Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

04.11.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Департаменту служб у справах дітей ХМР, в якій позивач просить поновити батьківські права відносно сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 позивач був позбавлений батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вказана справа розглядалась у відсутність позивача, з вказаним рішенням позивач не згодний. Позивача було введено в оману та він склав заяви про відмову від батьківства від своїх дітей, які в подальшому ним були відкликані. Позивач завжди надав матеріальну допомогу дітям, бачився з ними, цікавився життям синів. Після проходження лікування у церкві позивач став займатись підприємницькою діяльністю, та з дітьми склались добрі стосунки. На цей час матір дітей померла, та діти проживають з її батьками, які не дозволяють спілкуватись з позивачем, та налаштовують проти позивача. Позивач хоче проживати зі своїми дітьми, в змозі забезпечити їм нормальний побут та турботу, а тому обставини, які зазначені в рішенні суду про позбавлення батьківських прав змінились, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Від представника відповідача Департаменту служб у справах дітей ХМР надійшли до суду пояснення, в яких просить розглядати справу без участі представника, та надано висновок щодо розв`язання спору. 04.11.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 22.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.02.2023 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких народились двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 31.01.2013 позивач склав заяви щодо відмови від батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей, які він відкликав заявами від 21.10.2021, що посвідчені ПН ХМНО [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 позивача було позбавлено батьківських прав стосовно своїх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвища дітей були змінені на « [PERSON] ». Матір дітей [PERSON] померла [INFO] , внаслідок чого дітям позивача було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 08.12.2021 №969 над малолітніми [PERSON] та [PERSON] встановлено опіку та призначено рідну бабусю [PERSON] їх опікуном. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своїми дідусем та бабусею. Позивач на даний час є ВПО, здійснює підприємницьку діяльність, здійснював оренду житла за адресою: [ADDRESS] в період часу з 26.10.2021 по 26.10.2022. Відповідно до матеріалів справи, позивач з 22.01.2016 по 22.06.2017 перебував в центрі психосоціальної реабілітації та проходив курс реабілітації за програмою психосоціальної реабілітації осіб з хімічною і нехімічною залежністю ГО «СІМ ДОРІГ», та поборовши наркотичну залежність був активним учасником ГО «СІМ ДОРІГ», та характеризується позитивно. Відповідно до наданих до суду медичних довідок, 06.01.2023 позивач отримав мінно-вибухову травму, та йому здійснено ампутацію верхньої кінцівки на рівні плечового поясу. За вказаних обставин, позивач вважає, що обставини, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав на даний час відпали, що і стало підставою для звернення до суду. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.1-4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі М.С. проти України , заява № 2091/13). Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими, як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Як роз`яснено в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розглядаючи справи про поновлення батьківських прав суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про поновлення батьківських прав батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для цього відпали. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Згідно частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР від 10.07.2023 №250, орган опіки та піклування дослідивши надані документи, поспілкувавшись з дітьми [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що вони заперечують проти поновлення батьківських прав позивача стосовно них, оскільки бажають проживати з бабусею та дідусем, оскільки він відмовився від батьківських прав, вживав наркотичні засоби, не підтримував дітей останні 10 років, та батько виганяв з квартири бабусю. За вказаних обставин, орган опіки та піклування, враховуючи найкращі інтереси дітей, вважає недоцільним поновлення батьківських прав [PERSON] відносно синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи свідчать про те, що висновок органу опіки та піклування, який надано до суду є обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей. Позивачем не представлено суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що змінилися обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав. Надані до суду скріншоти із застосунків та фото не підтверджують обставини, що викладені в позові, та з них не вбачається період часу. Крім того, судом встановлено, що наданий час позивач проходить курси реабілітацій у медичних закладах, договір оренди на житло у нього закінчився, доказів фактичного місця проживання на даний час позивачем не надано. Крім цього, судом враховано, що 31.01.2013 позивачем підписано заяви щодо відмови від батьківських прав щодо його малолітніх синів. Доводи позивача стосовно того, що підписуючи заяви його було введено в оману та не розумів їх змісту є необгрунтованими, оскільки такі заяви були посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Мельник Ю.О. Загальними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Таким чином, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які заперечують на даний час проти поновлення батьківських прав позивача, суд приходить до висновку про відсутність на момент вирішення даного спору визначених законом підстав для поновлення батьківських прав, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за наведених вище підстав. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу положення ч.7 ст. 169 СК України, що у разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed