Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» про заміну споживача у споживчому кредиті. Позовні вимоги мотивував тим, що 26.04.2021 в інтернет-магазині, шляхом укладення споживчого кредитного Договору №21042631295106 «Оплата частинами» з ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем було придбана каво машина вартістю 15 999,01 грн. Після ознайомлення з інструкцією до каво машини, було прийнято рішення, що за технічними характеристиками описаними в інструкції, каво машина не відповідає бажанням позивача та її постійно повернути. 30.04.2021, з метою повернення придбаної каво машини, позивач звернувся до магазину мережі «ЦИТРУС», однак у магазині відмовились приймати каво машину без пояснення причин. Після чого, позивач звернувся до керівництва магазину «ЦИТРУС» з даним питанням, однак питання вирішено не було. Після чого, позивач вимушений був звернутися до суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 були задоволені частково позовні вимоги позивача, а саме: Розірвано договір купівлі-продажу: фіскальний чек №12411 від 27.04.2021, товарний чек №000265756 від 27.04.2021; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» прийняти у позивача каво машину KRUPS EA870810; стягнути з відповідача моральну шкоду та витрати у вигляді судового збору. Після набрання чинності рішення суду, позивачем було направлено на електронну адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» клопотання про розірвання договору №21042631295106 «Оплата частинами», відповідно до положень ч.8 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів». Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму електронному листі від 31.01.2023 №20.1.0.0.0/7 відмовив позивачу у розірванні кредитного договору, чим порушив ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідачем також не замінено боржника у договорі споживчого кредиту №№21042631295106 «Оплата частинами» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО», оскільки кошти за договором споживчого кредиту відповідачем перераховувалися товариству. Тому, позивач просить суд замінити боржника у Договорі споживчого кредиту №21042631295106 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про оплату частинами на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО»; зобов`язати відповідача повернути списані кошти за договором про споживчий кредит №21042631295106 розміром 15 999,00 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судовий збір. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2023 забезпечено позов, шляхом зупинення списання АТ КБ «ПриватБанк», коштів з банківських рахунків [PERSON] на погашення споживчого кредиту №21042631295106 «Оплата частинами». Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2023 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяви про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Надавши до суду відзив на позов, в якому, крім іншого просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки останнім вибрано не належний спосіб захисту своїх прав. Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що що 26.04.2021 в інтернет-магазині, шляхом укладення споживчого кредитного Договору №21042631295106 «Оплата частинами» з ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем було придбана каво машина вартістю 15 999,01 грн. Після ознайомлення з інструкцією до каво машини, було прийнято рішення, що за технічними характеристиками описаними в інструкції, каво машина не відповідає бажанням позивача та її постійно повернути. 30.04.2021, з метою повернення придбаної каво машини, позивач звернувся до магазину мережі «ЦИТРУС», однак у магазині відмовились приймати каво машину без пояснення причин. Після чого, позивач звернувся до керівництва магазину «ЦИТРУС» з даним питанням, однак питання вирішено не було. Після чого, позивач вимушений був звернутися до суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 були задоволені частково позовні вимоги позивача, а саме: Розірвано договір купівлі-продажу: фіскальний чек №12411 від 27.04.2021, товарний чек №000265756 від 27.04.2021; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» прийняти у позивача каво машину KRUPS EA870810; стягнути з відповідача моральну шкоду та витрати у вигляді судового збору. Позивачем було направлено на електронну адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» клопотання про розірвання договору №21042631295106 «Оплата частинами», відповідно до положень ч.8 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів». Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму електронному листі від 31.01.2023 №20.1.0.0.0/7 відмовив позивачу у розірванні кредитного договору, чим порушив ЗУ «Про захист прав споживачів». На думку позивача, відповідачем також не замінено боржника у договорі споживчого кредиту №№21042631295106 «Оплата частинами» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО», оскільки кошти за договором споживчого кредиту відповідачем перераховувалися товариству. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Розглядаючи позовні вимоги суду необхідно вирішити питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту за цими вимогами. Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що при відмові в задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed