Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-26 00:00:00

У грудні 2021 року Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом в порядку цивільного судочинства до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] 16 липня 2020 року вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП, а саме керуючи автомобілем Audi Аudi Q7, державний номерний знак [NUMBER] , в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області по автомобільній дорозі Дніпровське шосе, 1, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедистів, в результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, велосипеди, які належать [PERSON] та [PERSON] , зазнали механічних пошкоджень, після чого [PERSON] залишив місце ДТП до приїзду працівників поліції. Вина [PERSON] підтверджена Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2021 р. по справі № 369/10348/20, на підставі якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4,124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON] було пошкоджено майно позивача: велосипед марки «Tarmac Disc Pro - Sram Force Etap» з педалями «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювачем потужності «Sram AXS Power Meter Spider» та фляготримачем «Specialized RIB CAGE II BLK W/AERO SWAT TOOL». З метою визначення технічного стану велосипеду та можливості його відновлення було направлено запит до компанії «Specialized», яка є виробником велосипедів для велосипедного спорту. За результатом проведеного дослідження компанія Ipecialized» підтвердила порушення цілісності велосипеда та неможливість його відновлення. З урахуванням висновків компанії «Specialized», з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за заявою уповноваженого представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Горобця О. В. було призначено та проведено товарознавче дослідження. Відповідно до висновку експерта № 01/10/21 від 05.10.2021 р., за результатом проведення товарознавчого дослідження вартість велосипеда марки «Tarmac Disc Pro - Sram Force Etap» з педалями «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювачем потужності «Sram AXS ver Meter Spider» та фляготримачем «Specialized RIB CAGE II BLK W/AERO SWAT TOOL», станом на дату проведення дослідження становила 224 279 грн. (двісті двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 17 коп. Вартість проведення товарознавчого дослідження склала 40 800 грн. 00 коп. У зв`язку тим, що предметом вищевказаного товарознавчого дослідження також було встановлення вартості велосипеда, який належить [PERSON] і був пошкоджений внаслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості, що витрати на проведення товарознавчого дослідження будуть навпіл 50/50. Таким чином, витрати [PERSON] на проведення товарознавчого дослідження склали 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. Згідно з даних сайту Моторно-транспортного бюро України станом на 16.07.2020 р. день вчинення ДТП) за автомобілем Аudi Q7, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , закріплено поліс ОСЦПВВТЗ № АР4564716 (СК «Країна»), однак на Сайті зазначено, що цей поліс укладений, але не діє. 27.07.2020 р. на адресу АТ «СК «Країна» було направлено адвокатський запит з метою отримання інформації щодо страхування автомобіля Аudi Q7, державний номерний знак [NUMBER] . За результатами розгляду адвокатського запиту АТ «СК «Країна» повідомило, що станом на 16.07.2020 р. Поліс № АР4564716 не було укладено в АТ «СК «Країна» та він не діяв. Вищевказане свідчить про те, що [PERSON] в порушення ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», станом на 16.07.2020 р. (на день вчинення ДТП) не було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Натомість у даному випадку [PERSON] в порушення ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» станом на 16.07.2020 р. взагалі не було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищевикладене просили: стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти в розмірі 244 679 (двісті сорок чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 17 коп., що складається з: 224 279 (двісті двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 17 коп. - вартість велосипеда марки «Tarmac Disc Pro - Sram Force Etap» з педалями «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювачем потужності «Sram AXS Power Meter Spider» та фляготримачем «Specialized RIB TAGE II BLK W/AERO SWAT TOOL» станом на дату проведення дослідження, визначеного відповідно до висновку експерта № 01/10/21 від 05.10.2021 р.; 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. - витрати [PERSON] на проведення товарознавчого дослідження щодо визначення вартості велосипеда марки Tarmac Disc Pro - Sram Force Etap» з педалями «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювачем потужності «Sram AXS Power Meter Spider» та фляготримачем «Specialized RIB CAGE II BLK W/AERO SWAT TOOL». Стягнути з [PERSON] , (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ідентифікаційний код [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 2 446 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 79 коп. за подання позовної заяви. Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області від 09.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовчий розгляд справи. Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 30 вересня 2022 року на 12 год. 20 хв., встановивши загальний порядок дослідження доказів. 20.10.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Караваєвим І.І. подано відзив на цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просив суд визнати поважними причини пропуску [PERSON] строків на подання відзиву з доданими до нього доказами та поновити їх. Повернутися до стадії підготовчого провадження та прийняти цей відзив до розгляду, долучивши його до матеріалів цивільної справи 369/17246/21, а також врахувати доводи, що викладені в ньому при прийнятті рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити у повному обсязі, сплату судових витрат покласти на Позивача. 15.03.2023 представником відповідача [PERSON] адвокатом Караваєвим І.І. було подано клопотання про поновлення процесуальних строків, поверненняя до стадії підготовчого провадження та вирішення питання про долучення доказів. У судовому засіданні протокольною ухвалою суду від 11.05.2023 вказані клопотання повернуті без розгляду та продовжено судовий розгляд справи у раніше визначеному порядку. Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат Фурман В.О. підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача адвокат Шкалебей О.В. заперечував проти задоволення позову. В подальшому судом судовий розгляд було закінчено та оголошено перерву до 07.07.2023.. Так, 07.07.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В свою чергу, представник відповідача адвокат Шкалебей О.В., також подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі, у задоволенні позову відмовити повністю. У відповідності\~до ч.\~5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] 16 липня 2020 року о 08 год. 30 хв. вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом Audi Q7, державний номерний знак [NUMBER] , в с. Ходосівка автомобільна дорога Дніпровського шосе, 1, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедистів та в результаті зіткнення громадянин [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а велосипед зазнав механічних пошкоджень, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до прибуття працівників поліції. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пунктів 2.10 (а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), чим вчинив адміністративні правопорушення, за статтями 122-4, 124 КУпАП, за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2021 у справі № 369/10348/20, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Вищевказана постанова залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2021 Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові від 23.09.2021 у справі № 824/72/21 звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не має сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Крім того, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). За таких обставин, суд не може вважати преюдиційними обставинами у цій справі висновки, зроблені Києво-Святошинським районним судом Київської області у постанові від 02.04.2021 у справі №\~369/10348/20, що обґрунтовується наступним. Предметом розгляду у справі №\~369/10348/20 було встановлення обставин, які підтверджують вину Відповідача у порушенні Правил дорожнього руху та наявності складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП. Натомість, приймаючи рішення у справі №\~369/10348/20, суди не досліджували та не встановлювали обставини, що підлягають доказуванню у цій справі про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, щодо належності позивачу велосипеда на праві власності чи іншого речового права; характеристики та комплектацію велосипеда, який був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди; характеру та ступеня пошкодження велосипеда внаслідок скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди; розмір завданих позивачу збитків з урахуванням характеру та ступеня пошкодження велосипеда; можливості чи неможливість відновлювального ремонту велосипеда та вартість такого ремонту. Отже, вказані обставини підлягають доказуванню у цій справі на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Позивач стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16 липня 2020 року з вини [PERSON] було пошкоджено наступне майно Позивача: велосипед марки «Tarmac Disc Pro-Sram Force Etap» з педалями «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювачем потужності «Sram AXS Power Meter Spider» та фляготримачем «Specialized RIB CAGE II BLK W/AERO SWAT TOOL» та просить відшкодувати завдані збитки внаслідок пошкодження майна. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18). З метою встановлення порушення права та завдання шкоди Позивачу внаслідок дорожньої транспортної пригоди, з урахуванням принципу змагальності сторін, який визначений статтею 12 ЦПК України, необхідно встановити наявність шкоди (завдання шкоди майну Позивача, яке належить йому на праві власності чи іншому речовому праві), наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою (завдання шкоди майну Позивача саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16 липня 2020 року). Проаналізувавши та дослідивши докази, надані Позивачем на підтвердження його вимог, суд зазначає наступне Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Для того, щоб фактичні дані отримали процесуальний статус доказів, ті повинні відповідати певним умовам властивостям. Властивостями доказу є такі невід`ємні його ознаки, за умови наявності яких певні відомості здобувають якість доказу та, навпаки, при відсутності хоча б однієї з них відомості не мають доказового значення. Такими властивостями відповідно до статей 77-80 ЦПК України є належність, допустимість, достовірність доказів, а для сукупності зібраних доказів, також, достатність. З матеріалів справи вбачається, що Позивач не надав доказів, які б підтверджували його право власності чи інше речове право на велосипед та інше майно (педалі «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювач потужності «Sram AXS Power Meter Spider» та фляготримач). Згідно зі ст.ст. 386, 396 ЦК України право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник та/або особи, які мають речове право на чуже майно. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме п. 35.2. визначено, що до заяви про отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додається документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Відповідно до п.1.10 ПДР України велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. З вищевикладених норм вбачається, що особа, яка звертається з вимогою про відшкодування збитків за пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, повинна надати документ, що підтверджує право власності чи інше речове право на цей транспортний засіб. Документами, що підтверджують право власності на велосипед можуть бути: чек, гарантійний талон, технічний паспорт, тощо. Однак, всупереч вищевказаним нормам, Позивач не надав до суду документи, що підтверджують його права на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відсутність у матеріалах справи таких доказів виключає можливість у суду встановити право власності чи інше речове право Позивача на велосипед та інше майно (педалі «Shimano R800 ULTEGRA», вимірювач потужності «Sram AXS Power Meter Spider», фляготримач). Не підтверджують факт права власності чи іншого речового права Позивача на пошкоджене майно, характеру та ступеня пошкодження велосипеда внаслідок скоєння Відповідачем дорожньо-транспортної пригоди; розміру завданих Позивачу збитків інші докази, які надані Позивачем Щодо наданого Позивачем Листа компанії-виробника велосипедів «Specialized» Так, в листі цієї компанії вказано про порушення цілісності велосипеда та неможливість його відновлення шляхом здійснення ремонту. Разом з тим, факт та характер пошкодження об`єкта, а також можливість відновлення цього об`єкта до первісного стану мають бути встановлені шляхом проведення товарознавчої експертизи. Крім того, вказаний Лист компанії «Specialized» не містить відомостей щодо того, на підставі яких доказів вказана компанія зробила висновки про пошкодження велосипеда та неможливість його ремонту. За таких обставин, Лист компанії-виробника велосипедів «Specialized» не підтверджує обставини, на які посилається Позивач у цій справі, зокрема, щодо пошкодження цілісності велосипеда та неможливості його відновлення. Щодо доданого Позивачем до позовної заяви Акту огляду пошкодженого майна від 23.07.2020 № 1, складеного ФОП [PERSON] . На підставі вказаного Акту огляду пошкодженого майна суд також не може встановити обставини, характер та ступінь пошкодження велосипеда, а також можливість чи неможливість здійснення відновлюваного ремонту. Як вже було зазначено судом, вказані обставини можуть встановлюватись виключно на підставі експертного товарознавчого дослідження. Крім того, з Акту огляду пошкодженого майна не вбачаються повноваження та кваліфікація ФОП [PERSON] , які є підставою для здійснення цією особою огляду, складення такого Акту та визначення неможливості відновлення велосипеда шляхом ремонту. Щодо наданого Позивачем Висновку експерта № 01/10/21 на підтвердження розміру понесених Позивачем збитків Проаналізувавши висновки, зроблені експертом за результатом проведення товарознавчого дослідження, суд зазначає наступне. Як вбачається з вказаного висновку, матеріали для здійснення експертом дослідження надійшли останньому 25.08.2021, натомість дорожньо-транспортна пригода мала місце 16.07.2020, тобто більше, ніж через рік після пошкодження велосипеда в результаті ДТП. Крім того, як вказано у Висновку експерта, дослідження вартості велосипедів здійснювалось шляхом аналізу інформації з Інтернет сайтів та документів про об`єкт дослідження, встановлювалось найменування та характеристика виробів, технічний та технологічний стан. На дослідження експерту разом із заявою про проведення дослідження надавались: акт огляду пошкодженого майна, лист компанії «Specialized», фотографії пошкодженого майна та інші документи. Однак, для здійснення дослідження та підготовки висновку експерту не було надано самого об`єкту дослідження велосипеду та його комплектуючих. Вказані обставини є порушенням норм чинного законодавства щодо проведення судових експертиз. Так, відповідно до розділу 3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5: Пункт 3.2.: До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо). Пункт 3.5.: Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). З вказаних норм вбачається, що судова експертиза може бути проведена без надання об`єкту дослідження у разі неможливості її представлення експерту. Вказаний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №\~758/2032/16-ц: «Можливість проведення дослідження за фотознімками без натурного огляду об`єкта дослідження пов 'язана з наявністю певних умов та можлива лише у випадку відсутності об`єктивної можливості для доступу до цього об`єкта». Будь-яких причин, які б унеможливили, перешкоджали чи ускладнювали доступ спеціалісту для огляду пошкодженого транспортного засобу, позивачем суду не наведено. З огляду на викладене, суд вважає, що висновок експерта\~№ 01/10/21\~складеного ФОП\~ [PERSON] є неналежним та недопустимим доказом у справі. Оскільки, з матеріалів справи не вбачаються обставини, що свідчать про неможливість Позивачем надати експерту для дослідження велосипед для безпосереднього його огляду та фіксації відповідних пошкоджень. У свою чергу, характер і ступінь пошкодження транспортних засобів в результаті ДТП має фіксуватись у протоколі про адміністративне правопорушення та його додатках. Так, відповідно до Наказу МВС України 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»:розділ IX, пункт 1: «У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: - схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; - пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); - показання технічних приладів (у разі їх наявності); - показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); - інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі». У свою чергу, у схемі місця ДТП зазначаються такі відомості, як марка (модель) пошкодженого транспортного засобу, перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, кількість учасників ДТП і т.д. Разом з тим, Позивачем до суду для дослідження цих документів надано не було, що виключає можливість встановити характер та ступінь пошкодження велосипеда в результаті ДТП, а також наявність збитків, які було завдано Позивачу. Отже, Позивачем не надано доказів на підтвердження права власності або іншого речового права на пошкоджене майно, а також на підтвердження обставин, що майно було пошкоджене саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 липня 2020 року. Як наслідок у Відповідача не виникло зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки Позивачем не доведено наявність таких умов, як: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою. У позовній заяві Позивач стверджує, що [PERSON] в порушення норм статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підтвердження зазначених обставин Позивачем надано роздруківку із сайту МТСБУ щодо полісу №АР4564716 та відповідь на адвокатський запит щодо полісу №АР4564716. Проте роздруківка із сайту МТСБУ містить інформацію щодо транспортного засобу «Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , який не належить Відповідачу, із страховим полісом №АР4564716, а відповідно Позивачем не доведено, що [PERSON] в порушення норм статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, який викладений у постанові від 04.07.2018 у справі N755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Позивачем не доведено, що відповідальність Відповідача не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає саме страховик завдавача шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені\~ ст. 1166 ЦК України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 ЦК України). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Встановлені у\~ст. 1166 ЦК України\~умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до\~глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених\~ст. 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на\~відповідній правовій підставі\~(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою даної норми, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~статтею 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії); б) наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1166 ЦК України, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх значених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, враховуючи зміст\~статті 1166 ЦК України, цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди. Відтак, відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV). Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV). Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону№ 1961-IV). Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом а) частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених\~цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який\~не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд акцентує увагу на тому, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)). Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність відповідача, станом на 16.07.2020, була застрахована, за полісом №АР456716, а в порушення вимог ч.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач не звертався із заявою ані до страховика, ані до Моторного транспортного страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем не доведено, що відповідальність Відповідача не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає саме страховик завдавача шкоди Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, на залучення експертів та проведення експертизи, тощо. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесених ним судових витрат. На підставі вищевикладеного, ст. 16, 22, 1166, 1187 ЦК України, та

Outcome: dismissed