Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

В квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб: служба у справах дітей Ольшанської селищної ради, служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з відповідачем перебували у шлюбних відносинах з 05.03.2021 року по червень 2021 року. Від спільного життя у них є донька [PERSON] , [INFO] . З червня 2021 року вони проживають окремо, однак відповідач не надавав допомоги на утримання доньки, не приймає участь у в догляду, розвитку та лікуванні дитини, у зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду із позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та дату засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи від відповідача до суду не надходили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис 181. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 31.08.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №734. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Миколаївським районним судом Миколаївської області по справі №945/177/22 від 16.02.2023 року був винесений судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі заробітку (доходів) відповідача, починаючи з 06.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі №945/178/23 від 11.05.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до довідки про місце реєстрації особи від 19.04.2023 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 02.01.2023 року №4821-7501488028 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактичне місце перебування позивачки: [ADDRESS] . Відповідно до листа ГУНП в Миколаївській області відділення поліції №5 від 09.02.2023 року №960/55-2023, звернення [PERSON] , щодо фіксації факту неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] , пов`язаних з ухиленням останнього у вихованні дочки було внесено в журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події поліції. Матеріали заяви скеровано до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області. Згідно довідки Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області від 25.03.2023 року, [PERSON] перебуває в розшуку за ч. 7 ст. 111-1 ККУ та фактично проживає на окупованій території [ADDRESS] . Відповідно до листа Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні Радавід 27.02.2023 року спеціалістами служби у справах дітей був двічі здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS] , але дверні ніхто не відчинив. Згідно листа служби у справах дітей Ольшанської селищної ради від 14.03.2023 року, спеціалістами служби було прийнято декілька спроб зв`язатись в телефонному режимі з відповідачем, але цього не вдалось. Відповідно до листа Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні Раді від 06.07.2023 року №08-44-144, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по піклуванню за здоров`ям своєї малолітньої доньки, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, з дочкою взагалі не спілкується та не підтримує будь-якого контакту, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, враховуючи, що дитина знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з ним, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та співмірними.

Outcome: approved