за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), без нарахувань за березень 2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2015 року по лютий 2021 року, О/Р 0126887, [ADDRESS] , заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 655,22 грн., у тому числі 6 691,10 грн. заборгованості, 2 187,86 грн. інфляційних втрат та 776,26 грн. - три проценти річних. Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. За положеннями ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач має заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які надає позивач відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За змістом ст. 12 цього Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Разом з тим, позивачем не надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Також, з отриманої на запит суду інформації відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (витяги з Реєстру територіальної громади м. Києва № 14817826 від 11.05.2021 року та № 82105733 від 15.07.2022 року) вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації - 21.11.1989 року. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] або особою, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2019 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір 0126887 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] . З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами, що відповідач є власником вищевказаної квартири та/або зареєстрований та проживає у ній, відтак, був споживачем відповідних житлово-комунальних послуг та фактично користувався ними у період з 01.12.2015 року (початок нарахування заборгованості позивачем) по 29.07.2019 року (дата укладення договору 0126887), а отже, мав обов`язки зі сплати зазначених житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний період. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2015 року по 29.07.2019 року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач у позові зазначив, що надав можливість відповідачу погасити існуючу заборгованість шляхом укладення 29.07.2019 року сторонами договору 0126887/Р/2019 про розстрочення заборгованості, за яким відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем, що виникла у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, позивач не заявляє вимог про стягнення заборгованості саме на підставі цього договору та у зв`язку з його невиконанням відповідачем. При цьому, у відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачем частково сплачено заборгованість на виконання цього договору в розмірі 5 656,99 грн., однак, жодних доказів про сплату відповідачем заборгованості позивачем не надано. Відтак, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що розмір заборгованості відповідача, яка визнана ним в силу укладеного з позивачем договору 0126887/Р/2019 про розстрочення заборгованості від 29.07.2019 року, становить 6 691,10 грн. з урахуванням проведених позивачем коригувань та часткової оплати відповідачем, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості відповідача за цим договором. Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності до позовних вимог у справі, суд зазначає наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2015 року по 29.07.2019 року, підстави для застосування позовної давності до цих вимог відсутні. Разом з тим, внаслідок укладення відповідачем з ПрАТ «АК «Київводоканал» договору 0126887 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) від 29.07.2019 року, у відповідача виникли обов`язки, що випливають з цього договору, зокрема, зобов`язання із своєчасної оплати наданих позивачем послуг за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, з 29.07.2019 року [PERSON] зобов`язаний своєчасно оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] на підставі договору 0126887 від 29.07.2019 року. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за серпень 2019 року: нарахування за постачання ХВ - 155,84 грн., нарахування за ВХВ - 137,86 грн., нарахування по ВГВ - 91,91 грн.; за вересень 2019 року: нарахування за постачання ХВ - 155,84 грн., нарахування за ВХВ - 137,86 грн., нарахування по ВГВ - 91,91 грн.; за період з жовтня 2019 року по березень 2021 року нарахування - 0,00 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 771,22 грн. за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за серпень та вересень 2019 року. Доводи відповідача, що позивачем здійснено нарахування вартості фактично наданих послуг за нормативами водоспоживання згідно з показаннями будинкових засобів обліку з розрахунку кількості осіб, що проживають у квартирі, а не за показаннями квартирних засобів обліку, спростовуються тим, що з укладеного сторонами договору 0126887 від 29.07.2019 року вбачається, що на дату останньої повірки - 01.05.2019 року показання лічильників - 0 куб. м, а з наданої відповідачем копії актів про монтаж засобу вимірювальної техніки від 12.07.2019 року вбачається, що показання засобу вимірювальної техніки становлять 000 куб. м. При цьому, відповідачем не надано належних доказів, що він передавав показання квартирних засобі обліку виконавцю - позивачу, зокрема, за серпень та вересень 2019 року. Разом з тим, за положеннями п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю, оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі № 6-68цс12, від 30.10.2013 року в справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 року в справі № 6-2023цс15. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими. З урахуванням зазначеного, суд наводить розрахунок трьох процентів річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2019 року по 31.03.2021 року, тобто за 548 днів: 771,22 грн. х 3 % х 548 днів : 365 = 34,74 грн. Крім того, нарахування інфляційних втрат на суму боргу за період з 01.10.2019 року по 31.03.2021 року становить 76,42 грн. (771,22 грн. х 100,7 % х 100,1 % х 99,8 % х 100,2 % х 99,7 % х 100,8 % х 100,8 % х 100,3 % х 100,2 % х 99,4 % х 99,8 % х 100,5 % х 101,0 % х 101,0 % х 101,3 % х 100,9 % х 101,3 % х 101,0 % х 101,7 % = 856,05 - 771,22 = 76,42 грн.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», якими на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), нарахованих на суму боргу. Водночас, три проценти річних та інфляційні втрати, можливість стягнення яких передбачена ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є неустойкою. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 922/175/18, а саме: формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) в розмірі 771,22 грн., інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 76,42 грн. та три проценти річних у розмірі 34,74 грн. за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. за подання позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № 2093 від 15.04.2021 року. Оскільки, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, інфляційні втрати та три проценти річних в загальному розмірі 9 655,82 грн., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 882,38 грн., що становить 9,1 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 206,57 грн. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial