Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

31 березня 2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 16 жовтня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконкомом Чомонинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області було зроблено відповідний актовий запис № 14 від 16 жовтня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Крім того зазначила, що від спільного шлюбу у них є дитини: донька [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день дитина проживає з матір`ю. Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали ряд обставин, які зумовлені різними поглядами на життя, шлюб носить тільки формальний характер, шлюбні відносини фактично припинені, продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому подальше його існування вважає недоцільним, спільного господарства не ведуть. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] .. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк відповідач не подав. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судовому засіданні 03 серпня 2023 року: - позивач не з`явилася, однак, подала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі матеріалами, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. - відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи, був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2010 року Виконкомом Чомонинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 14 від 16 жовтня 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05 вересня 2011 року, виданого що виконкомом М.Добронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодекс. Згідно ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на життя. У сім`ї кожен живе своїм життям. Відновлення стосунків суперечить їх інтересам. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. За час перебування у шлюбі сім`ї так і не утворилось, шлюб існує лише формально. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини то суд зазначає наступне. Як випливає з позовної заяви, між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільної малолітньої дитини, способу їх сплати. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України(далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Крім того, згідно із ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, не працездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та не рухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейне законодавство зобов`язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте сторонами, не досягнуто згоди, щодо розміру та порядку сплати аліментів, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищенаведеного, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини по забезпеченню їй рівня життя, необхідного і достатнього для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 31 березня 2023 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved