Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт її постійного проживання та території України станом до проголошення незалежності України та станом на час проголошення незалежності України 24.08.1991 року. Вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] у м. Коркіно, Челябінської області, Росія. З 18-ти річного віку вона проживає на території України. З 01.09.1983 року вона навчалась у Харківському механіко-технологічному технікумі, на даний час назва якого змінена на Державний вищий навчальний заклад «Харківський коледж текстилю та дизайну». 10.06.1988 року у місті Харкові вона уклала шлюб з [PERSON] та після укладання шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». З цього часу вона проживає за місцем реєстрації свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у м. Харкові у них народилась донька [PERSON] , яка є громадянкою України. Таким чином з 1983 року вона постійно проживає на території України та вважає, що наявні підстави для встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні на момент проголошення незалежності України [PERSON] , як громадянки колишнього СРСР. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.04.2023 року заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 року, відкрито провадження по даній цивільній справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 року, задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків. Представник заявника надав заяву с проханням закінчувати розгляд справи за відсутності його та заявника. Заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання з`явився, про день час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Матеріали справи містять зворотні поштові повідомлення про вручення заінтересованій особі ухвали про відкриття провадження у справі, заяви з додатками та судових повісток. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] народилася [INFO] у м. Коркіно, Челябінської області про що надано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб 10.06.1988 року в м. Харкові в Палаці одруження «Дзержинський», про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу заявник змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] народилась [INFO] в м. Харкові, батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж текстилю та дизайну» № 01-5/835 від 26.09.2008 року, встановлено, що [PERSON] навчалась на денному відділенні Харківського механіко-технологічного технікуму зі спеціальністю «Швейне виробництво» з 01.09.1983 р. (наказ № 263 від 24.08.1983 р.). З 14.10.1986 року переведена на заочне відділення. З 04.07.1988 року відрахована з числа студенів технікуму, як таку, що не приступила до занять. [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву від 26.04.2023 року в якій зазначив, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] з дати реєстрації шлюбу, тобто з 10.06.1988 року по теперішній час. Заявник 13.08.2019 року зверталась до Генерального консульства рф у м. Харкові з запитом про наявність або відсутність у неї російського громадянства, що підтверджується копією квитанції про сплату послуг, однак відповіді по теперішній час не отримала. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Тобто, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Надані заявником документи, на переконання суду, доводять факт проживання [PERSON] на території України. Так, заявниця народилася у м. Коркіно Челябінської області, тобто на території колишнього СРСР. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство»- усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що [PERSON] з 01.09.1983 року постійно проживала у м. Харкові, Україна. 10.06.1988 року уклала шлюб з [PERSON] та з цього періоду постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народила доньку [PERSON] , яка є громадянкою України. Крім того, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що з заявницею вона знайома з 1991 року. [PERSON] шила їй одяг та вони почали спілкуватись, їй було відомо, що [PERSON] родом із росії, однак вона постійно проживала у м. Харкові, де одружилась та народила дитину. Допитаний в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що заявник дружина його брата, вони знайомі з 1985 року. Брат з дружиною та донькою увесь цей час проживали у квартирі їх матері м. Харкові. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що заявниця її подруга, вони спілкуються з 1983-1984 років, познайомились, коли навчались у технікумі, потім вона була свідком на її весіллі. У 1990 році [PERSON] народила дитину. Увесь цей час заявниця проживає у м. Харкові. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що є чоловіком заявниці, вони познайомились у 1987 році в м. Харкові через спільну знайому, почали зустрічатись та у 1988 році уклали шлюб, з цього часу вони завжди проживали в кв. [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт постійного проживання заявниці [PERSON] на території України з 1983 року, показання свідків є послідовними та повністю узгоджуються з наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Таким чином, суд вважає, що заявник мала постійний правовий зв`язок з конкретним місцем проживання, увесь час мешкає в кв. [ADDRESS] . Беручи до уваги встановлені судом обставини, та вищевикладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] постійно проживала на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання нею паспорту громадянина України. З урахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою, тому її належить задовольнити повністю. Судовий збір у розмірі 496,20 грн. слід віднести на рахунок заявника, оскільки в окремому провадженні судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: approved