Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

У травні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, подана представником заявника - адвокатом Корнієнко А.А. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що встановлення факту родинних відносин між заявником [PERSON] та заінтересованою особою - [PERSON] є необхідним для підтвердження факту родинних відносин, що вони рідні мати та син. Під час отримання паспортів громадян України було зроблено переклад прізвища сина « [PERSON] », а матері « [PERSON] », внаслідок чого втрачено родинний зв`язок між сином та матір`ю. Встановлення факту родинних зв`язків необхідно для отримання ряду документів, які підтверджують права кожного із них, що стало підставою для звернення до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 31 травня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заява прийнята до розгляду у порядку окремого провадження. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник заявника у поданій заяві просив суд розглядати заяву у відсутність заявника та адвоката, вимоги підтримав у повному обсязі. Заінтересована особа до початку судового засідання через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що просить розглянути заяву про встановлення факту родинних відносин без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить встановити факт родинних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Зважаючи на розумні строки розгляду справи, наявне клопотання представника заявника про розгляд справи за їх відсутності, суд прийняв рішення про розгляд заяви у відсутності осіб, що не з`явились. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] прізвище заінтересованої особи вказано російською мовою « [PERSON] » (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] прізвище заявниці зазначено українською мовою « [PERSON] » (а.с. 14). У довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 23.02.1998 року та паспорті громадянина України серії [NUMBER] прізвище [PERSON] зазначене як « [PERSON] » (а.с. 9, 16). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/8495/14-ц (провадження №2-о/759/265/14) встановлено факт належності документів: свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження на ім`я « [PERSON] » серії [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 18.07.2014 року (а.с. 24-25). Як вбачається із паспорту громадянина України серії [NUMBER] та паспорту громадянина України серії [NUMBER] прізвище заявника та заінтересованої особи російською мовою записано « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно (а.с. 20, 17). Українською мовою прізвище заявника записано у паспорті громадянина України серії [NUMBER] як « [PERSON] » (а.с. 19). У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 22 січня 1974 року, дані про прізвище заявника внесено російською мовою та зазначено « [PERSON] », при цьому прізвище матері вказано як « [PERSON] » (а.с. 15). Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як було встановлено судом, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/8495/14-ц (провадження №2-о/759/265/14) встановлено факт належності документів: свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження на ім`я « [PERSON] » серії [NUMBER] - [PERSON] . У вказаних документах її прізвище було вказано як « [PERSON] » та « [PERSON] ». Прізвище заявника у паспорті громадянина України вказано як « [PERSON] », російською « [PERSON] ». Проаналізувавши викладене, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що досліджених у судовому засіданні документів є достатньо для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка виникла через розбіжність у прізвищах, що виникла при здійсненні відповідних актових записів та перекладі прізвищ при видачі паспорту громадянина України.

Outcome: approved