Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-25 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києві звернувся Орган опіки та піклування Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Голобської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просили позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] має сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . 28.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області (справа №159/6425/15-ц). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2016 року у справі №159/6424/15-ц з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] . Посилається на те, що вказаним рішенням підтверджується факт проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно наказу начальника служби у справах дітей Голобської селищної ради№53-ОД від 25.08.2022 року [PERSON] влаштовано в сім`ю родичів (баби по лінії матері) [PERSON] , жительки [ADDRESS] . Також зазначає, що відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Голобської селищної ради №8/1.18 від 25.08.2022 року [PERSON] поставлено на первинний облік Служби у справах дітей Голобської селищної ради як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. [PERSON] з часу розірвання шлюбу з [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям сина [PERSON] , не підтримує з ним жодного спілкування, що однозначно свідчить про небажання стати на шлях виправлення, змінити поведінку в кращу сторону та виконувати батьківські обов`язки. Зазначає, що згідно довідки №70/01-31 від 18.08.2022 року Голобського ліцею батько [PERSON] у період навчання у закладі освіти сина, [PERSON] , контакту з вчителями не підтримував, успішністю сина не цікавився. На думку сторони позивача, безпідставна, постійна відсутність [PERSON] разом з сином сама по собі свідчить про умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, що у свою чергу негативно впливає на розвиток дитини та призводить до негативних наслідків. [PERSON] , проживає разом із бабою [PERSON] в [ADDRESS] . За вказаною адресою є належні умови проживання, [PERSON] забезпечений всім необхідним, що сприяє належному і повному його розвитку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Голобської селищної ради розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . За результатами розгляду, орган опіки та піклування Голобської селищної ради затвердив висновок комісії про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (рішення виконавчого комітету Голобської селищної ради № 13/6 від 26 вересня 2022 року). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2022 року, головуючим суддею у справі визначено Рибалку Ю.В. 02.11.2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва позов Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Голобської селищної ради, про позбавлення батьківських прав залишено без руху та надано строк на усунення його недоліків. 10 квітня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 08 червня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за відсутності представника, про що надав відповідну заяву. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] в селищі Голоби, Ковельського району, Волинської області, про що [INFO] Виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області складено актовий запис № 23. Батьками в свідоцтві про народження вказано: [PERSON] - батько. Як вбачається з матеріалів справи 28.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області (справа №159/6425/15-ц). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2016 року у справі №159/6424/15-ц з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] . Як встановлено судом, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно наказу начальника служби у справах дітей Голобської селищної ради № 53-ОД від 25.08.2022 року [PERSON] влаштовано в сім`ю родичів (баби по лінії матері) [PERSON] , жительки [ADDRESS] . Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Голобської селищної ради №8/1.18 від 25.08.2022 року [PERSON] поставлено на первинний облік Служби у справах дітей Голобської селищної ради як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. Згідно висновку, складеному органом опіки та піклування Голобської селищної ради рішенням виконавчого комітету Голобської селищної ради № 13/6 від 26 вересня 2022 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990, ратифікованої Україною 27.09.1991 (набрала чинність для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти, у контексті позбавлення батьківських прав на дитину, вбачається, що це несе у собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкоджати реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 203/3505/19 зроблено висновок про те, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. На думку суду, позбавлення батьківських прав, як зазначено у вищевказаних постановах, є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках та виключно тоді, коли невиконання батьківських обов`язків зумовлено винною, усвідомленою поведінкою одного з батьків, що негативно впливає на фізичний, духовний, психологічний розвиток дитини як складові її виховання. Вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія вихователя і вихованця) та виявляється у піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, надані дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини; після звернення позивачки з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, відзив на позов та заперечення поти позову до суду не подав. На думку суду, вказана поведінка батька негативно впливає на розвиток дитини, оскільки він свідомо позбавив дитину своєї уваги, піклування тощо. Таким чином, відповідач свідомо ухиляється від будь-якої участі у вихованні дитини, а тому наявні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved