Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після реєстрації якого, прізвище дружини було змінено на [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року відповідний шлюб було розірвано, а також рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року з [PERSON] на користь матері дитини стягнуто аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] . Син [PERSON] проживає разом із матір`ю та вітчимом, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує та ніколи не виконував. Дитина його ніколи не знала, справжнім своїм батьком вважає [PERSON] , кличе його татом. [PERSON] систематично не сплачував аліменти, а також систематично ухилявся від будь-якого спілкування, зустрічей та будь-яких інших обов`язків з виховання дитини. Умов для проживання, виховання та розвитку сина батьком не створено. Вихованням та утриманням дитини займається [PERSON] , відводить його до школи та позашкільних закладів та секцій. [PERSON] , в свою чергу, успіхами сина у навчанні не цікавиться, батьківські збори не відвідує, на тренування дитину ніколи не відводить, у закладах освіти рідного батька ніколи не бачили. Відповідач не хоче мати з дитиною нічого спільного. Ухвалою суду від 18 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 28). В призначене судове засідання позивачка не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після реєстрації якого, прізвище дружини було змінено на - [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року, відповідний шлюб було розірвано (а.с. 16). Також, згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). 12 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ; відповідно до якого прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с. 20). Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з: [PERSON] , 1992 року народження, [PERSON] , 1994 року народження, та [PERSON] , 2023 року народження, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом № 129 від 28 червня 2023 року (а.с. 19). Позивач у позові наполягає, що батько дитини у вихованні свого сина участі не приймає, не цікавиться його навчанням, не займається його освітою та розвитком, за місцем навчання дитини, у закладі дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 3 «Ромашка», батька ніколи не бачили, зі спортивних секцій Єгора забирає вітчим [PERSON] , про що свідчать також відповідні довідки (а.с. 22, 23, 24). Крім того, відповідач жодної участі в матеріальному забезпеченні свого сина не приймає, аліменти на його утримання не сплачує, у зв`язку з чим, станом на 01.08.2023 року, виникла заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 183/1135/17 від 19.06.2017 року у розмірі 27 121,50 грн. (а.с. 21). Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Дитина росте без батьківського піклування, його моральної та матеріальної забезпеченості. В свою чергу, орган опіки та піклування суду надав обґрунтований висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved