Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

05.06.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На обґрунтування позовної заяви зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] . Їй, як власниці будинку, була видана довідка про склад сім`ї, згідно якої в будинку [ADDRESS] зареєстрована одна особа. Однак, [PERSON] хоча і зареєстрований у будинку, але не проживає в ньому з моменту реєстрації і по теперішній час. Відповідач, син її давньої знайомої, якого вона в листопаді 2021 року зареєструвала у своєму будинку, оскільки власного житла у відповідача не було. На даний момент його місце проживання їй не відомо і засоби зв`язку з ним їй не відомі. Реєстрація [PERSON] створює їй певні труднощі, а саме, вона змушена сплачувати за відповідача нараховані на нього житлово-комунальні послуги. Відповідач не проживає у даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Спільним побутом з відповідачем вона не пов`язана, спільного господарства не ведуть, особистих речей відповідача у будинку не має (а. с. 1-3). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.06.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 06.07.2023. 06.07.2023 судовий розгляд відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача. Належним чином повідомлені учасники справи на судовий розгляд не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за відсутності відповідача, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивач. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право відповідача [PERSON] на користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] . Згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 19.05.2011 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округ Харківської області Лещенко Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1028, Витягу з Державного реєстру правочинів № 9907745 від 19.05.2011, Витягу про державну реєстрацію прав КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" № 30215848 від 07.06.2011, Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а. с. 12-19). Згідно паспорту Серія [NUMBER] позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 5-7). Згідно паспорту Серія [NUMBER] та Довідок Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 667 від 29.05.2023 та № 01-21/690 від 13.06.2023 відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 9, 10, 22). З акта обстеження від 24.07.2023, складеного старостою Лиманського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Бутком О. В., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що проведено перевірку за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . В ході перевірки встановлено, що зі слів сусідів [PERSON] фактично не проживає за цією адресою з листопада 2021 року по теперішній час (а. с. 29). З листа Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/832 від 13.07.2023 вбачається, що за результатами розгляду заяви [PERSON] , яка надійшла 12.07.2023 щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , повідомлено наступне: зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання громадян здійснюється спеціалістами відділу Центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради при особистому зверненні громадян та пред`явленні документів, визначених "Порядком декларування та реєстрації місця проживання" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (далі Порядок) та Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (далі- Закон). Порядок та Закон визначають механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування). Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником); 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Для того, щоб зняти з задекларованого/зареєстрованого місця проживання особу по заяві власника житла, власник повинен особисто звернутися до відділу ЦНАП. Відповідно до пункту 61 Порядку разом із заявою власник житла подає: документ, що посвідчує особу; документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається; документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору. З 24.02.2022 відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. Враховуючи вимоги пункту 16 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та пункту 14 "Питання запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні" затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 181-р заборонено громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України; обмежувано проходження альтернативної (невійськової) служби. Відповідно до абзацу другого статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, враховуючи вищезазначене, у разі подання вищезазначених документів, спеціалістами відділу Центр надання адміністративних послуг буде проведено зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за зверненням особи особисто або відповідно до чинного законодавства (а. с. 30-31). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частини 4 статті 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом вказаних норм, за колишнім членом власника житлового приміщення право користування цим приміщенням зберігається у разі тимчасової відсутності з поважних причин, а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] не є членом її сім`ї, зареєстрований в належному їй будинку, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 грн 60 коп.

Outcome: approved