Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, якою просить встановити факт належності Диплому [NUMBER] від 25.06.1988 року, реєстраційний № 207 (наказ №984-33 від 28.06.1988 року), виданого 25 червня 1988 року Державним університетом ім. Т.Г. Шевченка на ім`я [PERSON] [PERSON] , як одній і тій особі. В обґрунтування вказаних вимог заявник зазначає, що в червні 1988 року вона закінчила повний теоретичний та практичний курс навчання заочного відділення філософського факультету Київського ордена Леніна та ордена Жовтневої революції Державного університету ім.. Т.Г. Шевченка за спеціальністю «Філософія», здобула кваліфікацію «філософ, викладач філософських дисциплін та отримала диплом [NUMBER] від 25.06.1988 року, реєстраційний №207 (наказ №984-33 від 28.06.1988 року). Однак в Дипломі ТВ-І № 160128 від 25.06.1988 року, реєстраційний №207 допущено помилку в написанні її прізвища, а саме замість [PERSON] вказано [PERSON] . Допущена помилка в написанні її прізвища в дипломі про освіту на даний час позбавляє її можливості на звернення до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою про перерахунок пенсії, оскільки період навчання не буде зараховано до трудового стажу. Заявник в судове засідання з`явилася, подавши до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи у її відсутність, викладені в заяві вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник зацікавленої особи - Головного управління Пенсійного фонду в Київській області в судове засідання не з`явився, надійшов лист в якому просить суд розглядати справу у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заявник народилася [INFO] , дівоче прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 01.06.1985 року заявниця уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського міськвиконкому Київської області, шлюб між мною та [PERSON] розірваний 31.10.1995 року, про що зроблений актовий запис № 153, при цьому прізвище на дошлюбне я не змінювала. В червні 1988 року [PERSON] закінчила повний теоретичний та практичний курс навчання заочного відділення філософського факультету Київського ордена Леніна та ордена Жовтневої революції Державного університету ім.. Т.Г. Шевченка за спеціальністю «Філософія», та здобула кваліфікацію «філософ, викладач філософських дисциплін та отримала диплом [NUMBER] від 25.06.1988 року, реєстраційний №207 (наказ №984-33 від 28.06.1988 року). Однак в Дипломі ТВ-І № 160128 від 25.06.1988 року, реєстраційний №207 допущено помилку в написанні мого прізвища, а саме замість [PERSON] вказано [PERSON] . Згідно з частиною першою ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Досліджені докази вказують нате,що у правовстановлюючому документі, а саме у Дипломі [NUMBER] від 25.06.1988 року, реєстраційний № 207 (наказ №984-33 від 28.06.1988 року), виданого 25 червня 1988 року Державним університетом ім. Т.Г. Шевченка допущені розбіжності в написанні прізвища заявниці усунення яких є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності вказаного документу має для заявника юридичне значення, а саме для оформлення право власності, а відтак суд вважає заяву заявника обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та

Outcome: approved