Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ТОВ «АВТО РОЛІДАС» грошову суму 2 144 843,08 грн. Позов обґрунтований тим, що 30.12.2021 р. між позивачем [PERSON] та ТОВ «АВТО РОЛІДАС» було укладено попередній договір купівлі-продажу ПКП № 11403, згідно з яким відповідач зобов`язався до 31.03.2022 р. укласти з позивачем договір купівлі-продажу автомобіля Ford Focus SE 2015 року випуску, вартість автомобіля складає 176169,86 грн. На підставі укладеного договору і рахунку на оплату, позивач 30.12.2021 р. на банківський рахунок сплатив відповідачу кошти в сумі 176169,86 грн. 31.03.2022 року закінчився строк дії попереднього договору, однак відповідач автомобіль позивачу так і продав, договір не уклав. Тому, позивач просить стягнути з відповідача суму 2 144 843,08 грн., з яких: 176 169,90 грн. - сума заборгованості; 5285,10 грн. - 3 % річних; 34327,68 грн. - втрати від інфляції; 1 929 060,40 грн. - сума пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 12.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 25.05.2023 року. 25.05.2023 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті на 27.06.2023 року. 27.06.2023 року судове засідання відкладено на 01.08.2023 року для уточнення юридичної адреси відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, судові повістки направлялись за юридичною адресою, однак були повернуті підприємством поштового зв`язку без вручення. За таких умов, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи без участі відповідача за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Під час розгляду справи судом встановлено, що 30.12.2021 р. між позивачем [PERSON] та ТОВ «АВТО РОЛІДАС» шляхом обміну документами в електронній формі було укладено попередній договір купівлі-продажу ПКП № 11403, згідно з яким відповідач зобов`язався до 31.03.2022 р. укласти з позивачем договір купівлі-продажу автомобіля Ford Focus SE 2015 року випуску, вартість автомобіля складає 176169,86 грн. та сплачується в безготівковій формі в національній валюті. У пункті 4.1 попереднього договору вказано, що він діє до 31.03.2022 р. Також, відповідач виставив позивачу рахунок для оплати № 11403-АР0229 від 30.12.2021 р. відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 30.12.2021 р. на суму 176169,86 грн. Згідно з квитанцією № 259Т003МВ8 від 30.12.2021 року позивач сплатив на користь відповідача ТОВ «АВТО РОЛІДАС» суму 176169,90 грн. Відповідно до вимоги від 30.03.2023 р. позивач звернувся до відповідача в досудовому порядку з вимогою повернення коштів. Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що позивачем доведено факт укладення попереднього договору з відповідачем та здійснення оплати в сумі 176169,86 грн. У строк, визначений попереднім договором, основний договір купівлі-продажу сторонами укладений не був, а тому на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання за попереднім договором є припиненими. Тому, починаючи з 31.03.2022 року, відповідач є таким, що безпідставно набув і зберігає грошові кошти позивача, а отже їх слід стягнути з відповідача. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України слід задовольнити вимоги про стягнення 5285,10 грн. - 3 % річних; 34327,68 грн. - втрати від інфляції, оскільки відповідач грошові кошти позивачу після закінчення строку попереднього договору не повернув. Водночас, позовні вимоги про стягнення суми пені 1 929 060,40 грн., задоволенню не підлягають, оскільки така пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нараховується лише у разі прострочення виконання роботи або надання послуги, що не було предметом попереднього договору. Суд роз`яснює представнику позивача, що за своєю суттю договір купівлі-продажу є відмінним від договорів про виконання робіт (надання послуг), а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Також, позивачем до стягнення заявлено суму витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження суду надано: витяг з договору від 22.03.2023 р. з АБ «Владілена Целікова «Фабула Юстиції», узгоджений перелік послуг (додаток 2) в сумі 15000,00 грн. за підготовку і подання позову, рахунок на суму 15000,00 грн., платіжна інструкція про оплату 24.03.2023 р. суми 15000,00 грн. Відповідач заперечень проти заявленого розміру правової допомоги не надав. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому, суд вважає можливим стягнути заявлений розмір правової допомоги в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial