Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн 00 коп щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона 26.07.2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 52. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з нею. [PERSON] є працездатним, має можливість по стану здоров`я працювати і зобов`язаний утримувати сина. На даний час останній працює по договору підряду у Польській Респубіці та отримує високу заробітну плату. Вона не працює, являється особою з інвалідністю 3 групи, отримує мінімальний розмір пенсії, інших доходів немає. Крім того, просила стягнути в її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглядати у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. В порядку ст. 128 ЦПК України, повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. 27.06.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 26.07.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис № 52, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.2016 року (а.с. 4). За час спільного проживання у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де в графі «Батько» вказано « [PERSON] », а в графі «Мати» - « [PERSON] » (а.с. 5). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 09.06.2023 року вбачається, що під час обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS] виявили те, що за даною адресою згідно будинкової книги зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . В результаті даного обстеження та зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не зареєстрований. Також, встановлено, що [PERSON] , проживає за даною адресою, але не є власницею житлового будинку по [ADDRESS] . Власницею будинку є її тітка [PERSON] (а.с. 6). У довідці № 709 від 08.06.2023 року, яка видана Тлумацькою міською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області зазначено, що позивач [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] має такий склад сім`ї згідно будинкової книги: [PERSON] , [INFO] -син (а.с. 7). З копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 905865 від 11.04.2012 року слідує, що [PERSON] є особою з інвалідністю дитинства 3 групи з 01.03.2012 року (а.с. 21). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Івано-Франківської РДА та їй відповідно до постанови КМУ від 03.02.2021 року № 79 з 10.11.2009 року до довічно призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, інших видів допомоги станом на 21.06.2023 року не отримує, що вбачається з довідки про отримання допомоги від 21.06.2023 року № 807/16-20, яка видана Управлінням соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (а.с. 8). Відповідно до довідки № 808/16-20 від 21.06.2023 року, яка видана Управлінням соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] нараховувалася державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства 3 групи з грудня 2022 року по травень 2023 року по 2100 грн 00 коп, що становить всього 12600 грн 00 коп (а.с. 9). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що передбачено ч. 1 ст.77 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено ст.78 ЦПК України. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, відповідно до ст. 79 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що встановлено ч.1 ст.80 ЦПК України. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищенаведеного, суд не бере до уваги долучені позивачем до матеріалів справи договори підряду № НА/2023 від 01.01.2023 року, № UMW/2021/1 від 01.07.2021 року, № НА/2021 від 01.10.2021 року та довідку про види доходів для підтвердження майнового стану відповідача, оскільки переклад останніх не здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, не зазначено порядок отримання наданих документів та їх джерело походження, а тому суд не бере їх до уваги та ставить під сумнів їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні, а отже мінімальний розмір аліментів, на момент розгляду справи, на дитину віком від 6 років не може бути меншим, ніж 1416 гривень 50 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина у розмірі 2500 грн 00 коп щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 1073 грн 60 коп. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Судувід 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження№ 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Судувід 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial