Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 серпня 2021 року позивачем було подаровано частину квартири на ім`я його доньки [PERSON] , [INFO] . Даний договір було посвідчено нотаріально. Зазначає, що укладення договору дарування частини квартири на ім`я дочки, було пов`язано з тим, що за рішенням суду він має сплачувати аліменти. Після укладення цього договору [PERSON] мала відкликати виконавчий лист про стягнення аліментів, оскільки свою частину квартири [PERSON] подарував дочці в рахунок сплати аліментів. Однак, [PERSON] про це не сказала нотаріусу і у договорі цього зазначено не було. Це призвело до того, що на даний час позивач залишився без квартири, без реєстрації місця проживання і отримання кваліфікованої медичної допомоги саме в місті Рівне та без роботи, має обов`язок сплачувати аліменти, по яких створюється заборгованість. Ці обставини для нього є істотними. На момент укладання договору дарування позивач зловживав спиртними напоями, вважає, що [PERSON] ввела його в оману, скористалася ситуацією і в результаті позбавила його права власності на квартиру і права проживання в ній. Фактично позивач залишився без місця проживання. Тобто дії [PERSON] були не добросовісними. Зазначає, що він б не заперечував проти договору дарування частини квартири дочці, якби [PERSON] виконала свої обіцянки, визнала, що договір дарування був укладений у рахунок сплати аліментів і відкликала виконавчий лист. За декілька днів після підписання договору дарування частини квартири позивач зрозумів, що зробив щось неправильне, адже дружина вигнала його з житла. З 11.08.2021 по 16.08.2021р.р. позивач перебував у лікарні і пройшов там курс лікування. Також зауважує, що договір дарування він підписував перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. В зв`язку з вищевикладеним просить визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] . Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечувала щодо задоволення позову. У відзиві зазначає, що позивач посилається на те, що укладення договору дарування частини квартири було пов`язано з тим, що за рішенням суду він має сплачувати аліменти на утримання дочки. Наявність у дарувальника обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини не є перешкодою для укладення ним договору дарування належного йому майна. Твердження позивача про те, що відповідач не повідомила нотаріуса про прописку позивача не відповідає дійсності. В договорі дарування адреса дарувальника зазначена: [ADDRESS] , а також зазначено Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Це говорить про те, що нотаріус особисто встановлював особу [PERSON] по його документам. Посилання позивача на те, що він зловживав алкоголем просить суд не брати до уваги. [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами та своїм підписом підтвердив те, що правочин здійснено за доброю волею. В судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, посилалася на підстави викладені у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судовому засіданні просила прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 06 серпня 2021 року між [PERSON] та малолітньою [PERSON] від імені та в інтересах якої діє мати [PERSON] укладений договір дарування частки квартири [ADDRESS] . Даний договір зареєстрований в реєстрі за №1033. Відповідно до пункту 1 Договору, за даним договором Дарувальник передає належну йому частку в праві власності на квартиру у власність Обдаровуваної безоплатно. Відповідно до пункту 2 Договору, право власності на частку 1/2 (одна друга) в праві власності на квартиру [ADDRESS] , належить Дарувальнику на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 06.12.2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, Кострикіним В.1. за реєстровим № 5914, та Договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого 06.08.2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, Сохацькою О.В. за реєстровим №1032, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080537856101. Відповідно до пункту 3 Договору, квартира, частка в праві власності на яку відчужуються за даним Договором, загальною площею 72 кв.м., житловою площею - 49,8 кв.м. Відповідно до пункту 4 Договору, [PERSON] стверджує, що на момент укладання цього договору вказана вище частка в праві власності на квартиру не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебувають, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, вона не внесена до статутного капіталу юридичних осіб, у квартирі, частка в праві власності якої відчужується, не зареєстровано місцезнаходження юридичної особи; треті особи не мають права на частку в праві власності на квартиру; самовільної перебудови, перепланування, інших конструктивних змін, які не відповідають плану, що міститься в Технічному паспорті, в квартирі немає. Відповідно до пункту 7 Договору, сторони домовилися, що під передачею частки в праві власності на квартиру за цим Договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття Обдаровуваною від Дарувальника документів на частку в праві власності на квартиру свідчить про те, що передача речі відбулася. Відповідно до пункту 8 Договору, право власності у Обдаровуваної на предмет договору виникає з моменту передачі предмету договору та державної реєстрації права власності. Відповідно до пункту 9 Договору, вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм нотаріусом роз`яснено. Сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Відповідно до пункту 9 Договору, сторони є родичами першого ступеню споріднення, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №137. У Договорі дарування від 06.08.2021р. також зазначено, що сторони уклали Договір: «діючи вільно і цілеспрямовано, свідомо та добровільно, розумно та власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи права третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у цьому правочині, діючи без впливу обману, за відсутності тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний правочин на край невигідних умовах, за відсутності будь-яких заперечень щодо кожної з умов цього правочину, розуміючи значення правочину, умови та правові наслідки, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, що регулюють укладений нами правочин, за наявності розпорядження Рівненського міського голови «Про надання дозволу на вчинення правочинів» № 930-р від 30.03.2021 року», Також у Договорі зазначено: «Цей договір посвідчено мною, [PERSON] , приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу. Договір підписано у моїй присутності. Особи громадян, які підписали договір, встановлено їх дієздатність, а також належність [PERSON] частки в праві власності на квартиру, перевірено. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності на частку в праві власності на квартиру підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових нерухоме майно». Згідно виписки №1342 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 16.08.2021 року, вбачається, що [PERSON] 11.08.2021 року поступив у КП «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення» РОР по заяві в супроводі дружини. Скарги на потяг до алкоголю, безсоння поганий апетит, внутрішній дискомфорт, затерпання пальців рук і ніг, «корчі» н/кінцівок. Дата виписки 16.08.2021 року. Основний діагноз: F10.2 Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Судомний синдром. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Статтею 230 ЦК України передбачено можливість визнання судом недійсним правочину, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до статей 229-230 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно зі статтями 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач відповідно до положень ЦПК України щодо змагальності сторін зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначав про те, що оспорюваний договор дарування укладений у зв`язку із досягненням сторонами домовленості про припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Можливість припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно врегульовано статтею 190 СК України. Згідно з частиною першою статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її (частина друга статті 190 СК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що будь-якого посилання на те, що договір укладений з умовою про припинення права на аліменти, умови договору не містять. Підписуючи договір дарування, сторони стверджували, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Установивши, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, позивач не довів істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, а також сам факт обману, та врахувавши, що помилка позивача, який внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення вважав, що оспорюваний договір укладається з метою припинення права на аліменти на дитину, не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed