Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

[PERSON] 24.05.2023 через засоби поштового зв`язку звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ВУСО» невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 53 512,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 730,72 грн., 3% річних у розмірі 628,96 грн., пені у розмірі 10 482,60 грн., вартості проведених експертних досліджень в сумі 5 454,00 грн., вартості послуг дефектування автомобіля в сумі 1 425,00 грн. та судового збору у розмірі 1 073,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 серпня 2022 року близько 13 години 55 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Алма-Атинській у м. Києві, не стежив за дорожньою обстановкою, при розвороті не надав дорогу транспортному засобу «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 755/8261/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля «Кіа», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 208175104, пунктами 7.1.3 та 7.1.4 якого визначено, що страховик зобов`язаний протягом 14-ти робочих днів з моменту отримання від страхувальника та третіх осіб всіх необхідних документів, вказаних в розділі 5 договору, скласти страховий акт про визнання випадку страховим або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, або відстрочити виплату страхового відшкодування, якщо страховик за наявними даними не може прийняти однозначне рішення; протягом 5-ти робочих днів після складання страхового акта, якщо подія буде кваліфікована як страховий випадок, здійснити виплату страхового відшкодування в порядку, вказаному в розділі 6 договору. Вказано, що позивачка подала до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та 14.09.2022 в м. Києві по вул. Харківське шосе, 179 здійснено огляд завданих пошкоджень транспортному засобу «Тойота», н.з. [NUMBER] . У зв`язку з тим, що розрахована страховою компанією вартість збитків виглядала абсолютно необ`єктивною, позивачкою залучено експерта з ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренко В.І. Вартість експертизи щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Тойота», н.з. [NUMBER] , склала 5 400,00 грн. та 54,00 грн. комісії за платіж, що загалом становить 5 454,00 грн. Також позивачка понесла додаткові витрати на послуги СТО (ТОВ «Автосаміт ЛТД») за проведення дефектування автомобіля в розмірі 1 425,00 грн. Зазначено, що відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 28.09.2022 № 244-2022 складеного експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», н.з. [NUMBER] , складає 140 985,46 грн. Вказано, що 10.10.2022 ПрАТ «СК «ВУСО» на рахунок позивачки виплачено 87 472,91 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачкою направлено на адресу відповідача вимогу про відшкодування до 26.12.2022матеріальної шкоди у розмірі 53 512,55 грн. та вартості проведених експертних досліджень в сумі 5 454,00 грн., що разом становить 58 966,55 грн. Проте, ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на занижену вартість відновлювального ремонту в сумі 101 383,49 грн. Розрахунки здійснені страховою компанією складені не суб`єктом оціночної діяльності та не відповідають Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Зазначено, що оскільки відповідачем виплату страхового відшкодування здійснено частково, позивачка на невиплачену суму 53 512,55 грн. з 27.12.2022 нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 730,72 грн., 3% річних у розмірі 628,96 грн. та пеню у розмірі 10 482,60 грн., що загалом становить 66 354,83 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2023 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 58-60). 27.06.2023 на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» Шиліна В.А. надійшов відзив на позов з проханням залишити позовні вимоги без задоволення та зробити розподіл судових витрат відповідача в сумі 8 000,00 грн. Зазначено, що заявлені вимоги є незаконними, ПрАТ «СК «ВУСО» повністю виконало свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу «Тойота», н.з. [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.08.2022. Вимога про стягнення зі страховика 53 512,55 грн. невідшкодованої частини страхового відшкодування та штрафних санкцій за невиконання обов`язку не відповідає приписам п. 22.1 ст. 22, ст. 29, п. 36.2 ст. 36 Закону України № 1961 щодо доплати суми податку на додану вартість та правовим позиціям ВС. Докази про проведений ремонт КТЗ відсутні, що є підставою для доплати податку на додану вартість, відповідно до звіту оцінки № 19277. Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 28.09.2022 № 244-2022 складений оцінювачем [PERSON] є неналежним та недостовірним доказом про збитки, так як зроблений з порушенням п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Стягнення зі страховика витрат 5 454,00 грн. на проведення експертних досліджень та 1 425,00 грн. послуг інспекції не відповідає приписам п. 34.3 ст. 33 Закону України № 1961. 07.07.2023 на адресу суду від представника позивачки [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позов у повному обсязі. Зазначено, що ремонт пошкодженого транспортного засобу «Тойота», н.з. [NUMBER] , не проводився, а тому підстави для відрахування суми податку на додану вартість із вказаної експертом суми відсутні. До відзиву надані документи які належним чином не засвідчені та неналежної якості. Поданий звіт № 19277 від 06.10.2022 не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Заявлені витрати на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню; відповідачем не додано доказів фактичного надання таких послуг, детального їх розрахунку і вартості. 12.07.2023 на адресу суду надійшли заперечення, у яких представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» Шилін В.А. просить позовні вимоги залишити без задоволення та зробити розподіл судових витрат у розмірі 8 000,00 грн. Зазначає, що представником [PERSON] підтверджено, що транспортний засіб «Тойота», н.з. [NUMBER] , не було відремонтовано, витрати позивачки на ремонт пошкодженого колісного транспортного засобу не здійснювалися, а тому твердження позивачки про недостатність страхового відшкодування є безпідставними. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що 20.08.2022 близько 13 год. 55 хв. по вул. Алма-Атинській у м. Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , не стежив за дорожньою обстановкою, при розвороті не надав дорогу транспортному засобу «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 755/8261/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням останнім пунктів 2.3, 10.4 Правил дорожнього руху України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с. 9). За нормою частини 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивачка [PERSON] є власником пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Тойота RАV4, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 32). Станом на 20.08.2022 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Кіа», номерний знак [NUMBER] , була застрахована [PERSON] в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», відповідно до полісу № 208175104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с. 33). Відповідно матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та страхувальником [PERSON] також було укладено договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № DGO-208175104, предметом якого, серед іншого, є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодування нанесеної шкоди майну третіх осіб, згідно з чинним законодавством, щодо забезпеченого транспортного засобу Кіа Соренто, державний номер [NUMBER] ; вигодонабувачами за договором є треті особи майну яких була завдана шкода внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (далі - договір страхування (а.с. 34-36). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За нормою ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. На виконання умов договору страхування відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО» позивачці було виплачене страхове відшкодування у розмірі 87 472,91 грн. (а.с. 51). Позивачка стверджує, що визначена відповідачем вартість збитків є суттєво заниженою, у зв`язку з чим вона зверталась до експерта ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренко В.І., яким складений Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 28.09.2022 № 244-2022, відповідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», н.з. [NUMBER] , складає у розмірі 140 985,46 грн. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача різницю невиплаченого страхового відшкодування в сумі 53 512,55 грн. (140 985,46 грн. - 87 472,91 грн.). Заперечуючи проти позову, сторона відповідача надала Звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06.10.2022, відповідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Тойота, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування ПДВ становить у розмірі 87 472,91 грн. (а.с. 71зв.-76). На адресу ПрАТ «СК «ВУСО» позивачка надсилала вимогу від 13.12.2022 про відшкодування вартості завданої матеріальної шкоди у розмірі 53 512,55 грн. та вартості проведених експертних досліджень (далі - вимога, а.с. 37, 38). На цю вимогу відповідачем була надана відповідь від 23.12.2022 з повідомленням про те, що розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі Звіту № 19277, згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 101 383,49 грн.; з вказаної суми відраховано суму 13 910,58 грн. - ПДВ на матеріали та запасні частини, у зв`язку з чим сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 87 472,91 грн., тому ПрАТ «СК «ВУСО» повністю виконало свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу Тойота, н.з. [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.08.2022 (а.с. 42). Проте, суд не приймає до уваги наданий відповідачем вищевказаний Звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06.10.2022 та вважає його неналежним і недостовірним доказом, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Відповідно частини 1 ст. 12 України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції чинній на дату складання звіту), звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Стороною відповідача суду надано Звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06.10.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗУ Україна Консалтинг» за підписом оцінювача [PERSON] та директора [PERSON] (а.с. 71зв. - 73зв.). Натомість, позивачці за цим же номером був наданий Звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06.10.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗУ Україна», у якому зазначено виконавця оцінки [PERSON] , директора Іванова Д.В. (а.с. 99). Разом з тим, з копії протоколу технічного огляду вбачається, що опис пошкоджень автомобіля Тойота складався оцінювачем [PERSON] (а.с. 77). Вказані обставини викликають сумнів щодо об`єктивності та достовірності звітів на підставі яких позивачці виплачувалось страхове відшкодування. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частин 1, 5 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд приймає до уваги за основу Звіт № 244-2022 про оцінку колісного транспортного засобу від 28.09.2022 складений оцінювачем [PERSON] . Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» та враховує наступні обставини (далі - звіт про оцінку № 244-2022, а.с. 10-25). Відповідно положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Згідно п.п. 6.6.2 п. 6.6 договору страхування, розмір прямого збитку при заподіянні шкоди майну потерпілих осіб визначається при пошкодженні майна - у розмірі витрат на відновлення майна. Витрати на відновлення майна мають бути належним чином підтверджені та включають в себе: витрати на матеріали та запасні частини, які є необхідними для ремонту, за цінами та тарифами на дату страхового випадку за мінусом вартості зносу частин майна, які замінено в процесі ремонту; витрати на оплату ремонтних робіт за цінами та тарифами на дату настання страхового випадку. Відповідно п. 6.7 договору страхування, витрати на відновлення майна не включають витрати, пов`язані зі зміною і/або поліпшенням, витрати, пов`язані з профілактичним ремонтом та обслуговуванням майна, втрата товарної вартості. За висновком звіту про оцінку № 244-2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота, н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складає 140 985,46 грн. (а.с. 10-14). Відповідно звіту про оцінку № 244-2022, у вищевказану суму матеріального збитку включена втрата товарного вигляду колісного транспортного засобу у розмірі 10 853,21 грн., що за умовами договору страхування відповідачем не відшкодовується. Також позивачкою не надано доказів на підтвердження здійснення нею оплати вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Згідно звіту про оцінку № 244-2022, розмір матеріального збитку розраховано з податком на додану вартість на складові та матеріали, що підлягають заміні. При цьому, вартість матеріалів для ремонту транспортного засобу визначена в сумі 11 176,71 грн., вартість складових, що підлягають заміні, визначена у розмірі 85 275,54 грн., що загалом складає 96 452,25 грн. Вказана сума включає податок на додану вартість (20%) - 16 075,38 грн. Розмір податку на додану вартість має бути відшкодований потерпілій особі страховиком після отримання останнім фінансових документів про оплату проведеного ремонту транспортного засобу. Отже, вартість складових та матеріалів необхідних для проведення відновлювального ремонту без податку на додану вартість, становить у розмірі 80 376,87 грн. (96 452,25 грн. - 16 075,38 грн.). Таким чином, відповідно звіту про оцінку № 244-2022, вартість матеріального збитку без урахування податку на додану вартість та втрати товарної вартості становить у розмірі 114 056 грн. 87 коп. (140 985,46 грн. - 10 853,21 грн. (ВТВ) - 16 075,38 грн. (ПДВ)). При цьому відповідачем виплачене страхове відшкодування в сумі 87 472,91 грн. Отже, з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивачки слід стягнути невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 26 583,96 грн. (114 056,87 грн. - 87 472,91 грн.). Позивачка також просить стягнути з відповідача за несплату різниці страхових коштів пеню у розмірі 10 482,60 грн., інфляційні втрати - 1 730,72 грн. та 3% річних - 628,96 грн. Позивачкою заявлений період стягнення нарахувань за невиконання грошового зобов`язання з 27.12.2022 по 18.05.2023 з посиланням на вищевказану вимогу, відповідно якої [PERSON] було встановлено відповідачу кінцеву дату виплати відшкодування матеріальної шкоди 26.12.2022 (а.с. 37, 38). За змістом вимоги [PERSON] вимагала від ПрАТ «СК «ВУСО» виплатити їй різницю між вартістю матеріального збитку і фактично виплаченою сумою - 53 512,55 грн. та вартість проведених експертних досліджень - 5 454,00 грн., що разом становить 58 966,55 грн., протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги, але не пізніше 26.12.2022. Відповідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд враховує, що вимога датована 13.12.2022, однак відповідачу була надіслана засобами поштового зв`язку 15.12.2022 та отримана ПрАТ «СК «ВУСО» 21.12.2022 (а.с. 37-41). Тобто, строк 7 днів від дня отримання становить по 28.12.2022, натомість дата 26.12.2022 є терміном у часі, що заявлена у межах строку, який ще не сплив. Період від дня отримання вимоги - з 21.12.2022 по 26.12.2022, що зазначено позивачкою як кінцева дата, включає 3 робочих дні. Суд також приймає до уваги пункт 7.1.4 договору страхування, відповідно якого страховик зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів після складання страхового акта, якщо подія буде кваліфікована як страховий випадок, здійснити виплату страхового відшкодування в порядку, вказаному в розділі 6 договору. Отже, з урахуванням змісту вимоги та умов договору страхування, суд вважає, що нарахування за невиконання грошового зобов`язання слід проводити з 29.12.2022 по дату заявлених вимог - 18.05.2023, що включає 141 день прострочення платежу. За нормою пункту 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Облікова ставка НБУ за період з 29.12.2022 по 18.05.2023 становить 25 % річних. Отже, пеня за невиплату розрахованої судом різниці страхового відшкодування становить у розмірі 5 134 грн. 71 коп. (26 583,96 грн. (сума боргу) х (25% х 2 : 365 (розмір подвійної облікової ставки НБУ в день)) х 141 день : 100). Відповідно частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції за січень 2023 р. становив 100,8 %, лютий 2023 р. - 100,7 %, березень 2023 - 101,50 %, квітень 2023 - 100,2 %. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу 26 583,96 грн. становлять у розмірі - 859 грн. 79 коп. ((26 583,96 х 100,8/100 х 100,7/100 х 101,5/100 х 100,2/100) - 26 583,96). 3 % річних від суми боргу 26 583,96 грн. у межах періоду з 29.12.2022 по 18.05.2023 становить 308 грн. 08 коп. (26 583,96х (3 : 365 : 100) х 141). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 26 583,96 грн., пеня у розмірі 5 134,71грн., інфляційні втрати у розмірі 859,79 грн. та 3 % річних у розмірі 308,08 грн., що складає загальну суму 32 886 грн. 54 коп. В частині вартості проведених експертних досліджень в сумі 5 454,00 грн. та вартості послуг інспекції (дефектування автомобіля) в сумі 1 425,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно рахунку-фактури ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» № 244-2022 від 27.09.2022, вартість послуг замовника [PERSON] за складання звіту № 244-2022 з визначення вартості матеріального збитку становить 5 000,00 грн., відправлення повідомлення зацікавленим особам - 400,00 грн., разом: 5 400,00 грн. (а.с. 30). Відповідно квитанції АТ КБ Приват-Банк від 30.09.2022 позивачка сплатила кошти у розмірі 5 400,00 грн. на рахунок ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» (а.с. 31). Також позивачка оплатила кошти, згідно рахунку-фактури № 2022012536 від 14.09.2022 ТОВ «Автосаміт ЛТД», у розмірі 1 425,00 грн. за надання послуг інспекції - дефектування автомобіля, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» від 14.09.2022 (а.с. 44, 45). Зазначені оплати суд відносить на рахунок судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку із складенням висновку спеціаліста про оцінку вартості матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі якого була подана позовна заява до суду, оскільки при вирішенні спору суд враховував вказаний доказ. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою було заявлено до стягнення страхове відшкодування, пеня, інфляційні втрати та 3% річних на загальну суму 66 354,83 грн., при цьому судом позовні вимоги задоволено частково у розмірі 32 886,54 грн., що становить 49,56% ціни позову. Отже, розподіл судових витрат між сторонами слід провести пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивачки у відшкодування оплати вартості звіту оцінки транспортного засобу слід стягнути кошти у розмірі 2 676 грн. 24 коп. (5 400 грн. : 100 х 49,56%); у відшкодування оплати проведення дефектування автомобіля - у розмірі 706 грн. 23 коп. (1 425 грн. : 100 х 49,56%). Ще позивачка просить стягнути з відповідача сплачену нею комісію за платіж 54,00 грн. при оплаті послуг ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» за квитанцією АТ КБ ПриватБанк від 30.09.2022 (а.с. 31). Однак, такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказана банківська установа позивачкою була обрана самостійно та комісія послуг банку не відноситься до судових витрат. Банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. Відповідно постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22), суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що стягненню на користь позивачки підлягають виключно судові витрати без врахування комісії, оскільки банк було обрано нею самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги. Також, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 1 073 грн. 60 коп., що є мінімальним розміром про подачі позову майнового характеру на дату звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] просить зробити розподіл понесених відповідачем судових витрат в сумі 8 000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За приписами частини 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До відзиву додано копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги виданого 19.06.2023 на ім`я адвоката Шиліна В.А. на представництво інтересів ПрАТ «СК «ВУСО»; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Шиліна В.А.; договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 укладеного між адвокатом Шиліним В. та ПрАТ «СК «ВУСО»; додаток № 1 від 19.06.2023 до договору б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги у справі № 755/7059/23, підписаний адвокатом Шиліним В. та ПрАТ «СК «ВУСО»; акт приймання наданих послуг від 26.06.2023 за договором б/н від 12.06.2020 р., додатком № 1 від 19.06.2023 підписаний виконавцем Шиліним В.А. та замовником ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с. 78 зв.- 80 зв.). Додатком № 1 від 19.06.2023 до договору б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги у справі № 755/7059/23 адвокат Шилін В.А. та ПрАТ «СК «ВУСО» в особі голови правління Артюхова А.В. на виконання п. 8 договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 погодили розмір фіксованого гонорару в сумі 8 000,00 грн. за надання правничої допомоги, представлення інтересів клієнта у Дніпровський районний суд м. Києва за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування. Відповідно акту приймання наданих послуг від 26.06.2023 за договором б/н від 12.06.2020 р., додатком № 1 від 19.06.2023, виконавець Шилін В.А. надав замовнику ПрАТ «СК «ВУСО» послуги з правничої професійної допомоги, представлення інтересів клієнта у Дніпровський районний суд м. Києва у справі № 755/7059/23 за позовом [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, а саме: ознайомлення з наявними документами замовника, підстави позовної заяви, її обґрунтованості; визначення актуальної судової практики з цих питань та визначення правової позиції, збір письмових доказів; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; супровідні заходи розгляду справи у суді. Вартість послуг професійної правничої допомоги, вказаних у п. 1 акту становить 8 000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22), постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22) зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. У відповіді на відзив сторона позивача заперечує проти задоволення вимог відповідача про судові витрати на суму 8 000,00 грн., зазначаючи, що ПрАТ «СК «ВУСО» не подано доказів фактичного надання послуг, детального розрахунку обсягу наданих послуг та їх вартостей по кожному із видів робіт, не доведено і не надано, зокрема, платіжні документи, банківські виписки, тощо. Пунктом 2 Додатку № 1 від 19.06.2023 до договору б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги у справі № 755/7059/23 встановлено, що адвокатом Шиліним В.А. та ПрАТ «СК «ВУСО» погоджено оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після набрання законної сили рішення суду першої інстанції. При цьому суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), вказані форми гонорару відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відзив на позов був поданий представником відповідача адвокатом Шиліним В.А. Як зазначено вище, умовами укладеного відповідачем договору про надання правової допомоги визначено фіксований гонорар у розмірі 8 000,00 грн. Позивач в особі представника заперечує проти стягнення заявлених відповідачем вказаних коштів у розмірі 8 000,00 грн. у відшкодування правничої допомоги, посилаючись на необґрунтованість та неспівмірність таких вимог. Поряд з цим, будь яких доводів позивачем стосовно доведення неспівмірності заявлених відповідачем судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, не наведено та до суду не було подано жодних обґрунтувань і розрахунків стосовно невідповідності розміру фіксованого гонорару ціні позову, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів, складності справи тощо, що відповідно вимог процесуального закону має доводитися стороною у справі у разі заперечень щодо розподілу заявлених судових витрат та зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Розподіляючи заявлені до стягнення витрати відповідача на професійну правничу допомогу за відсутності клопотання позивача про зменшення розміру таких витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, а саме пропорційно розміру у задоволенні позовних вимог яких було відмовлено, що становить 50,44 % ціни позову. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, на користь відповідача з позивачки слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4 035,20 грн. (8 000,00 грн. : 100 х 50,44%). У іншій частині заява не підлягає до задоволення.

Outcome: partial