Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

23.05.2023 [PERSON] звернувся до Комунарського \~районного \~суду \~м.\~ Запоріжжя\~ з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі\~АТ «ЗАлК») про стягнення заборгованості по заробітній платі та судових витрат. В обґрунтування позову зазначив наступне. 01.12.2021 року позивача було переведено на посаду начальника служби охорони, служби охорони та безпеки, підрозділу підпорядкування генерального директора AT «ЗАлК» відповідно до запису із трудової книжки. З травня 2022 року заробітна плата не виплачується відповідачем своєчасно, виникла заборгованість, яку добровільно сплатити відповідач не бажає. Згідно із довідкою про доходи, виданою AT «ЗАлК» від 15.05.2023 року за № 34 позивачу належить до видачі з урахуванням податків: травень 2022 року - 15 410 грн 37 коп; червень 2022 року - 18 873 грн 57 коп; липень 2022 року - 18 732 грн 67 коп; серпень 2022 року - 18 946 грн 88 коп; вересень 2022 року - 17 460 грн 73 коп; жовтень 2022 року - 18 870 грн 81 коп; листопад 2022 року - 18 998 грн 64 коп; грудень 2022 року - 18 888 грн 44 коп; січень 2023 року - 18 542 грн 37 коп; лютий 2023 року - 15 466 грн 70 коп; березень 2023 року - 18 580 грн 20 коп; квітень 2023 року - 11135 грн 36 коп. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 15.05.2023 року складає 209 906 гривень 76 копійок (двісті дев`ять тисяч дев`ятьсот шість гривень сімдесят шість копійок). 22.05.2023року позивачем отримано наказ №02-024 к/птд про призупинення дії трудового договору з ним 19.04.2023 року у зв`язку зі збройною агресією проти України та об`єктивною неможливістю роботодавця тимчасово, на період діючого воєнного стану на території України, забезпечити працівника роботою за укладеним діючим трудовим договором та тимчасовим припиненням працівником виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Позивач з наказом не згоден, бо вважає, що генеральний директор Сергій Павленко видав його для того, щоб не платити йому заробітну плату та борги по заробітній платі. Зазначив, що між ним та адвокатом Трачук Н.І. укладено договір про надання правничої допомоги від 20.05.2023 року. Просить стягнути з Акціонерного товариства «Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат» на свою\~користь \~заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 209 906 гривень 76 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір на користь Держави. Від відповідача 21.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву,\~в якому\~він проти\~позову заперечив\~в повному\~обсязі.\~Зазначив,\~що зі\~ змісту позовної заяви вбачається, що вона не містить зазначення ціни позову, та подана позивачем - [PERSON] , хоча відповідно до копій паспорту, довідки про доходи, ідентифікаційного номеру; трудової книжки, розрахункового листку, доданих до позову- ім`я- « [PERSON] ». Вважає, що таким чином, відповідно до змісту позовної заяви позов по справі підписано та подано [PERSON] - особа якого належним чином документально не підтверджена та не відповідає доданим до позову доказам - паспортом та ідентифікаційним номером; трудовою книжкою, що видані на ім`я іншої особи. Також вказав, що Позивачем невмотивовано, безпідставно та необгрунтовано заявлено вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., без надання необхідного договору про надання йому такої правничої допомоги та фактично понесених ним витрат на правничу допомогу за цим договором у розмірі 6000 грн. 00 коп. По суті позовних вимог позицію не висловив. 21.06.2023 позивачем надано уточнену позовну заяву, до якої додано копію договору про надання правничої допомоги, копії ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 23.06.2023 відповідачем надіслано відзив-заперечення\~на позовну\~заяву (уточнену),\~в якому\~вказано наступне.Оскільки Позивачем не змінюються ні предмет або підстави позову, ні розмір (обсяг) заявлених позовних вимог у вказаній справі, натомість, безпідставно і невмотивовано, всупереч вимог ст.ст. 43, 49; ч. 2, ч. 4, ч. 8 ст. 83; ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України зазначається інше ім`я Позивача, відмінне від вказаного у первісній позовній заяві від 23.05.2023 р. та в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2023 р. №333/4148/23; додаються додаткові докази, не подані Позивачем разом з первісною позовною заявою при звернені до суду, у справі №333/4148/23 (копії Договору про надання правничої допомоги та представництво від 20.05.2023 p.; Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Трачук Н.І.; Ордера на надання правничої (правової) допомоги №1128453 від 20.05.2023 p.; Квитанції), що існували станом на 20.05.2023 у. і перебували в наявності у Позивача на дату подання первісної позовної заяви до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, просить відмовити у прийнятті та розгляді позовної заяви (уточненої) та долученні до справи додаткових доказів. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді від 26.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою судді від 25.07.2023, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відмову у прийнятті та розгляді позовної заяви (уточненої) та долученні до справи додаткових доказів, прийнято позовну заяву (уточнену) та долучено до справи додаткові докази з питання надання правничої допомоги. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надіслала суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають, додала квитанцію про сплату 6000.00 грн за правничу допомогу. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзивах на позов. Додатково зазначив, що в наказі про призупинення дії трудового договору з [PERSON] № 02-024 к/птд від 19.04.2023 вказано ім`я [PERSON] -« [PERSON] ». Але, як йому відомо, в подальшому в наказ було внесено виправлення, а саме: виправлено ім`я [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати позивачу. Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід?ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абз.2 п.п.6.1.1 п.6.1 п.6 мотивувальної частини). Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов?язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов?язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у ч.2 ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Зазначене дає підстави для висновку, що до складу заробітної плати найманого працівника входить винагорода за виконану роботу, як це встановлено ст.94 КЗпП України і ст.1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у ст.12 цього Закону України. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах. Так, з 01.12.2021 року [PERSON] було переведено на посаду начальника служби охорони, служби охорони та безпеки, підрозділу підпорядкування генерального директора AT «ЗАлК» відповідно до запису із трудової книжки Відповідно до\~копії наказу\~№02-024 к/птд від 19.04.2023, призупинено дію трудового договору з [PERSON] з 19.04.2023 року у зв`язку зі збройною агресією проти України та об`єктивною неможливістю роботодавця тимчасово, на період діючого воєнного стану на території України, забезпечити працівника роботою за укладеним діючим трудовим договором та тимчасовим припиненням працівником виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Як вбачається з довідки про доходи, виданої AT «ЗАлК» від 15.05.2023 року за № 34, [PERSON] належить до видачі з урахуванням податків: травень 2022 року - 15 410 грн 37 коп; червень 2022 року - 18 873 грн 57 коп; липень 2022 року - 18 732 грн 67 коп; серпень 2022 року - 18 946 грн 88 коп; вересень 2022 року - 17 460 грн 73 коп; жовтень 2022 року - 18 870 грн 81 коп; листопад 2022 року - 18 998 грн 64 коп; грудень 2022 року - 18 888 грн 44 коп; січень 2023 року - 18 542 грн 37 коп; лютий 2023 року - 15 466 грн 70 коп; березень 2023 року - 18 580 грн 20 коп; квітень 2023 року - 11135 грн 36 коп. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 15.05.2023 року складає 209 906 гривень 76 копійок (двісті дев`ять тисяч дев`ятьсот шість гривень сімдесят шість копійок). Отже, судом встановлено, що відповідач АТ «ЗАлК» своєчасно не виплачував позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Наявність та розмір вказаної заборгованості відповідачем не заперечується, у відзиві на позов відповідач обмежився вказівкою на недоліки позовної заяви, її невідповідності вимогам ст. 175 ЦПК України, незважаючи на те, що провадження у справі судом відкритою. По суті позовних вимог свою позицію відповідач не зазначив. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст. 115, КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з травня 2022 і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з травня 2022 р. по квітень 2023 р. заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 209 906 /двісті дев`ять тисяч дев`ятсот шість/ гривень 76 копійок. Доводи представника відповідача щодо необхідності відмови в позові у зв`язку з фігуруванням в позові та в ухвалі про відкриття провадження імені позивача «Миколай», яке відмінне від зазначеного в паспорті та всіх інших документах імені « [PERSON] » суд знаходить такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Так, зазначення в позові та в ухвалі про відкриття провадження імені позивача «Миколай» не спростовує фактів, які випливають з усіх документів, долучених до позову, а саме: наявність трудових відносин між Акціонерним товариством\~«Запорізький виробничий\~алюмінієвий комбінат»\~з [PERSON] та наявність заборгованості із заробітної плати саме перед останнім. А написання в позові імені «Миколай», на думку суду, якраз і обумовлено помилковим зазначенням імені «Миколай» в наказі про призупинення дії трудового договору з [PERSON] , винесеним відповідачем. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовними вимогами майнового характеру (щодо яких позивач звільнений від сплати судового збору)\~3148 /три тисячі сто сорок вісім/ гривень 59 копійок. Щодо стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги слід зазначити наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: - договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); - розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; - документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги та представництво від 20.05.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вартість послуг виконавця визначається за домовленістю сторін та складає 2000 грн. за одну годину адвоката. Також долучено квитанцію № 355651 від 24.07.2023, в якій вказано наступне: номер справи-333/4148/23, правнича допомога, 6000,00 грн., підпис [PERSON] . Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта ст. 12 ЦПК України). З наданих представником позивача доказів на підтвердження понесених при розгляді справи витрат на професійну правничу допомогу неможливо достовірно встановити наявність підстав для стягнення заявлених сум з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг) почасово (як зазначено в договорі) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (враховуючи в тому числі, відсутність представника позивача в судовому засіданні). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial