Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 червня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі половини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подачі позову до суду, до досягнення повноліття. В обгрунтування позову вказує, що у зареєстрованому шлюбі у них народилося четверо дітей, в 2008 році син [PERSON] , в 2009 році дочка [PERSON] , в 2013 році сини [PERSON] та [PERSON] , які з часу припинення спільного проживання з відповідачем, перебувають на її, як матері, утриманні. Відповідач шість місяців тому, залишив спільне проживання, вибув із будинку до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , та повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, не цікавиться станом здоровя дітей, не забезпечує необхідного харчування та одягу. Всі питання щодо виховання дітей та матеріального забезпечення дітей вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. У звязку з тим, що батьки зобовязані утримувати дитину до повноліття, звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідач є працездатною особою, непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати відповідно до СК України не має, а тому має можливість сплачувати аліменти з визначенням їх розміру у частці від доходу. В справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не зявилися, повідомлені належно, подали заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивач позов підтримує. Відповідач позов визнав, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в повному обсязі. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників процесу в порядку частини 2 статті 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі половини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, на підставі доказів, наданих у порядку ст. ст. 76 - 80 ЦПК України, що 08.09.2007 року сторони, [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб. Відповідач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , підтверджено актовим записом № 4 від 28.02.2008 року, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , підтверджено актовим записом № 19 від 16.11.2009 року, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , підтверджено актовим записом № 24 від 20.11.2013 року, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , підтверджено актовим записом № 25 від 20.11.2013 року, свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , які проживають з позивачем. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Домовленості між батьками дітей, щодо способу виконання батьком обовязку утримувати дітей, недосягнуто. Позивач вказує, що відповідач не бере участь в утриманні дітей, хоча і зобовязаний приймати участь в їх матеріальному забезпеченні до їх повноліття, є працездатною особою, утриманців не має. Спірні правовідносини виникли із обовязку батька утримувати неповнолітніх (малолітніх) дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як визначено в частині 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до статті 182 СК України, враховує також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. У відповідача [PERSON] інших утриманців не встановлено. Суд приймаючи рішення, виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Враховуючи викладене вище, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, та те, що обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не повязаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі визначеному позивачем. Відповідач позов визнав. Згідно частини 2 статті 206 ЦПК України, суд у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць відповідно до норм статті 430 ЦПК України. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень статті 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved