Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що у шлюбі батьки позивачки збудували будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Синевир, 1528 (далі Спадковий будинок), який був завершений будівництвом у 1983 році. Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його частку у праві власності на Спадковий будинок, яку шляхом спільного проживання успадкувала його дружина, [PERSON] , яка стала єдиним повноправним власником даного будинку. Мати Позивачки, [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Спадковий будинок. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на Спадковий будинок. Однак постановою від 13.07.2023 приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на Спадковий будинок, в порядку спадкування за законом до майна її померлої матері. Ухвалою суду від 26.07.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги заяви. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що позивачка, [PERSON] , народилася [INFO] в с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими було зареєстровано 26.01.1979 виконкомом Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис №7 (а.с. 14, 16). 30 січня 1999 року виконкомом Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між Позивачкою та [PERSON] , актовий запис №6 (а.с. 15). У шлюбі батьки позивачки збудували Спадковий будинок, який був завершений будівництвом 1983 року (а.с. 27-46). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №641868 від 29.10.2010 батько позивачки, [PERSON] , був власником земельної ділянки з кадастровим номером 2122486901:01:002:0005 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташовувалася за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Синевир, 1528 (а.с. 47). Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 17). Як вбачається з довідки виконкому Синевирської сільради від 30.01.2023 №110, померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в даному будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] (а.с. 18). На випадок смерті [PERSON] заповітів не складав, спадкові справи за його майном не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавали (а.с. 19, 20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його частку у праві власності на Спадковий будинок, яку шляхом спільного проживання успадкувала його дружина, [PERSON] , яка стала єдиним повноправним власником даного будинку. Мати позивачки, [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 21). Як вбачається з довідки Синевирської сільради від 30.01.2023 року №111, померла [INFO] [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в даному будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 22). У межах строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 31.01.2023 приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №09/2023 за майном померлої [PERSON] (а.с. 23). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №71310816 від 31.01.2023 підтверджується, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповітів/спадкових договорів на складала (а.с. 24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Спадковий будинок. Постановою від 13.07.2023 №64/02-31 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку. Як було встановлено нотаріусом, позивачка прийняла спадщину за майном [PERSON] як спадкоємець за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] до приватного нотаріуса не надходили (а.с. 25). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на Спадковий будинок, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Як свідчить виписка з погосподарської книги №159, видана 30.01.2023 виконкомом Синевирської сільради, згідно погосподарської книги померлий [PERSON] був власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2122486901:01:002:0005 площею 0,2500 га в с. Синевир, 1528. Спадковий будинок був побудований орієнтовно у 1983 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 26). Довідкою КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 20.02.2023 року №20 підтверджується, що станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 43). Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 09.04.2023 ФОП [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №ТІ01:8836-6322-9662-1158, Спадковий будинок був побудований у 1983 році та має загальну площу 95,80 м2\~ (а.с. 27-34). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved