Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

18 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної незаконною бездіяльністю уповноважених осіб Дарницького УП ГУ НП у м.Києві. Просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування шкоди 100 500 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 9 грудня 2022 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві мною була подана заява про вчинення злочину, що підтверджується заявою. Відповідно до заяви, позивач повідомив Дарницьке УП, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України - шахрайським шляхом заволодів моїми грошима та грошима мого покійного батька. Проте, в передбачений ст. 214 КПК України строк - 24 год з моменту подачі заяви, слідчим Дарницького УП ГУНП в м. Києві не було внесено в ЄРДР відомості про вчинений злочин. Мною було подано скаргу до Дарницького районного суду м. Києва на незаконну бездіяльність слідчого Дарницького УП щодо невнесення відомостей до вчинення злочину. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року у справі 753/15921/22 скаргу було задоволено і постановлено зобов`язати уповноваженого слідчого/дізнавача Дарницького УП ГУНП у м. Києві внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 09.12.2022 року 21.02.2023 року мною отримана відповідь №Д 155/125/48-2023 від 16.02.2023 року за підписом начальника відділу дізнання відповідно до якої мене повідомили про те, що на виконання ухвали суду відомості про вчинений проступок передбачений ч. 1 ст. 190 КК України внесено до ЄРДР № 12023105020000132. 22.02.2023 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві представником позивача було подане клопотання адвоката в порядку ст. 220 КПК України в рамках вказаного ЄРДР, що підтверджується клопотанням з вхідним штампом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 КГЖ України, клопотання розглядається в строк не більше 3 днів. Про задоволення клопотання повідомляється шляхом направлення відповіді. В разі відмови в задоволенні клопотання, виносі мотивована постанова, які направляються негайно засобами зв`язку, вказані заявником. Відтак, строк на прийняття законного рішення за клопотанням від 22.02.2023 року ЄРДР № 12023105020000132 закінчився 25 лютого року. Проте, всупереч вимогам ст. 220 КПК України станом на 06.03.2023 року жодної відповіді про задоволення клопотання чи постанови про відмову у задоволенні клопотання позивач не отримав, що підтверджується відсутністю постанови чи відповіді. Дані обставини підтверджуються судовим рішенням, яке має преюдиційне значення і доводить факт неправомірних дій відповідача. Так позивачем була подана скарга до суду на незаконну бездіяльність уповноваженим осіб Дарницького УП ГУНП у м. Києві яка полягала у неприйнятті законного рішення за клопотанням адвоката №2 від 22.02.2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року 2 справі №753/3619/23 провадження 1-кс/753/804/23 скаргу (задоволено і судом було встановлено той факт, що уповноваженими особами Дарницького УП ГУНП у м. Києві не було прийнято законного рішення клопотанням адвоката, що підтверджується ухвалою (копія додається). Незаконна бездіяльність змусила позивача звертатись до суду за захистом свого порушеного права подавати скаргу на незаконну бездіяльність. Задовольняючи скаргу, суд встановив обставини незаконної бездіяльності щодо неприйняття законного рішення за клопотанням адвоката № 2 від 22 лютого 2023 року. Законом відповідно до ст. 220 КПК України передбач трьохденний для прийняття законного рішення за результатами розгляду клопотання адвоката. Проте, в передбачений законом строк рішення жодного рішення не було прийнято. Отже відповідачем допущена незаконна бездіяльність, яка заподіяла позивачу моральні страждання. Так, весь цей позивач змушений був витрачати час і життєві сили на подачу скарги до суду, участь у судовому засіданні. Всі ці дії змушували позивача змінювати життєві плани, докладати додаткових зусиль для отримання значного для позивача результату, це призвело до жахливих душевних моральних страждань, оскільки позивач відчув обурення незаконною бездіяльністю працівників правоохоронних органів зневіру в тому, що його законні права та інтереси будуть захищені поліцією. Також позивач відчував розпач оскільки замість того щоб захищати його права, які передбачено Законом України «Про Національну поліції», працівники Дарницького УП ГУНП у м. Києві змушували позивача захищатись від незаконної бездіяльності - оскаржувати їх незаконну бездіяльність в суді.? Моральні страждання позивач оцінюю в розмірі 100 500 грн. Так, неможливо виразити в грошовому еквіваленті моральні страждання і всі методики проведення таких експертиз зараз сприймаються критично відповідно до судової практики (як, наприклад, метод розрахунку моральної шкоди Ерделевського). Відтак, особа самостійно оцінює розмір грошової компенсації, який здатний компенсувати їй моральні страждання, заподіяні незаконною бездіяльністю відповідача. Саме сума в розмірі 100 500 грн. здатна компенсувати позивачу його моральні страждання. Розмір морального відшкодування позивачем розраховано відповідно Постанови №845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників - а саме 15 заробітних плат * 6700 грн (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2023 року) = 100 500 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін. 03.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України, в якому представник посилається на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Проте, всупереч вищевказаним вимогам позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні); не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). У позові відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Посилаючись на викладене, представник Державної казначейської служби України просив про відмову у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що 9 грудня 2022 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві мною була подана заява про вчинення злочину, що підтверджується заявою. Відповідно до заяви, позивач повідомив Дарницьке УП, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України - шахрайським шляхом заволодів моїми грошима та грошима мого покійного батька. Проте, в передбачений ст. 214 КПК України строк - 24 год з моменту подачі заяви, слідчим Дарницького УП ГУНП в м. Києві не було внесено в ЄРДР відомості про вчинений злочин. Мною було подано скаргу до Дарницького районного суду м. Києва на незаконну бездіяльність слідчого Дарницького УП щодо невнесення відомостей до вчинення злочину. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року у справі 753/15921/22 скаргу було задоволено і постановлено зобов`язати уповноваженого слідчого/дізнавача Дарницького УП ГУНП у м. Києві внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 09.12.2022 року 21.02.2023 року мною отримана відповідь №Д 155/125/48-2023 від 16.02.2023 року за підписом начальника відділу дізнання відповідно до якої мене повідомили про те, що на виконання ухвали суду відомості про вчинений проступок передбачений ч. 1 ст. 190 КК України внесено до ЄРДР № 12023105020000132. 22.02.2023 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві представником позивача було подане клопотання адвоката в порядку ст. 220 КПК України в рамках вказаного ЄРДР, що підтверджується клопотанням з вхідним штампом. Про задоволення клопотання повідомляється шляхом направлення відповіді. В разі відмови в задоволенні клопотання, виносі мотивована постанова, які направляються негайно засобами зв`язку, вказані заявником. Відтак, строк на прийняття законного рішення за клопотанням від 22.02.2023 року ЄРДР № 12023105020000132 закінчився 25 лютого року. Проте, всупереч вимогам ст. 220 КПК України станом на 06.03.2023 року жодної відповіді про задоволення клопотання чи постанови про відмову у задоволенні клопотання позивач не отримав, що підтверджується відсутністю постанови чи відповіді. Дані обставини підтверджуються судовим рішенням, яке має преюдиційне значення і доводить факт неправомірних дій відповідача. Так позивачем була подана скарга до суду на незаконну бездіяльність уповноваженим осіб Дарницького УП ГУНП у м. Києві яка полягала у неприйнятті законного рішення за клопотанням адвоката №2 від 22.02.2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року 2 справі №753/3619/23 провадження 1-кс/753/804/23 скаргу (задоволено і судом було встановлено той факт, що уповноваженими особами Дарницького УП ГУНП у м. Києві не було прийнято законного рішення клопотанням адвоката, що підтверджується ухвалою (копія додається). Незаконна бездіяльність змусила позивача звертатись до суду за захистом свого порушеного права подавати скаргу на незаконну бездіяльність. Задовольняючи скаргу, суд встановив обставини незаконної бездіяльності щодо неприйняття законного рішення за клопотанням адвоката № 2 від 22 лютого 2023 року. Звертаючись до суду з позовом позивач указував на те, що внаслідок неправомірних дій, органу, що здійснює досудове розслідування, який є представником держави Україна позивачу завдано моральної шкоди. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, причинний зв`язок між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався. В матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу бездіяльністю органів досудового розслідування було завдано моральну шкоду, а також відсутні інші обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування йому завдано моральну шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою слідчих. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed