Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Давигори С.А., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з ним - батьком дитини. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З 29.11.2022 року неповнолітня [PERSON] була зареєстрована разом з ним - батьком дитини за адресою [ADDRESS] . Вказане житло належить на праві приватної власності його (позивача) рідній матері - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.1999 року. Дитина має повністю облаштовану кімнату, місце для навчання, сну та розвитку. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.05.2016 року шлюб між ними (сторонами) був розірваний. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати разом з ним (позивачем), а відповідачці було надано право на безперешкодну участь у вихованні дитини та право на безобмежене спілкування з дитиною. Відповідно, спору щодо виховання та утримання дитини на дату розірвання шлюбу не було. Таким чином, між ними (сторонами) на момент розірвання шлюбу було досягнуто домовленості про місце проживання дитини разом із ним (позивачем), про що 21.04.2016 року був укладений письмовий договір про визначення місця проживання дитини разом із ним - позивачем. Однак, за вказаним договором у них (сторін) не виникло юридичних обов`язків щодо утримання дитини та її виховання, оскільки такий договір укладений в простій письмовій формі, без відповідного нотаріального оформлення. Питання участі матері у вихованні та утриманні дитини узгоджено сторонами виключно в усному порядку, однак, в силу того, що відповідачка веде нестабільний спосіб життя, непрацевлаштована, не має постійного місця проживання, окрім того не має сім`ї та була позбавлена батьківських прав відносно інших дітей, тому питання щодо визначення місця проживання доньки - [PERSON] разом з батьком потребує юридичного оформлення, а тому і є предметом судового спору. Позивач вважає, що з урахуванням всіх обставин є доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із ним - батьком дитини, оскільки ним створені всі належні умови для проживання доньки саме із ним, в зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.04.2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Сторонам надано строк для подачі заяв по суті. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023р. зобов`язано службу у справах дітей Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023р. закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. 29.06.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , в якому вказується про те, що визначити з ким із батьків малолітній [PERSON] буде доцільніше проживати Орган опіки та піклування не мав змоги, оскільки між сторонами фактично відсутній спір так, як наявна нотаріально посвідчена заява матері дитини, у якій батьки визначилися із ким із них буде проживати малолітня дитина. Також в даному висновку вказується, що Орган опіки та піклування не зміг порівняти умови проживання батьків, їх дохід та виховні можливості, оскільки мати дитини - [PERSON] відмовилася від запрошення працівників Служби у справах дітей відвідати Службу у справах дітей та надати свої пояснення щодо заявлених вимог батька дитини. Також зазначається, що батьком дитини - [PERSON] створені умови для проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . До даного висновку додано акт №263 від 02.06.2023 року обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , - згідно якого позивачем забезпечені задовільні та належні умови для проживання та розвитку дитини (мебльований будинок; наявна необхідна побутова техніка та предмети домашнього вжитку; окреме місце для ігор та відпочинку дитини). Для малолітньої [PERSON] спільно із малолітньою [PERSON] відведена окрема кімната, де є 2-х ярусне ліжко, два письмових стола, шафа для одягу, є музичний інструмент. Також до висновку додано лист Черкаського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 12.06.2023р. №672, в якому вказується про наслідки соціального інспектування спеціалістами такого центру за місцем проживання позивача, внаслідок чого було встановлено наявність належних умов для дитини за місцем проживання батька, а також встановлено відсутність заперечень з боку матері щодо визначення місця проживання доньки разом з батьком. Також надано нотаріально посвідчену заяву матері дитини від 13.03.2023 року про те, що вона не заперечує проти того, щоб малолітня донька - [PERSON] проживала разом із її батьком, у зв`язку з тим, що вона не може надати їй повноцінні належні умови та не має можливості її утримувати. В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача - адвокат Давигора С.А., яка діє на підставі ордеру №1046323 від 01.03.2023 року, - підтримала позовні вимоги [PERSON] та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Заважила, що між сторонами дійсно був укладений письмовий договір щодо визначення місця проживання дитини, але він непосвідчений нотаріально, тому питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з її батьком потребує юридичного оформлення, тому, задля забезпечення правової визначеності цього питання, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради - Ситнік Л.І., яка діє на підставі довіреності від 05.01.2023р., - в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Також пояснила, що батьком дитини - [PERSON] створені належні умови для проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і дитина на теперішній час проживає разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами укладений письмовий договір від 21.04.2016 року, яким сторони домовились визначити місце проживання доньки з батьком, а також визначили порядок здійснення батьківських прав, однак, зазначений договір в нотаріальному порядку не посвідчувався. На теперішній час між сторонами існує невизначеність щодо місця проживання дитини з одним із них, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини з одним з батьків, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом ст. 5 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що малолітня - [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу між батьками (сторонами по справі) проживає разом з позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї. В житлі позивача - домоволодінні [ADDRESS] , яке на праві власності належить його матері, створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач, як батько, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує доньку усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, відвідує батьківські збори. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. В свою чергу, відповідачка [PERSON] проживає окремо від дитини та надала нотаріально посвідчену заяву, в якій вказує, що вона не заперечує проти того, щоб малолітня донька - [PERSON] проживала разом із її батьком, у зв`язку з тим, що вона (мати дитини) не може надати їй повноцінні належні умови та не має можливості її утримувати. Згідно висновку Органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] батьком дитини - [PERSON] створені умови для проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Згідно акту №263 від 02.06.2023 року обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS] позивачем забезпечені належні умови для проживання та розвитку дитини (мебльований будинок; наявна необхідна побутова техніка та предмети домашнього вжитку; окреме місце для ігор та відпочинку дитини). Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, оскільки батьком створені всі необхідні умови для проживання дитини, а мати дитини не може створити їй повноцінні належні умови для проживання та не має можливості її утримувати, про що остання вказала в нотаріально посвідченій заяві від 13.03.2023 року, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1073,60 грн. /а.с. 1/. Враховуючи що позивач не заявляв вимог про відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідачки, то, на підставі ст. 13 ЦПК України, суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved