Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. Позов мотивований тим, що 05.05.1984р. сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, про що складено актовий запис №10. Подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї стало неможливим, так у них різні характери, погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Примирення з відповідачем неможливе. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають, в органах РАЦС відповідач розлучатися не бажає. Ухвалою суду від 18.07.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с.11). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просить суд розглянути справу без його участі (а.с.1). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В заяві від 03.07.2023р., яка надійшла до суду 05.07.2023р., відповідач просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає повністю та просить розірвати шлюб (а.с.8). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05.05.1984р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №10, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] , місце державної реєстрації шлюбу виконавчий комітет Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого повторно 01.11.2022р. (а.с.2). Подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї стало неможливим, так у них різні характери, погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Примирення з відповідачем неможливе. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Із змісту ст.56 СК України слідує, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується наступним. З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №391326 слідує, що позивач є інвалідом І групи безтерміново, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України ''Про судовий збір'' він звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, про що зазначила в заяві від 03.07.2023р., яка надійшла до суду 05.07.2023р. (а.с.8), то у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України з неї слід стягнути в дохід держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті позивачем за звернення до суду з позовом, тобто 536,80 грн. (1073,60/2=536,80), а іншу частину судового збору в розмірі 536,80 грн. згідно ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved