Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом до відповідачів, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] в Комсомольській універсальній товарній біржі за реєстраційним номером - 100, дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 березня 1998 року між [PERSON] , що діяла від її імені, на той час неповнолітньої, та [PERSON] і [PERSON] на Комсомольській універсальній товарній біржі було укладено договір кіпівлі-продажу квартири, що знаходиться у [ADDRESS] . За умовами вказаного договору позивач повністю сплатив відповідну вартість придбаного за договором купівлі-продажу майна без взаємних претензій і спірних питань з обох сторін. У 2013 році товарна біржа припинила свою діяльність, зазначена квартира не оформлена нотаріально, тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним вищевказаний договір купівлі - продажу квартири. Ухвалою суду від 14.03.2023 зазначену позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. У встановлений строк позивач подав до суду позовну заяву з усуненими недоліками. Ухвалою суду від 16.05.2023 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.24-25). У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Від позивача до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день час і місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надіслали до суду заяви в яких не заперечують проти задоволення позову та прохали розгляд справи слухати у їх відсутність. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. 24.03.1998 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , що був зареєстрований в універсальній товарній біржі від 24.03.1998 під реєстраційним №100, та зазначена вище квартира зареєстрована на праві власності в Кременчуцькому МБТІ 20.03.1997 р. за реєстром №248 в книзі №3 (а.с.11). Відповідно до договору купівлі-продажу продавці [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] ,в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] . Обидві сторони виконали умови угоди, проте не посвідчили її в нотаріальній конторі. До матеріалів справи долучено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 24.03.1998 № 100. Право власності на вищезазначену квартиру виникло у [PERSON] з моменту укладення договору купівлі-продажу від 24.03.1998 року і зареєстрованого у Кременчуцькому МБТІ за реєстровим номером 100. З моменту придбання нерухомого майна позивач відкрито володіє та користується ним. Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяла на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачами норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в ст. 220 ЦК України, чинної в даний час. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно зі ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних із ним торгівельних операцій. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що даний договір відповідає вимогам для дійсності правочину, що передбачені ст.203 ЦК України, оскільки складений у письмовій формі та зареєстрований Комсомольською універсальною товарною біржою, виконання договору спричинило реальне настання правових наслідків, отже суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] та тим самим здійснити судовий захист її майнових прав.

Outcome: approved