Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

01.03.2023\~р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір стягуваних за судовим наказом № 129/3099/18, виданим Гайсинським районним судом 26.12.2018 р., аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно та стягувати з нього на користь відповідачки для утримання їх спільних дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1450 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дітей, звільнити частково від сплати заборгованості з виплати аліментів на утримання малолітніх дітей, визначити остаточну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей станом на дату подання позову в розмірі 48411,21 грн. та встановити строк сплати заборгованості 40 календарних місяців з щомісячним, починаючи з місяця набрання законної сили рішенням, виплати заборгованості рівними пропорційними частинами по 1210,28 грн. з огляду на те, що з моменту винесення судового наказу в житті позивача відбулися зміни, зокрема на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи довічно, з 2007 р. вдовою, інших дітей немає, 01.11.2022 р. у позивача народилася третя дитина [PERSON] і на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того з початком війни він, як працівник ПП «Комсервіс-безпека» був переведений в режим очікування без збереження заробітної плати і отримував виключно державну соціальну допомогу як безробітній, крім того в існуючому виконавчому провадженні щодо сплати аліментів, виконавцем вжиті щодо мене як боржника заходи у виді тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та тимчасового обмеження у праві користування зброєю, що шкодить йому влаштуватись на роботу та не дає можливості для заробітку. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову підтримава в повному обсязі, заявив про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачки (а.с.40,47,53,56,59). Відповідачка в письмовій заяві проти задоволення позову заперечила повністю (а.с.43). З урахуванням письмової позиції сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити частково з таких мотивів та підстав. Доведено, що за судовим наказом Гайсинського районного суду № 129/3099/18 від 26.12.2018р. з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно для утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з моменту прийняття попереднього рішення про стягнення з позивача аліментів в житті позивача відбулися зміни, зокрема на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи довічно, з 2007 р. вдовою, інших дітей немає, 01.11.2022 р. у нього народилася третя дитина [PERSON] і на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того з початком війни він, як працівник ПП «Комсервіс-безпека» був переведений в режим очікування без збереження заробітної плати і отримував виключно державну соціальну допомогу як безробітній, однак позивач своєчасно аліменти на утримання малолітніх дітей не сплачував, в результаті чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.09.2022 р. в сумі 94961,34 грн., а тому з позивача необхідно стягувати на користь відповідачки для утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до їх повноліття. Відповідно до ст. ст. 180, 181 п.3, 182 ч.2, 192 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; за рішенням суду визначений судом розмір аліментів може бути згодом збільшено, коли цього потребують інтереси дитини. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до\~статті восьмої та одинадцятої Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду (ст. 188 СК України). Відповідно до частини другої\~статті 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначив Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 листопада 2018 року в справі №343/860/17 (провадження №61-29927св18), що норма частини другої\~статті 197 СК України\~не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Оскільки за судовим наказом Гайсинського районного суду № 129/3099/18 від 26.12.2018р. з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно для утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, але з моменту прийняття попереднього рішення про стягнення з позивача аліментів в житті позивача відбулися зміни, зокрема на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи довічно, з 2007 р. вдовою, інших дітей немає, 01.11.2022 р. у нього народилася третя дитина [PERSON] і на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того з початком війни він, як працівник ПП «Комсервіс-безпека» був переведений в режим очікування без збереження заробітної плати і отримував виключно державну соціальну допомогу як безробітній, то суд визнає за необхідне змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів і щомісячно стягувати з нього аліменти для утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, - в примусовому порядку; при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, неповнолітніх дітей та відповідачки. Суд вважає доводи позивача про погіршення його матеріального становища, наявність утриманців, війну в країні, як підстави для задоволення позову в частині часткове звільнення\~від сплати\~заборгованості за\~аліментами та\~встановлення строку\~сплати заборгованості такими, що не заслуговують уваги з огляду на наступне. Погіршення матеріального становища - це умови існування фізичної особи, які проявляються при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо), у порівняні з тими, які в неї були раніше. Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо. На підтвердження зміни матеріального стану позивач надав відомості про те, що на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи довічно, та третя дитина [PERSON] , [INFO] , і на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того з початком війни він, як працівник ПП «Комсервіс-безпека» був переведений в режим очікування без збереження заробітної плати і отримував виключно державну соціальну допомогу як безробітній, крім того в існуючому виконавчому провадженні щодо сплати аліментів, виконавцем вжиті щодо мене як боржника заходи у виді тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та тимчасового обмеження у праві користування зброєю, що шкодить йому влаштуватись на роботу та не дає можливості для заробітку, але при прийнятті рішення суд бере до уваги рішення Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №138/594/17-ц, в якому зазначено, що непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. У даному випадку, суд виходить саме з інтересів дитини, у зв`язку з чим відзначає, що аліменти, одержані на дитину, є її власністю, які повинні використовуватись виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Висновки суду підтверджуються такими доказами: -судовим наказом № 129/3099/18, виданим Гайсинським районним судом 26.12.2018 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.11.2018 р. і до їх повноліття (а.с.7-8); -довідкою МСЕК серії АВ № 0662498 та індивідуальною програмою реабілітації інваліда, відповідно до яких матір [PERSON] [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи довічно (а.с.14-19); -свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.11.2022р., згідно з яким [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] (а.с.20); -наказом № 93/к/тр від 25.11.2022 р., довідкою № 965 від 03.03.2023 р., довідкою № 966 від 03.03.2023 р., відповідно до яких водій автотранспортнимх засобів групи мобільного реагування ПП «Комсервіс-безпека» [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.11.2022 р. до 11.11.2025 р. та отримує державну соціальну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно (а.с.21,33,34); -розрахунком заборгованості по сплаті аліментів судовим наказом № 129/3099/18, виданим Гайсинським районним судом 26.12.2018 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.11.2018 р. і до їх повноліття, згідно з яким станом на 01.09.2022 р. заборгованість складає 94961,34 грн.(а.с.26).

Outcome: dismissed