Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 04.05.2018 між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, зроблено відповідний актовий запис № 478. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружні стосунки за час їхнього спільного сімейного проживання були нормальні, проте з появою побутових проблем стосунки між ними погіршилися. Кожний із них має різні погляди на шлюб, шлюбні відносини та сімейне життя. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені За таких обставин, вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Просить суд розірвати їх шлюб. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 20.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено на 14 год 00 хв 09.08.2023 (а.с.11). На призначену дату судового розгляду позивач та відповідач не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Позивач 04.08.2023 подала до канцелярії суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить не надавати строк для примирення подружжя (а.с.16). Відповідач 01.08.2023 подав на електронну адресу суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.14). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Як убачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 04.05.2018 уклали шлюб, який зареєстровано Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 478. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.3). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.10.2018, стверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як убачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди щодо шлюбу та сімейного життя, примирення між ними неможливе. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 536,80 грн, а 536,80 грн - стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved