Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що 03 вересня2004 року між ним та [PERSON] був укладений договір підряду № 03-09-04, за умовами якого він, як підрядник, зобов`язався особистою працею та власним інструментом, за завданням замовника,виконати на свій риск певну роботуз демонтажу наземної частини старих теплиць у кількості 10 штук, залишків огороджень та наземних комунікацій на присадибній території; облаштування частини двору та всієї присадибної території під тепличні споруди; збудування нових теплиць кількістю 8 штук; проведення світла в теплиці та капілярної системи, за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язалася прийняти й оплатити виконану роботу. На виконання робіт за договором було складено та затверджено кошторис, за яким вартість робіт по договору склала 3 915,00 грн. Позивач виконав роботи в повному обсязі та замовник прийняла їх без зауважень, про що був складені та підписані сторонами відповідні акти. Після підписання актів між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 29.11.2004 року до договору підряду, відповідно до якої сторони домовились, що [PERSON] у рахунок взаєморозрахунків за виконані роботи згідно з актом виконаних робіт від 25.11.2004 року передає у власність позивача нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв. м, житловою площею 27,0 кв.м. Також [PERSON] зобов`язалася не пізніше 29 листопада 2007 року переоформити право власності на зазначений будинок на позивача, а в разі необхідності й нотаріальне його посвідчення та реєстрація у БТІ. В день підписання зазначеної додаткової угоди [PERSON] передала йому ключі від будинку і надала дозвіл вселятися в нього, жити та оброблювати город. Протягом трьох днів, а саме 01.12.2004 року,позивач разом з сім`єю переїхав та з почав постійно проживати в зазначеному будинку. Свої зобов`язання щодо переоформлення права власності на нерухоме майно [PERSON] не виконала через постійне перебування на заробітках у Російській Федерації. Наприкінці 2010 року,під час розмови з [PERSON] , позивач дізнався про те, що [PERSON] не є власником спірного житлового будинку. Будинок належав на праві власності [PERSON] , яка була боржником [PERSON] за грошовими зобов`язаннями, але наприкінці 2000 року [PERSON] виїхала з чоловіком на постійне місце проживання до Російської Федерації, надавши [PERSON] посвідчену довіреність від 10.09.2000 року на продаж її будинку за ціною на розсуд [PERSON] в рахунок боргу. Проте строк дії цієї довіреності, посвідченої головою Гостомльскої сільської адміністрації Кромського району Орловської області, сплив 10.09.2003 року, тому [PERSON] не мала повноважень вчинити дії по переоформленню права власності на будинок. Також [PERSON] не було відомо місце проживання [PERSON] . Остання з моменту переїзду ніколи не цікавилася своїм майном, оскільки розпорядилася їм, передавши будинок у розпорядження [PERSON] за свої борги перед нею. Технічний паспорт з відміткою про реєстрацію права власності за [PERSON] разом з довіреністю [PERSON] на розпорядження будинком [PERSON] передала позивачу та в подальшому сама виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. З 01 грудня 2004 року позивач відкрито та безперервно користуюся спірним нерухомим майном, а саме, добросовісно вселився в будинок і продовжує відкрито, безперервно володіти ним,протягом 17 років проживає у зазначеному домоволодінні, за власні кошти проводить в ньому поточні і капітальні ремонти, провів каналізацію, встановив санвузол, обробляє земельну ділянку та сплачує комунальні послуги. При заволодінні цим нерухомим майном йому не було відомо про відсутність у нього підстав на набуття права власності на будинок, оскільки він мав правовідносини з [PERSON] і діяв в межах умов за договором підряду та додаткової угоди до нього. В будинок він вселився не самовільно, він діяв відкрито, вважаючи, що власником будинку є [PERSON] . До кінця 2010 року йому не було відомо про те, що належним власником будинку є [PERSON] . Оскільки до теперішнього часу право володіння та користування спірним нерухомим майном ніким не оспорюється, позивач вважає, що він має право заявити про давність володіння цим майном та у нього є законні підстави бути визнаним власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 27,0 кв.мза набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України. У судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява у якій вона просить суд розгляд справи проводити без участі сторони позивача. У заяві позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача та треті особи з позовом ознайомлені. Представник відповідача та третя особа [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Інших заяв, клопотань учасниками справи не подавалось. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася повідомлялася про слухання справи належним чином, причини її неявки суду не відомі. Враховуючи, що представник Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської областіта третя особа [PERSON] визнали позовні вимоги [PERSON] , суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до положень ЦПК Українирозгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому напідставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, наяких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичнезначення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірнихправовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановивнаступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як встановлено судом, [PERSON] 01 грудня 2004 року вселився до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м., на підставі додаткової угоди № 1 від 29.11.2004 року до договору підряду№ 03-09-04, укладеному 03 вересня 2004 року між ним та [PERSON] . Відповідно до умов договору підряду№ 03-09-04 від 03 вересня 2004 року, [PERSON] , як підрядник, зобов`язався особистою працею та власним інструментом, за завданням замовника, виконати на свій риск певну роботуз демонтажу наземної частини старих теплицьу кількості 10 штук, залишків огороджень та наземних комунікацій на присадибній території; облаштування частини двору та всієї присадибної території під тепличні споруди; збудування нових теплиць кількістю 8 штук; проведення світла в теплиці та капілярної системи, за адресою: [ADDRESS] , а замовник [PERSON] зобов`язалася прийняти й оплатити виконану роботу. Протягом строку з вересня по 05 грудня 2004 року [PERSON] виконав роботи в повному обсязі та вони були прийняти [PERSON] , що підтверджується актами виконаних робіт від 03 жовтня 2004 року за № 1, від 30 жовтня 2004 року за № 2, від 30 листопада 2004 року за № 4 та від 05 грудня 2004 року № 5. 29 листопада 2004 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору підряду№ 03-09-04 від 03 вересня2004 року, відповідно до якої сторони домовились, що [PERSON] у рахунок взаєморозрахунків за виконані роботи згідно з актом виконаних робіт від 25.11.2004 року передає у власність позивача нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м. Також [PERSON] зобов`язалася не пізніше 29 листопада 2007 року переоформити право власності на зазначений будинок на позивача, а в разі необхідності й нотаріальне його посвідчення та реєстрація у БТІ. В той же день [PERSON] передала [PERSON] ключі від будинку і надала дозвіл вселятися в нього. [PERSON] вважав, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Про те, що житловий будинок належить на праві власності [PERSON] [PERSON] не знав та дізнався про це лише наприкінці 2010 року,під час розмови з [PERSON] . Позивачу також не було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності на даний будинок. В грудні 2004 року,позивач разом з сім`єю переїхав та почав постійно проживати в зазначеному будинку та проживає в ньому до теперішнього часу. За 17 років він постійно сплачує комунальні послуги, за власні кошти провів в будинку поточні і капітальні ремонти, користується земельною ділянкою та займається присадибним господарством. Факт постійного безперервного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та володіння житловим будинком з грудня 2004 року по наступний час підтверджується Актом про підтвердження факту проживання від 24 травня 2022 року, затвердженого секретарем Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області О.Крайнік. У суду не викликає сумніву факт добросовісного заволодіння [PERSON] чужим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , та відкритого, безперервного володіння цим нерухомим майном протягом 17 років. До цього висновку суд приходить з наступних підстав. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є в тому числі фізичні особи. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Отже, за законодавством України набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.05.2019 року по справі 910/17274/17: аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Отже, суд приходить висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом 17 років. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеним житловим будинком, власник якої відсутній. У постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульнимє володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , про що зроблена запис у реєстраційній книзі № 2 за реєстровим № 111 від 29 серпня 1988 року, що підтверджується реєстровим надписом, зробленим начальником Нікопольського бюро технічної інвентаризації. В той же час, власник даного житлового будинку [PERSON] відмовилась від права власності на належне їй нерухоме майно на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу за грошовим зобов`язанням та надала [PERSON] довіреність від 10.09.2000 року на продаж її будинку за ціною на розсуд [PERSON] , посвідчену головою Гостомльскої сільської адміністрації Кромського району Орловської області. У своїй письмовій заяві до Нікопольського міськрайонного суду від 24.08.2022 року [PERSON] даний факт підтвердила та не заперечувала проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. З а весь час безперервного відкритого володіння позивачем зазначеним будинком (більше 17 років) жодна особа не заявляла на нього прав власності, не оспорювала його фактичне володіння ним. З урахуванням викладених обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягаютьзадоволенню, враховуючи той факт, що позивач добросовісно, безтитульно заволодів нерухомим майном, власник якого відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] , поводячись як власник, починаючи з грудня 2004 року, тобто більше десяті років та набув право власності на це майно за набувальною давністю на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд занаявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved