Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2022 року через адвоката Бориса С.А. звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до [PERSON] та Кондратенка М.І. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] на підставі договору міни від 27.06.1995 року, що зареєстрований за №1/4062 отримав у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.08.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. посвідчено договір купівлі-продажу серії ААР №916876, що зареєстрований в реєстрі № 4581. За даним договором [PERSON] продав, а [PERSON] набув у власність кв. [ADDRESS] , однак даний договір [PERSON] не заключав та не знав про продаж належної йому квартири. Оскільки вказане майно протиправно вибуло із власності [PERSON] в результаті вчиненого злочину, винним у його скоєнні якого визнано [PERSON] та засуджено вироком Мінського районного суду міста Києва від 14.02.2000 року до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Ухвалою від 09.03.2000 року Київського міського суду у справі № 11-405 вказаний вирок залишено без змін. В межах вказаної кримінальної справи [PERSON] був свідком а тому в нього не було доступу до її матеріалів, відтак він не міг знати в повній мірі правову природу та наслідки тих шахрайських дій, які були вчинені [PERSON] . В січні 2022 року [PERSON] мав намір належним чином оформити право власності на належну йому квартиру, щоб спадкоємці, в разі його смерті, могли отримати її у спадщину. В КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Київської міської ради йому повідомили, що із наявних у них документів, квартира належить не йому, а [PERSON] . Посилаючись на ст.203, 215, 216, 388, 627, 638, 655, 658 ЦК України просить суд визнати недійсним договір від 19.08.1999 року, зареєстрований в реєстрі за № 4581 купівлі-продажу квартири, загальною площею 46,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 26.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І., зареєстрованого в БТІ 26.08.1999 року за номером № 1097; витребувати з володіння [PERSON] квартиру, загальною площею 46,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 16.09.2022 року розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. В підготовчі судові засідання призначені на 02.12.2022 року на 9 год. 30 хв. та 15.02.2023 року на 13 год. 45 хв. відповідач [PERSON] не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, проте повернулися конверти з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою . Також відповідач [PERSON] про дату підготовчого засідання призначеного на 15.02.20223 року був повідомлений і через сайт судової влади. 15.02.2023 року по справі проведено підготовче засідання та справу призначено до розгляду на 05.04.2023 року на 14 год. 30 хв. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенка М.І. надійшло клопотання в якому він посилається на те, що він є неналежним відповідачем по справі, просить виключити його зі складу відповідачів та залучити до участі в розгляді справи в якості третьої особи. Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, а тому суд відмовив у задоволенні даного клопотання , оскільки саме позивач визначається із відповідачем . В судовому засіданні представник позивача адвокат Борис С.А. позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. В судове засідання призначене на 05.04.2023 року на 14 год. 30 хв. відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, як шляхом направлення судової повістки за місце реєстрації, проте повернувся конверт з відміткою, що адресат відсутній. Також відповідач повідомлявся і через сайт судової влади. В судове засідання призначена на 08.06.2023 року на 11 год. відповідач [PERSON] був повідомлений лише через сайт судової влади, розгляд справи відкладено на 14.07.2023 року на 14 год. 30 хв. В судове засідання призначене на 14.07.2023 року на 14 год. 30 хв. відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений, як за місце реєстрації, проте повернувся конверт з відміткою , що адресат відсутній за вказаною адресою , так і шляхом публікації на сайт судової влади в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявок не повідомляв, відзиву на позов не надав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. [PERSON] на підставі договору міни від 27.06.1995 року, що зареєстрований за №1/4062 отримав у власність квартиру , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . (а.с. 82-83) Оригінал договору міни оглянуто судом в судовому засіданні 08.06.2023 року. Вироком Мінського районного суду міста Києва від 14 лютого 2000 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.143 ч.2 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна на праві особистої власності, з відбуттям покарання у ВТК загального режиму. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 09 березня 2000 року вирок Мінського районного суду м.Києва від 14 лютого 2000 року відносно [PERSON] залишено без змін. Як убачається з вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції [PERSON] визнано винним в тому, що він , за попереднім зговором з невстановленою слідством особою, у період з 13 по 19 серпня 1999 року шляхом обману та зловживання довір`ям заволодів індивідуальним майном [PERSON] на загальну суму 54 000 грн., завдавши йому значної матеріальної шкоди. При цьому, реалізуючи злочинний намір спрямований на заволодіння індивідуальним майном громадян шляхом шахрайства , згідно розподілу ролей, [PERSON] найняв у [PERSON] кімнату у квартирі [ADDRESS] , що належала останньому. Вдавши себе за [PERSON] та за його племінника невстановлена слідством особа та [PERSON] скориставшись відсутністю [PERSON] , домовилися з потерпілим [PERSON] та представником агентства нерухомості «Планета Оболонь» про продаж вказаної квартири, та 13 серпня 1999 року отримали від [PERSON] завдаток на суму 1878 грн. 26 коп. Продовжуючи злочинні дії [PERSON] , використовуючи довіру [PERSON] , під приводом організації відпочинку у батьків вивіз останнього за межі міста Києва де залишив у невстановленому місті, а сам повернувшись 19 серпня 1999 року з невстановленою слідством особою шляхом обману потерпілого [PERSON] , нотаріуса та представника агентства нерухомості «Планета Оболонь» продає квартиру [ADDRESS] [PERSON] , отримавши від останнього 51750 грн. Також з вироку суду убачається, що [PERSON] в кримінальній справі допитаний був в якості свідка де він надав суду покази стосовно найму у нього кімнати [PERSON] , який розповідав, що живе у м.Запоріжжі, торгує на ринку та хоче зняти кімнату для зберігання товару. При цьому завезений товар лежав без руху. Саме [PERSON] попросив його виїхати за межі м.Києва до бабусі, де його пригощали напоєм, від якого він став себе погано почувати. (а.с.10-20) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як убачається з відповіді від 18.01.2022 року за №062/14-585 щодо надання інформації про право власності на майно у відповідь на запит адвоката Борис С.А повідомлено наступне. (а.с.21) Згідно з даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору міни, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинна» 27.06.1995 року № 1/4062-3509, по якому право власності на кв. [ADDRESS] перейшло від [PERSON] до [PERSON] (дата реєстрації в Бюро 06.07.1995 року); Далі право власності на кв. [ADDRESS] було перереєстровано на підставі дублікату договору міни, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинна» 11.03.1998 року № 673 (дата реєстрації в бюро 28.04.1998 ); Остання реєстрація, згідно з даними реєстрових книг Бюро, на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] була проведена за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кондретенком М.І., приватним нотаріусом Київського міськнотокругу 19.08.1999 № 4587, по якому [PERSON] продав [ADDRESS] [PERSON] (дата реєстрації в Бюро 26.08.1999). З матеріалів справи убачається, що відповідно до спірного договору купівлі-продажу від 19.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., [PERSON] відчужив [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відчужувана квартира належить продавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Українською біржою «Десятинна» 11 березня 1998 року за реєстраційним № 673, взамін утраченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого тою ж біржею 27 червня 1995 року, реєстраційний № 1/4062 - 3509 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 квітня 1998 року за № 1097. Проте, отримання на біржі «Десятинна» [PERSON] дублікату договору міни спростовано вироком Мінського районного суду міста Києва від 14.02.2000 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 09.03.2000 року з яких убачається, що суди посилаються на те, що згідно протоколу виїмки від 30 вересня 1999 року, з «Української біржі «Десятинна» було вилучено ксерокопію паспорта на ім`я [PERSON] , в якому фотокартка [PERSON] не відповідала дійсності. При цьому в судовому засіданні 08.06.2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Борис С.А. надано суду договір міни від 27.06.1995 року в оригіналі, що спростовує його втрату. Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - [ADDRESS] - відомості в реєстрі відсутні. В судовому засіданні представник позивача доводив суду, що позивач весь час з моменту укладення договору міни від 27.06.1995 року по теперішній час проживає в спірній квартирі, несе витрати по її утриманню і спірну квартиру він не відчужував відповідачу і у [PERSON] була відсутня воля на таке відчуження. Як убачається з Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за № 94710981 від 19.06.2023 року [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 22.08.1996 року і по теперішній час. З наданих суду квитанцій про сплату комунальних послуг убачається, що сторона позивача несе витрати по сплаті комунальних послуг, протилежне судом не встановлено. Отже, судом встановлено, що позивач не відчужував спірну квартиру відповідачу. При зверненні до суду позивач, як на підставу позову посилається на ст.203, 215 ЦК України, проте до правовідносин, що виникли між сторонами вказані норми не можуть бути застосовані, оскільки ЦК України набрав чинності в 2004 року, а спірний договір купівлі-продажу датовано 19.08.1999 року. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року) Стаття 44 ЦК УРСР передбачає, що письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Укладення спірного договору купівлі-продажу спірної квартири саме позивачем спростовано вироком Мінського районного суду міста Києва від 14.02.2000 року. Відповідно до ч.1 ст.45 УРСР, 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за особою недійсність угоди в разі, якщо такий наслідок прямо передбачено в Законі. Так, згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. За змістом ст.128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно було досягнуто згоди. Разом з тим, як встановлено судом спірна квартира позивачем відповідачу не передавалася. Отже, за спірним договором від 19.08.1999 року відповідач не набув на неї право власності. Разом з тим, право власності на спірну квартиру за відповідачем зареєстровано в Київському міському БТІ, а тому ефективним способом захисту буде не лише задоволення вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а і вимоги про витребування майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, встановлених фактів та з метою запобігання порушенню прав позивача, суд дійшов висновку, що наведені обставини дозволяють зробити висновок, про задоволення позову в повному обсязі, що буде в даному випадку ефективним способом захисту прав позивача. При цьому суд зазначає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. є неналежним відповідачем у даній справі, проте і вимоги до нього не пред`являлися. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved