Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана із Бреславу про відшкодування за втрачене майно, в якому просив: стягнути з Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана із Бреславу на його користь у відшкодування шкоди 106180 грн.; для виконання вимог накласти арешт на майно відповідача; постановити окрему ухвалу про кримінальну відповідальність відповідача за порушення недоторканості житла за ст. 162 КК України. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником жилого будинку по [ADDRESS] в рівних долях на праві спільної сумісної власності. 05.04.2017 представники фонду з приватною охороною і паломниками-хасидами держави Ізраїль порушили недоторканість його житла з метою протиправно заволодіти ним. В результаті фізичного насильства його скалічили, наступила часткова сліпота. А вже 29.08.2017 за попередньою змовою та ж група злочинним шляхом оформила Договір дарування на передачу його майна вартістю 106180 грн. представникам фонду [PERSON] і [PERSON] . В цих діях фонд бере участь як анонім і заявляє про свою непричетність, що суперечить фактам і підтверджує навпаки про намір продовжити строки загарбання території місцевих жителів. Так, він втратив майно, скалічений морально і фізично, відчуває страх, тому вимагає відшкодування із розрахунку ринкової вартості втраченого майна в сумі 106180 грн., яка має бути відшкодована, але відповідач не погоджується, тому він вимушений звертатися до суду. Ухвалою від 15.09.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також ухвалою від 15.09.2022 у задоволенні заяви позивача [PERSON] про накладення арешту на майно відмовлено. 11.10.2022 позивач [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 24.07.2023 в задоволення клопотання [PERSON] про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні відмовлено. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 28.04.2023 подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 27.04.2023 адвокатом Дарморос К.О. направлено до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому вона просила розгляд справи здійснювати без участі представника Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреславу та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. В обґрунтування вимог клопотання послалась на те, що Міжнародний Благодійний фонд імені Рабі Нахмана з Бреславу не має жодного відношення до втраченого позивачем будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . В поданій заяві та доданих до неї документах відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження позовних вимог позивача, а також факту існування предмету спору. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, взявши до уваги клопотання відповідача про закриття провадження у справі, дійшов такого висновку. Представник відповідача у клопотанні про закриття провадження у справі посилалась на те, що Міжнародний Благодійний фонд імені Рабі Нахмана з Бреславу не має жодного відношення до втраченого позивачем будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . В поданій заяві [PERSON] та доданих до неї документах відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження позовних вимог позивача, а також факту існування предмету спору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19). У клопотанні представник відповідача зазначила про відсутність предмету спору. Однак, на переконання суду, відсутність заперечень з боку відповідача не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі, оскільки позов позивачем подано саме до Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана. Крім того, у позовній заяві позивач посилається на порушення його прав саме відповідачем та просить постановити окрему ухвалу про кримінальну відповідальність відповідача за порушення недоторканості житла за ст. 162 КК України. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. За наведених вище обставин, суд вважає, що підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України немає. Разом з тим, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що 05.04.2017 представники фонду з приватною охороною і паломниками-хасидами держави Ізраїль порушили недоторканість його житла з метою протиправно заволодіти ним. В результаті фізичного насильства його скалічили, наступила часткова сліпота. А вже 29.08.2017 за попередньою змовою та ж група злочинним шляхом оформила Договір дарування на передачу його майна вартістю 106180 грн представникам фонду [PERSON] і [PERSON] . Проте позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. До позовної заяви позивачем додані лише: копія Договору дарування від 27.05.1994, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар кожен у рівних долях належну [PERSON] 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; копія Договору дарування частки житлового будинку від 29.08.2017, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] ; копії повідомлень про розгляд Уманським міськрайонним судом Черкаської області справи № 705/1652/17 за позовом [PERSON] до Міжнародного Благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреславу про компенсацію за ушкодження здоров`я. При розгляді справи суд враховує, що позивачем у позовній заяві не доведено порушення недоторканості майна позивача, що саме дії відповідача Міжнародного благодійного фонду імені Рабі Нахмана із Бреславу призвели до такого порушення, та саме в такому розмірі шкоди, який зазначений позивачем, а саме 106180 грн. Враховуючи те, що позивач, вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористався, при цьому не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, та порушення його прав відповідачем, суд позбавлений можливості оцінити доводи позивача і таким чином доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає. Також позивач [PERSON] у позовній заяві просив суд постановити окрему ухвалу про кримінальну відповідальність відповідача за порушення недоторканості житла за ст. 162 КК України Відповідно до ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог та відсутність відомостей, які б свідчили про вчинення відповідачем Міжнародним благодійним фондом імені Рабі Нахмана із Бреславу чи іншими особами будь-якого кримінального правопорушення, суд вважає що вимога позивача [PERSON] про постановлення окремої ухвали суду задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed