Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Представник «ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Вадим Сергутін звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просив стягнути із [PERSON] на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу. З позову виходить, що 12.03.2019 між [PERSON] та позивачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АО-3216376. Забезпечений транспортний засіб DAF XF 95.4801 д.р. № [NUMBER] . Строк дії полісу 26.03.2019-25.03.2020. 08.07.2019 року у м. Житомир по 1-му пров. Сенний сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача та автомобіля CITROEN JUMPER, д.р. № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Городнянського районного суду відповідача притягли до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. 10.07.2019 ПрАТ «Арсенал Страхування» подав позивачу заяву про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, оскільки автомобіль CITROEN JUMPER, д.р. № [NUMBER] був застрахований договором КАСКО № 53/19-Т/Ц5 та у зв`язку з чим ПрАТ «СК «Арсенал страхування» виплатила власнику потерпілого ТЗ -88123,30 грн страхового відшкодування. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля CITROEN JUMPER, д.р. № [NUMBER] складає 86 123,3 грн. Позивач визнав випадок страховим та 25.02.2020 року здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 86123,3 грн. Оскільки відповідач після дорожньо-транспортної пригоди самостійно залишив місце пригоди, то до позивача перейшло право вимоги коштів в сумі 86 123,3 грн. 18.03.2020 відповідачу було направлено претензію щодо добровільної сплати коштів в порядку регресу. На час судового розгляду відповідач кошти позивачу не відшкодував, хоча такий обов`язок у нього виник та існує внаслідок неправомірної поведінки. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги на суму 86 123,3 грн підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, Відповідач у судовому засіданні вимоги позову не визнав. Вважає, що сума шкоди значно завищена і що він не міг завдати такий великий збиток у дорожньо-транспортній пригоді, в якій приймав участь. Підтвердив, що штраф згідно постанов про притягнення його до відповідальності за статтями 124,122-2 КУпАП він сплатив, постанови не оскаржував. Щодо залишення місця дорожньо-транспортної пригоди відповідач повідомив суд, що він не помітив як зачепив інший автомобіль під час руху заднім ходом, тому і поїхав. Приблизно 100-150 метрів він від`їхав від місця дорожньо-транспортної пригоди, коли до нього підійшов водій постраждалого транспортного засобу та поліція. Також відповідач стверджував, що був найманим водієм у підприємця, на якого зареєстрований забезпечений транспортний засіб. Однак, трудовий договір з ним так і не був оформлений. Тільки після того як знайшов нову роботу, зі слів відповідача, він дізнався, що його трудова книжка не була оформлена належним чином і запис про роботу у ФОП « [PERSON] » в ній не внесений. Тоді він зрозумів, що підприємець користувався його послугами без оформлення з ним трудових відносин. Оплата між ними була обумовлена як 2 грн за 1 км, гроші від [PERSON] відповідач отримував в офісі готівкою за фактичний пробіг по спідометру. Банківських рахунків не відкривалось, податків до відповідних фондів, як це передбачається за трудовим законодавством, не сплачувалось. Зараз [PERSON] помер, однак у нього наявні правонаступники-спадкоємці. Відповідач [PERSON] , звертаючись до суду в судових дебатах зазначав, що якщо суд визнає його обов`язок відшкодувати в порядку регресу виплачену страхову суму, то таку суму необхідно зменшити до розміру, який би відповідав його доходам і фінансовим можливостям. Заслухавши заперечення відповідача, оцінивши його доводи в сукупності з мотивами заявленого по справі позову встановивши правовідносини сторін і норму права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, аналізуючи в сукупності, єдності та взаємозв`язку заявлені у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до страхового акту № 200000280700 від 25.02.2020 року та платіжного доручення № ЗР21665 від 28.02.2020 року встановлено, що платником ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Групп» було виплачено на рахунок ПАТ СК «Арсенал Страхування» 86 123,30 грн страхового відшкодування згідно страхового акту № 200000280700 від 25.02.2020 року за пошкоджений транспортний засіб CITROEN JUMPER, д.р. № [NUMBER] (а.с.35, 36). Така сума страхового відшкодування відповідала розрахунку суми страхового відшкодування, долученого до справи на а с. 34 як вартість відновлювального ремонту автомобіля CITROEN JUMPER, д.р. № [NUMBER] Доведено що 12.03.2019 [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АО-3216376. Забезпечений транспортний засіб DAF XF95.480 д.р. № [NUMBER] , строк дії полісу : 26.03.2019-25.03.2020. В порядку суброгації ПрАТ «Арсенал Страхування» подало претензію Позивачу, яка ним була задоволена (а.с.31) Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (Позивач) після виплати страхового відшкодування реалізував своє право подати регресний позов до водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди такий водій самовільно залишив місце пригоди. За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що постановами Городнянського районного суду Чернігівської області від 30.07.2019 року (справа № 732/1288/19 та справа № 732/1287/19), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 КУпАП та ст. 124 КУпАП та накладено відповідні адміністративні стягнення (а.с.24-26). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому згідно зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди, а також його винність у вчиненні цієї ДТП, що чітко визначено у постановах Городнянського районного суду Чернігівської області не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи та є фактами преюдиції. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак відносини між сторонами підпадають під правове регулювання Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до п.п. 33.1.1 п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, згідно вимог п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. У відповідності до п.п. "в" п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема те, що відповідач, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, то суд вважає, що у позивача на підставі п.п. "в" п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникло право вимоги до відповідача в порядку регресу. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він працював за наймом у ФОП „ [PERSON] ", на якого зареєстровано транспортний засіб і який сплатив страховку та отримав страховий поліс. Відхиляючи аргументи відповідача, суд враховує, що під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). За ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична, фізична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Однак ПЛЕНУМ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ у ПОСТАНОВІ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" , зокрема у п.6 чітко роз`яснив , що не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим тільки особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Судом достовірно встановлено, що трудові відносини [PERSON] з [PERSON] не оформлені, плата визначалась усно за тимчасові послуги з перевезення як 2 грн за кілометр без відповідних перерахувань до спеціальних фондів Тож у відносинах із фізичною особою [PERSON] фізична особа [PERSON] передав технічний паспорт і страховий поліс не як працівнику (через відсутність офіційно оформлених документів), а як фізична особа фізичній особі. Тому діє загальне правило: якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, позивач обгрунтовано висунув вимогу про стягнення повної суми страховового відшкодування до водія, визнаного судом винним у порушенні п. 2.10 Правил дорожнього руху та у вчиненні правопорушення за ст. 122-4 КУпАП. Суд керується, в тому числі, принципом добросовісності, тобто загальноправовим принципом, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. За встановлених умов, відповідач є належним. А позивач реалізував визначене Законом право і обгрунтовано висуває свої вимоги до обраного ним відповідача. Підстав для зменшення суми стягнення суд не має. Згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються із суми судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Outcome: approved