Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ), в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце реєстрації: невідоме), третя особа орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 31) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є старшим братом [PERSON] , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться повністю на його утриманні. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, не доглядала за сином, не цікавилася його навчанням, через постійне вживання алкогольних напоїв, часто знаходиться у лікарнях, у зв`язку з чим позивач вирішив забрати брата до себе та звернутися із вказаним позовом до суду. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи також подала заяву про розгляд справи без її участі та просила врахувати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсаті «Судова влада України» та шляхом направлення повістки за місцем проживання особи, що підтверджується поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №5. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 15.02.2008 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №39. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, [PERSON] народився [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Як вбачається з характеристики, виданої директором ліцею №4 Підгородненської міської ради Дніпропетровської області від 20.02.2023 року, [PERSON] навчається в Підгородненському ліцеї №4 з 1 класу. Протягом останніх років проживав за адресою: [ADDRESS] . Зі слів дитини зараз проживає за адресою: [ADDRESS] зі старшим братом [PERSON] , який займається його вихованням. Мати, [PERSON] , проживає окремо від дітей. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 20.02.2023 року, виданої головою правління ОСББ «Калинова 53», [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.03.2023 року №04/943 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] створив належні умови для проживання, навчання та розвитку молодшого брата [PERSON] . З епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №733/2021 за направленням КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР у 3-му відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР з 02.02.2021 року по 17.02.2021 року, виданого 02.03.2023 року №1379 вбачається, що [PERSON] зловживає спритними напоями з 18 років, п`є запоями по 7-10 днів. За результатами обстеження встановлено діагноз: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Психотичний галлюцинаторний розлад. Згідно заяви [PERSON] , завіреної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим Максимом Олександровичем від 16.03.2023 року, у зв`язку з тим, що [PERSON] не бере участь у вихованні і утриманні сина, не підтримає з ним ніяких стосунків, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 30.05.2023 року №5/5-184 підтверджено той факт, що [PERSON] не має наміру здійснювати належне виховання та утримання свого сина [PERSON] , піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Від покладених на неї батьківських обов`язків самоусувається, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved