Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" 10.03.2023 року звернулося до суду із зазначеним позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 3% річних та інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року у справі №2-3205/2010 у розмірі 876 280,48 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.03.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1131203300, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 168000,00 доларів США зі строком до 07.03.2018 та зі ставкою за користування кредитом у розмірі 13,40% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 07.03.2008 між Банком та [PERSON] укладено договір поруки №186357 згідно якого відповідач - 2 поручається перед банком за виконання відповідачем - 1 зобов`язання за кредитним договором. 05.10.2010 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-3205/2010 задоволено позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 1549 430,63 грн. та судовий збір у розмірі 1700,00 грн. На підставі договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №11312033000 від 07.03.2008 року та до [PERSON] за договором поруки №186357. 14.06.2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" укладено договір №1517/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п.п.1.1 якого Продавець - ПАТ "Дельта Банк" передає у власність Покупцеві - ТОВ "ФК "Гефест" майнові права, які виникли або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів, фінансових поручителів, які виникли за укладеними договором та/або на інших підставах наведених у додатку №1 цього договору. Додаток №1 до договору №1517/к купівлі-продажу майнових прав від 14.06.2019 року містять інформацію про передачу прав вимог до [PERSON] , [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору №11312033000 від 07.03.2008 та договору поруки №186357, а також містять суму заборгованості, яку ПАТ "Дельта Банк" відступив ТОВ "ФК "Гефест", а саме : 584 707,79 грн., з яких: кредит - 4 289 935,40 грн., відсотки - 8 294 772,39 грн. 10.08.2022 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Гефест" задоволено та змінено стягувача ПАТ "УкрСиббанк" на його правонаступника ТОВ "ФК "Гефест" у цивільній справі №2-3205/1010 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до відповідача -1 та відповідача - 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подачі позовної заяви, вищезазначене рішення не виконано. Ухвалою суду від 21.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.32). 12.04.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] у якому остання просить суд залишити позовну заяву без розгляду, обґрунтовуючи це тим, що у провадженні Верховного суду знаходиться справа між сторонами, щодо підстав зміни стягувача. Ухвалою суду від 17.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.85). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача - 2 Дзюбенко О.В. заперечувала проти позову, зазначивши на його необґрунтованості та безпідставності оскільки на думку представника, позивачем не набуто права для стягнення з відповідачів суми 3 % річних та інфляційних витрат. Інші учасники судового процесу в засідання суду не з`явились, про причини неприбуття суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.03.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1131203300, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 168000,00 доларів США зі строком до 07.03.2018 та зі ставкою за користування кредитом у розмірі 13,40% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 07.03.2008 між Банком та [PERSON] укладено договір поруки №186357 згідно якого відповідач - 2 поручається перед банком за виконання відповідачем - 1 зобов`язання за кредитним договором. 05.10.2010 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-3205/2010 задоволено позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 1549 430,63 грн. та судовий збір у розмірі 1700,00 грн. 14.06.2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" укладено договір №1517/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п.п.1.1 якого Продавець - ПАТ "Дельта Банк" передає у власність Покупцеві - ТОВ "ФК "Гефест" майнові права, які виникли або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів, фінансових поручителів, які виникли за укладеними договором та/або на інших підставах наведених у додатку №1 цього договору. Додаток №1 до договору №1517/к купівлі-продажу майнових прав від 14.06.2019 року містять інформацію про передачу прав вимог до [PERSON] , [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору №11312033000 від 07.03.2008 та договору поруки №186357, а також містять суму заборгованості, яку ПАТ "Дельта Банк" відступив ТОВ "ФК "Гефест", а саме : 584 707,79 грн., з яких: кредит - 4 289 935,40 грн., відсотки - 8 294 772,39 грн. Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, не виконано. Доказів зворотного в ході розгляду справи відповідачами до суду подано не було. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторові від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (статті 519, 612, 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст.611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Постановою Великої Палати Верховного Суду 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц встановлено наступне «У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем було надано розрахунок інфляційного нарахування за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, в розмірі 1 549 430,63 грн. за останні 3 роки до звернення до суду з даним позовом, згідно якого: за період з 01.03.2020 по 02.03.2023 - 3% річних становить 736 831,73 грн. Таким чином 3% річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню складають 876 280,48 грн. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням задоволення позову, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13144,21 грн.

Outcome: approved