Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

11.01.2022 року позивач Національна поліція України звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської територіальної громади Київської області, про виселення із службового житлового приміщення Національної поліції України. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 29.05.2019 року розпорядженням № 413 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області «Про включення до числа службового житлового фонду квартир Національної поліції України, розташованих у будинку за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] » включено до числа службового житлового фонду Києво-Святошинського району Київської області квартири Національної поліції України ряд квартир, зокрема, квартиру [ADDRESS] . Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2019 року № 607 «Про затвердження рішення про надання службової квартири», затверджено рішення керівництва та Центральної житлової комісії Національної поліції України про надання службової трикімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] на родину з 4-х осіб, а саме: [PERSON] , дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] та син [PERSON] , а також видано ордер. Відповідно до наказу Національної поліції України від 11.06.2021 року № 714 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Разом з цим, представник позивача вказував, що відповідачі 1, 2, 3, 4 не проживають у службовій квартирі Національної поліції України за адресою: [ADDRESS] . Фактична адреса проживання відповідачів: [ADDRESS] , що підтверджується відповідачем 1 та 2, а саме наступними документами: інформацією яка міститься в позовній заяві відповідача 1 до Національної поліції України про скасування наказу та поновлення на роботі (позовна заява додається); поясненням відповідача 1 від 02.02.2021 року, яке було відібрано у рамках проведення службового розслідування. 22.09.2021 року вихідний № 11589/09/31-2021 позивачем на адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] направлено рекомендованими листами вимогу щодо виселення зі службового жилого приміщення. Зазначені листи повернулись позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання та у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. На підставі вище наведеного, позивач просив суд виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з службового жилого приміщення Національної поліції України за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.11.2022 року постановлено замінити третю особу Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської територіальної громади Київської області (08130, Київська область, с. Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, 5) та витребувати у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (01001, місто Київ, вулиця Трьохсвятительська, будинок 4-в) інформацію про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . 27.12.2022 року представник комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» через канцелярію суду зареєстрував лист, в якому зазначив, що згідно з даними реєстрових книг комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 04.12.2000 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 06.02.2023 року, 10.03.2023 року та 30.06.2023 року начальником служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Альоною Крушинською було зареєстровано клопотання, в яких вона просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей. 31.07.2023 року представник позивача через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити. 31.07.2023 року відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не подали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач 29.05.2019 року розпорядженням № 413 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області «Про включення до числа службового житлового фонду квартир Національної поліції України, розташованих у будинку за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] » включено до числа службового житлового фонду Києво-Святошинського району Київської області квартири Національної поліції України ряд квартир, зокрема, квартиру [ADDRESS] . Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2019 року № 607 «Про затвердження рішення про надання службової квартири», затверджено рішення керівництва та Центральної житлової комісії Національної поліції України про надання службової трикімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] на родину з 4-х осіб, а саме: [PERSON] , дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] та син [PERSON] , а також видано ордер. Відповідно до наказу Національної поліції України від 11.06.2021 року № 714 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Доказів, які б спростовували даний факт, матеріали справи не містять. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до частини 2 статті 326 Цивільного кодексу від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Частиною 3 статті 326 ЦК України визначено, що управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Відповідно до підпунктів 58, 59 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 877, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань виконує в межах повноважень, передбачених законом, функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатної квартири [ADDRESS] належить державі в особі Національної поліції України. Відповідно до пункту 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, який затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Згідно із статтею 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до статті 119 Житлового кодексу УРСР, службові житлові приміщення можуть бути надані лише категоріям осіб, що визначені у відповідному Переліку, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (стаття 121 Житлового кодексу). Статтею 124 Житлового кодексу визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. В свою чергу, статтею 125 Житлового кодексу визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Разом з цим службове жиле приміщення відповідачу 1 надано Національною поліцію України (ідентифікаційний код 40108578). 02.07.2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який відповідно до п. 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 641 «Про утворення Національної поліції України» утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 877 «Про затвердження Положення про Національну поліцію» Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Згідно із частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язанням. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном (частина 2 статті 96 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» прийнято на службу в поліцію в листопаді 2015 року (наказ Національної поліції від 07.11.2015 року № 82 о/с). Отже, період служби в поліції, а саме в апараті Національної поліції з листопада 2015 року по червень 2021 року, становить тільки 5 років 7 місяців. Відповідно до статті 116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особа, якій надається службове житло, повинна постійно проживати та бути зареєстрована у населеному пункті, де знаходиться такий орган, підприємство, установа, організація. Службове житло надається на всіх членів сім`ї, які проживаються разом з ним. За твердженням позивача, яке не спростовує відповідачами, житлове приміщення звільнено після припинення трудових відносин не було. Таким чином, відповідач не звільнив надане за період роботи службове приміщення, з реєстрації не знявся, чим порушив законні права та інтереси позивача, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved