Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-27 00:00:00

позивачем заявлені вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого із відповідачем 11.05.2018, а також про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час між подружжям втрачено почуття взаємної любові та поваги, з грудня 2022 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер і його збереження суперечить інтересам позивача. Дитина сторін - [PERSON] проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.06.2023 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заяві від 28.07.2023 позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. 24.07.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.05.2018, судом встановлено, що сторони 11.05.2018 зареєстрували шлюб, актовий запис №127 (а.с.5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.2021 (а.с.6). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулась до суду з указаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу, що визначено ч.3 ст.105 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У свою чергу відповідно до ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо фактичного припинення шлюбних відносин і станом на час його розгляду справи судом останні не відновились та позиція відповідача, який просив шлюб розірвати. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст.105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що сторони мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, відносно стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Із досліджених матеріалів справи, судом не встановлено, що платник аліментів має незадовільний стан здоров`я чи є непрацездатним, судом також не встановлено. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів 5000 грн. щомісячно, суд враховує вказані вище положення матеріального закону, вимоги позивача, яка бажає саме в такому розмірі стягнути аліменти, та позицію відповідача, який не заперечив проти задоволення вимог позивача, тому вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити повністю. Враховуючи положення ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнання відповідачем позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів та 536 грн. 80 коп. на користь позивача в рахунок відшкодування 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved