Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20 вересня 2008 року був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Через несумісність характерів, їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, внаслідок чого спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони не в змозі підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. З грудня 2022 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сім`я фактично розпалася, а тому виникла необхідність у юридичному оформленні розірвання шлюбу. Подальше його збереження неможливе і суперечить його інтересам, оскільки відповідачка зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір виїхати за межі України. Що стосується позову в частині визначення місця проживання малолітнього сина, то позивач зазначив, що синові виповнилося 12 років, тому, за змістом статті 6 Сімейного кодексу України згідно якої, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, він є малолітньою особою. Їхній спільний син навчається у 7-А класі навчально-виховного комплексу «СЗШ № 2-гімназія». Його місце проживання та місце проживання малолітнього сина зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , де вони фактично проживають. Ним забезпечено синові належне матеріальне утримання, догляд і виховання. Після того, як сторони стали проживати окремо, відповідачка зовсім не цікавиться розвитком, здоров`ям і вихованням їхнього спільного малолітнього сина; не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо, тому позивач просить визначити місце проживання сина за місцем його проживаня. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 29.05.2023 року розгляд справи визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26.06.2023 року було закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 27.07.2023 не з`явився, однак від нього на адресу 26.07.2023 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначено що наразі виникла необхідність у відкладенні розгляду справи через те, що розгляд його заяви № К-638 від 14.07.2023 року щодо визначення місця проживання дитини з ним, буде розглядатися в серпні 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Трускавецької міської ради, що підтверджується повідомленням Служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 25.07.2023 року № 4/2-237. Представник позивача в судове засідання 27.07.2023 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідачка в судове засідання 27.07.2023 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання 27.07.2023 не з`явився, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак в повідомленні скерованому на адресу суду від 21.06.2023 зазначила, що просить проводити розгляд справи беї її участі при ухваленні рішення покладається на думку суд, а позивач [PERSON] по даній справі не звертався із заявами до служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.09.2008 сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 758, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке знаходиться в матеріалах справи. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.10.2010, яка знаходиться в матеріалах справи. Через несумісність\~характерів,\~сімейне життя\~сторін поступово\~погіршувалося,\~внаслідок чого\~спільне життя\~стало неможливим,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин. З грудня 2022 року сторони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть, у кожного своє особисте життя і як подружжя їх нічого не пов`язує. Відповідачки проживає окремо, що підтверджується актом про фактичне місце проживання № 23052401, виданим 24 травня 2023 року ОСББ «Добробут 24». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК). У відповідності до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачв, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується позовної вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього сина, то суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивач, посилається на те, що відповідачка зовсім не цікавиться розвитком, здоров`ям і вихованням нашого спільного малолітнього сина; не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. Байдуже ставиться до долі малолітнього сина. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача на те, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Також позивачем не додано суду жодних доказів, які б підтверджували про наявний між батьками спір про визначення місця проживання сина. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач лише під час розгляду справи в суді, звернувся до служба у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області 14.07.2023 щодо визначення місця проживання дитини, що дає підстави суду вважати про відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн., що підтверджується квитанцією № 20 від 26.05.2023, яка знаходиться в матеріалах справи. Тому з відповідачки необхідно стягнути в користь позивача 50 відсотків судового збору в розмірі 1087,10 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved