Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 31.01.2008 уклав шлюб із [PERSON] . У подружжя неповнолітніх дітей немає. З 2018 року сторони не проживають разом, шлюбні стосунки не підтримують. Припинилися шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів, почуття любові. У сторін різні погляди на життя. Сім`я розпалася та існує формально. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідч заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що викладені у стані емоційного напруження позивача. Крім цього, [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки наданий судом строк для примирення бажаних результатів не дав. Шлюб на даний час носить формальний характер. Вказала, що вона вживала заходів для збереження сім`ї, однак, такі безуспішні. Представник відповідача не заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши відповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого повторно, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 31.01.2008 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис №22. Згідно з листом Бершадського ВД РАЦС у Гайсинському районі Вінницької області від 11.01.2023 за №14-28.9-100, при пошуку актового запису про народження за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів на неповнолітніх дітей, батьком яких є [PERSON] , не виявлено. Відповідно до довідки Генерального консульства України в Неаполі консула Л.П.Домарецького про реєстрацію особи громадянином України від 17.08.2009 за №536-385, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянкою України. Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , як батька дитини - [PERSON] , такий надав згоду на виїзд за кордон його дитини будь-якими видами транспорту до Італії, країн ЄС та будь-яких країн світу з 10.12.2013 до 20.12.2014 у супроводі громадянки України [PERSON] , [INFO] . Вказана заява здійснена на бланку Генерального консульства України в Неаполі, справжність підпису [PERSON] засвідчена консулом. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини\~2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини\~3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача, відповідач в свою чергу не заперечила щодо задоволення позову, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 536,80 грн.

Outcome: approved