Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Матвіїв Є.І. звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість за договором позики, що складається із суми основного боргу - 2705,00 дол. США; відсотків за користування коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України - 100,53 дол. США; 0,4% відсотків згідно умов договору позики - 10660,62 дол. США; 3% річних нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України - 156,58 дол. США, а всього на загальну суму 13622,73 дол. США. Крім того, просить стягнути з останнього судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2020 між сторонами укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 3530 дол. США, про що останній надав позивачу розписку. Згідно розписки [PERSON] зобов`язався повернути вказані кошти до 05.04.2020. Оскільки у встановлений у розписці термін відповідач свої зобов`язання належно не виконав, повернув лише 825,00 дол. США, на прохання позивача повернути решту коштів, таких не повернув, позивач змушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Представник позивача позов підтримала повністю з мотивів, наведених у ньому. Просила про його задоволення. Представник відповідача позов визнала частково, пояснила, що відповідач погоджується повернути позивачу 2705 дол. США, відсотки по основному боргу не визнає, оскільки позивач скористався тяжкими обставинами відповідача і такі є значно завищеними, дала інші пояснення. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що між сторонами 05.01.2020 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 3530,00 дол. США та зобов`язався їх повернути у строк до 05.04.2020 включно. На підтвердження укладеного договору позики відповідачем 05.01.2020 було власноруч написано розписку (а.с. 6). Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями Глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 613/919/16-ц. Із позовної заяви, інших матеріалів справи вбачається, що відповідач у добровільному порядку повернув позивачу 825,00 дол. США, решту коштів в сумі 2705,00 дол. США позивачу не повернув, на нагадування останнього не реагує. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З детального аналізу змісту боргової розписки від 05.01.2020 вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок повернення боргу, підписи сторін. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідач надані позивачем в борг грошові кошти в сумі 2705,00 дол. США не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, як і доказів написання розписки під збігом тяжких обставин, як про це покликається його представник, відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідача. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49цс12. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, розпискою від 05.01.2020 встановлено строк повернення одержаних згідно договору позики коштів - до 05.04.2020. Разом з тим, позика на день постановлення рішення не повернена, тому факт порушення зобов`язання суд вважає доведеним. При цьому відповідачем та його представником факт написання цієї розписки не заперечується. Представником позивача подано суду розрахунок розміру відсотків за користування коштами, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Відтак наведений позивачем розрахунок заборгованості за договором позики від 05.01.2020 сумнівів у своїй правильності не викликає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , який належно не виконав взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 05.01.2020, який станом на 02.12.2022 складається із суми основного боргу - 2705,00 дол. США, відсотків за користування коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України - 100,53 дол. США, 0,4% відсотків згідно умов договору позики - 10660,62 дол. США, 3% річних нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України - 156,58 дол. США, а всього на загальну суму 13622,73 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні із позовом до суду сплачено 4981 грн. 65 коп. судового збору (а.с. 1), а тому такий слід стягнути в його користь з відповідача.

Outcome: approved