Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

18 травня 2023 року позивач в особі представника засобами поштового зв`язку звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору № KTH3G200000069 від 18.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит 3600,00 дол. США. На термін до 15.07.2027 року, зі сплатою за користування ним відсотками. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, що стало підставою для звернення до суду. Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 9092,05 доларів США за кредитним договором № KTH3G200000069 від 18.07.2007 року, яка складається з наступного: 1421,18 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2814,93 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 552,81 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4303,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та стягнути з відповідача судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 19 травня 2023 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 80018 від 19.05.2023. Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» територіальна підсудність справ Краматорського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді від 22травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість до матеріалів позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та можливість ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надав. Відзив на позовну заяву не надійшов. Враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № KTH3 G2 0000 0069, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 3600 дол. США, з процентною ставкою у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Період сплати вважати вірним з «15» по «20» числа кожного місяця. Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 47,26 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.Кінцевий термін повернення 15 липня 2027 року. Згідно Статуту від 06 вересня 2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконає. Таким чином, [PERSON] не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 2.3.3. «а» Договору Банк має право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, використання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212,611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язань термін виконання яких не настав вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або п.п.«б» розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, у повному обсязі виконати зобов`язання за договором Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору KTН3G200000069 від 18.07.2007 року заборгованість станом на 01.05.2023 р. складає 9092,05 дол. США, в тому числі заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 1421,18 дол. США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 2814,93 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 552,81 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 4303,13 дол. США. В судовому засіданні безспірно встановлено, що позивачем в порушення умов кредитного договору не направлялись відповідачу повідомлення про дострокове повернення кредиту та Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості передчасно, оскільки доказів направлення суду не надано. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк`у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed