Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

У лютому 2023 року позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 23418,34 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг за указаною адресою, які надає позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». Відповідач своєчасно та повному обсязі не сплачує за комунальні послуги в результаті чого за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року утворилась заборгованість, яку просить стягнути на свою користь. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року справу передано для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 17 травня 2023 року справа надійшла на адресу Оболонського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду на 14 червня 2023 року. 14 червня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву для надання відповідачу можливості ознайомитись з матеріалами справи, до 17 липня 2023 року. В судовому засіданні представник позивача 17 липня 2023 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні 17 липня 2023 року не заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що не оплачував житлово-комунальні послуги через фінансові труднощі. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено і не заперечувалось відповідачем [PERSON] , що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. зареєстрованого в реєстрі за №3848, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 листопада 2013 року №12265880. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку по за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Радіант» №7 від 4 березня 2013 року, акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» прийняло багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] в експлуатацію та обслуговування. Також, 07 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №101361, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по [ADDRESS] де знаходиться квартира [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Вказаним договором встановлено розмір тарифів за послуги та передбачено, що у випадку зміни органом місцевого самоврядування розмірів тарифів виконавець при розрахунках застосовує вказаний тариф. 07 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» укладено договір №101361 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, предметом якого є зобов`язання виконавця своєчасно надавити споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Також, 07 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» укладено договір про надання послуг, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів; забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 договору розмір щомісячної плати за надані послуги визначається за домовленістю сторін і на дату укладення цього договору становить 1,70 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. Відповідно до п. 3.2.3. Договору виконавець має право збільшити розмір щомісячної плати у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з листопада 2019 року по грудень 2022 року відповідачу нарахована заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, опалення, за утримання адміністраторів/охорони, повірки, абонплата ТЕ, абонплата ГВП, гарячої води, у загальному розмірі 20757,63 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: [ADDRESS] , які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань за житлово-комунальні послуги, були встановлені на підставі розпорядження КМДА №1444 від 01 грудня 2017 року 7,08 грн. за 1 кв.м. З 1 листопада 2019 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житло-комунальні послуги» із структури тарифу на послуги з утримання будинків і спору та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , виключено послугу з вивезення побутових відходів. Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою є обов`язковим для сплати відповідачем з 01 листопада 2019 року складає 6,93 грн. за 1 кв. м. загально площі квартири на місяць з ПДВ. Обов`язковий для сплати тариф на послуги з централізованого опалення встановлений: - Розпорядженням КМДА від 31 січня 2018 року № 92 у розмірі 1341,10 грн. за 1 Гкал з ПДВ; - Розпорядженням КМДА від 11 грудня 2018року № 2232 у розмірі 1564,20 грн. за 1 Гкал ПДВ. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] де знаходить квартира [ADDRESS] , а відповідач належним чином не виконував обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим відповідачу нарахована заборгованість. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо сплати житлово-комунальних послуг. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , який є власником квартири та відповідно споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» за спожиті житлово-комунальні послуги. Крім цього, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було перевірено розрахунок розміру 3% річних та інфляційних, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання наданий позивачем, виходячи з встановленого судом розміру заборгованості. В зв`язку з цим обґрунтованим є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі - 2055,26 грн, 3% річних у розмірі - 605,45 грн. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі - 20757,63 грн; 3% річних в розмірі - 605,45 грн; інфляційні витрати - 2055,26 грн., що в загалом становить 23418,34 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved