Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» суму страхового відшкодування в розмірі 19663,12 гривень та понесені судові витрати в розмірі 2684,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.10.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , яка керувала транспортним засобом марки «Opel», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , цивільна відповідальність якої застрахована в «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (поліс № КР 204617361). Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 [PERSON] визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася 18.10.2021, притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. 18.11.2021 ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 19663,12 гривень потерпілій особі [PERSON] - власнику автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Оскільки вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 18.10.2021, після якої вона самовільно залишила місце ДТП, встановлено постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021, то у позивача на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право регресної вимоги до заподіювача шкоди - [PERSON] . Ухвалою суду від 05 червня 2023 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідач на адресу суду 23.06.2023 направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. 16.11.2021 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Постановою суду встановлено, що [PERSON] 18.10.2021 о 12:20 в м.Переяслав, по вул.Б.Хмельницького, керуючи автомобілем "Опель", державний номер [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнилася в безпечності такого маневру, в результаті чого допустила зіткнення з припаркованим автомобілем "Форд", державний номер [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, потерпілих немає. Своїми діями [PERSON] порушила п.10.9 ПДР України. Окрім того, після вчинення ДТП [PERSON] здійснила з`їзд із місця ДТП, чим порушила вимоги п.2.10 а ПДР України. 26.11.2021 постанова Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 набрала законної сили. Як вбачається з ЦБД МТСБУ, відповідно до полісу ЕР 204617361, який був дійсний станом на 18.10.2021, транспортний засіб «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , застрахований в ПрАТ СК "Інтер-Поліс". 25.10.2021 потерпіла особа - [PERSON] звернулася до ТДВ "СК "Віді-Страхування" з заявою про виплату страхового відшкодування згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU-22594 від 14.07.2021 у зв`язку із страховим випадком, що стався 18.10.2021. Відповідно до платіжного доручення №5694 від 09.11.2021 ТДВ СК "Віді-Страхування" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 39326,23 грн. 15.11.2021 представник ТДВ "СК Віді-Страхування" Гречкосій А.В. звернувся до ПрАТ СК "Інтер-Поліс" з заявою про страхове відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на користь ТДВ "СК Віді-Страхування" в розмірі 39326,23 грн, які останнє виплатило в якості страхового відшкодування за ремонт транспортного засобу з реєстраційним номером [NUMBER] , власник [PERSON] . Відповідно до платіжного доручення № 5927 від 18.11.2021 ПрАТ СК "Інтер-Поліс" виплатило ТДВ "СК Віді-Страхування" 19663,12 грн страхового відшкодування згідно з договором ОСЦПВВНТЗ № ЕР-204617361 від 23.06.2021 та страхового акту від 18.11.2021. 17.12.2021 ПрАТ СК "Інтер-Поліс" направило [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 19663,12 грн. Проте, на даний час відшкодування шкоди відповідачем не здійснено в добровільному порядку. Згідно з приписами ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальні норми щодо регулювання правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 38.1.1 ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Враховуючи, що предметом позову є відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, до обставин, які підлягають доказуванню у даній справі відносяться факти заподіяння шкоди потерпілому (її наявність), протиправна поведінка відповідача як заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина заподіювача шкоди, а також розмір заподіяної шкоди та факт відшкодування шкоди страховиком потерпілому. З огляду на приписи ч. 2 ст. 1166 ЦК України вина заподіювача шкоди презюмується, а доведення відсутності вини щодо заподіяння шкоди покладається на заподіювача шкоди. Факт заподіяння шкоди та вина заподіювача шкоди встановлена та підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 у справі № 373/1770/21. Відповідно до ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди відповідачем [PERSON] у вигляді пошкодження транспортного засобу марки «Ford Fiesta», реєстраційний номерний знак [NUMBER] ; протиправну винну поведінку відповідача [PERSON] щодо заподіяння цієї шкоди та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, що встановлено постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021. Обов`язок страховика здійснити страхову виплату передбачений умовами Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ЕР № 204617361. Розмір заподіяної шкоди встановлено страховим актом № 12266/4945/59/21 від 18.11.2021. Відшкодування шкоди позивачем потерпілому в зв`язку з пошкодженням його автомобіля в розмірі 19663,12 гривень підтверджується платіжним дорученням № 5927 від 18.11.2021. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved