Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

06.07.2023 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява. У своїй заяві позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 27.08.2005 Відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №66, витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спочатку подружнього життя з відповідачем стосунки були нормальними, але згодом з`ясувалося, що шлюб є помилкою, спільне життя не склалося, тому що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є відповідачка. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 06.07.2023 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 13.07.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судове засідання призначене на 28.07.2023 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання позивач не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання в якому позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягав (а.с. 12). Представник позивача - адвокат Казаков О.А. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.26). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, 17.07.2023 подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлена. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. 25). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 27.08.2005 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №66, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2005 (а.с. 3). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене статтею 113 СК України, відповідачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №0.0.3079456537.1 від 04.07.2023 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню 50% сплаченого ним судового збору, що становить 536, 80 грн. (1 073,60 х 50% = 536, 80). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 536,80 грн., не підлягають стягненню на його користь з відповідачки, з огляду на позицію позивача, висловлену у позові. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved