Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, держави російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Свої вимоги обґрунтовув тим, що він був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , разом із дружиною та дочками. Також у м. Волноваха проживали його мати та батько. В лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України. Місто Волноваха входить в список переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До початку військової агресії він разом з дружиною, [PERSON] вели сімейний бізнес - торгівля в приватизованому приміщенні магазині "Престиж", який зареєстрований на дружину та розташований за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок артобстрілів збройних формувань російської федерації будівля магазину разом з усім товаром та обладнанням повністю зруйнована, та знищена, і включена окупаційною владою м. Волноваха до списку зруйнованих будівель, які планують зносити у 2023 році. Проживаючи в зоні проведення бойових дій до моменту вимушеного переїзду в с. Нижнів, Івано-Франківської області, він та його родина постійно реально сприймали загрозу бути вбитими або пораненими. Йому довелось повністю змінити своє життя, внаслідок чого зазнав моральних страждань, що супроводжується душевним болем, втратою спокою, постійним відчуттям незахищеності та розчаруванням. Через вказані військові події в 2018 році переніс ішемічний інсульт. В результаті збройної агресії росії його родині та йому особисто було заподіяно значну непоправну шкоду у зв`язку з загибеллю його батька, [PERSON] , який загинув [INFO] від отриманих травм внаслідок обрушення стелі будинку під час артобстрілу. Внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації проти України, що почалась 24.02.2022 року, обставини постійних артобстрілів ворогом м. Волноваха, запуск ракет на це місто та руйнування його інфраструктури, житлових будинків, убивство великої кількості його жителів, є загальновідомими обставинами, що триває по день пред`явлення позову, спричинили вимушене переселення його сім`ї. Навколо його рідного міста та в самому місті точилися бої. По місту наносили удари з ворожих гелікоптерів та авіації, по житловим кварталам активно працювала ворожа артилерія, реактивні системи залпового вогню. Внаслідок артилерійських обстрілів його будинок був повністю зруйнований, а потім згорів, у зв`язку з чим він та його сім`я позбавлені можливості користуватись будинком та майном, яке в ньому знаходлось. Разом зі своєю сім`єю, перебуваючи в підвалі свого будинку з 24.02.2022 року по 02.03.2022 року він став свідком та пережив три влучання снарядів в свій будинок, які зруйнували його, внаслідок загоряння знищено все майно, отримав контузію, часткову втрату слуху та зору, отримав тілесні пошкодження. 02.03.2022 року під час вуличного бою та артобстрілу його з родиною військові збройних сил України врятували з підвалу зруйнованого будинку та на бронетехніці перевезли до підвалу Волноваської міської лікарні. В підвалі лікарні разом з ними перебувало близько 400 мешканців, де пробули 5 діб під постійними артобстрілами, допоки будівля не була повністю остаточно зруйнована у наслідок авіабомбування фугасними бомбами. Дані негативні обставини викликали значні душевні страждання та погіршення здоров`я. Внаслідок збройної агресії російської федерації він разом із своєю родиною змушений був покинути власне житло та рідне місто, в якому народився та проживав з дитинства. У зв`язку з вищенаведеним просив стягнути з відповідача моральну шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в сумі 2404860 гривень, що еквівалентно 60000 євро. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Баран В.В., 17.07.2023 року подав до суду клопотання в якому зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача (а.с. 52). Представник відповідач, держава російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні, в судове засідання не з`являвся, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Тому, виходячи зі змісту ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. 21.06.2023 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06.07.2023 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в м. Кіровське Харцизької міської Ради Донецької області, місце проживання якого зареєстровано по [ADDRESS] (а.с. 6-7). [PERSON] \~фактично проживає\~по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 19 квітня 2022 року № 2614-7000827799 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.06.1965 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Кіровськ Харцизького району Донецької області, актовий запис № 201, де в графі батько зазначений « [PERSON] », а в графі мати « [PERSON] » (а.с. 26). 17.06.1997 року заявник зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження (а.с. 31). [PERSON] та [PERSON] залучено у якості потерпілих у кримінальному провадженні № 22022000000000054, у зв`язку з заподіянням їм матеріальної шкоди, які виразились у знищенні автомобіля «Nissan X-Trail 2.0» д.н.з. [NUMBER] та зруйнуванні будинку, який є власністю [PERSON] та розташований за адресою [ADDRESS] , внаслідок широкомаштабного збройного вторгнення на територію України підрозділів збройних сил російської федерації та нанесення ракетно-бомбових ударів, які розпочалися 24.02.2022 року, що підтверджується копіями заяв про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 22022000000000054 від 04.07.2022 року (а.с. 9, 10). 09.11.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12022052630000161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, під №967, де зазначено, що [PERSON] в період часу з 24.02.2022 року по 02.03.2022 року в результаті обстрілів з боку російських окупаційних військ, зруйновано будинок за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого загинув [PERSON] , [INFO] . Також, зруйновано магазин « [INFO] » по [ADDRESS] , разом із майном, яке там знаходилось (а.с. 17-18). Вищевказане майно на праві власності належить його дружині, [PERSON] , що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с . 19-20). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2023 року встановлено факт смерті батька позивача, [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області, яка настала [INFO] у м. Волноваха Донецької області (а.с. 28-30), та видано з пропуском строку свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 13.06.2023 року, що підтверджується копією вищезазначеного свідоцтва (а.с. 27). Як вбачається із доданих до матеріалів справи медичних документів, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України позивач у 2018 році переніс ішемічний інсульт та у зв`язку з контузією частково втратив слух, зір та отримав тілесні пошкодження (а.с. 23-25), а також зазнав сильних моральних страждань, які виразилися у неспокої, постійному стані тривоги, розчаруванні та безсонні. За ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимог позивача суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. При цьому суд, вирішуючи питання судового імунітету іноземної держави (рф) в рамках даного судового провадження, застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, провадження № 61-19853св21. ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. Отже, можна дійти висновків про те, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду. Тому, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що в\~рамках розгляду\~даної цивільної\~справи позивачем\~доведено факт\~завдання йому\~моральної шкоди\~винними (умисними)\~незаконними діями\~російської федерації,\~пов`язаними\~з її\~збройною агресією\~щодо України,\~причинний звязок\~між такими\~діями та\~завданою шкодою,\~а також\~обгрунтовано заявлений\~до відшкодування\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~у сумі\~2404860\~грн,\~що по\~курсу НБУ\~станом на\~19.06.2023\~року,\~де офіційний\~курс гривні\~щодо \~ євро\~-\~40,\~081\~грн (а.с.\~54,\~на звороті), становить 60000 Євро, та суд вважає даний розмір відшкодування справедливим та співмірним для відновлення порушеного особистого немайнового права позивача. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 19, 56 Конституції України, ст. 23, 1173, 1176 ЦК України та

Outcome: approved