Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-02 00:00:00

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що в порушення умов Кредитного договору № 06-10/154 від 20.05.2008 року за [PERSON] утворилась заборгованість станом на 03.11.2022 року у сумі 490196,32 грн. З огляду на те, що виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним із [PERSON] , позивач просив стягнути заборгованість за Кредитним договором із відповідачів солідарно. У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] адвокат Крамар О.П., наголосив на тому, що строк позовної давності щодо повернення кредиту сплив, оскільки такий строк обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання та настав у 2018 році після пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.02.2023 року задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Гайвана Ігоря Віталійовича про зміну назви позивача. Змінено назву позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» у цивільній справі № 372/3759/22. До судового засідання 03.08.2023\~року учасники справи та їх представники не з`явилися. Разом із цим, представник позивача [PERSON] подавав разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача в усіх судових засіданнях. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] адвокат Крамар О.П., подав до суду заяву від 02.08.2023\~року про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Також, відповідна заява про розгляд справи без відповідача подана 02.08.2023\~року [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом установлено, що 20.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор, правонаступником якого є позивач) та [PERSON] (позичальник) укладено Кредитний договір № 06-10/154 (надалі Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 000,00 дол. США. У пункті 1.1.2 Кредитного договору погоджено, що повернення кредиту буде здійснюватися рівними частинами до 10 числа кожного місяця в сумі 620,00 дол. США, починаючи з вересня 2008 року та з кінцевим терміном погашення останньої частки платежу за кредитом до 19.05.2017 року в сумі 520,00 дол. США на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 7.3 Кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Договором про внесення змін № 1 від 23.07.2013 року сторонами в пункті 2 погоджено, що погашення частини заборгованості за кредитом у сумі 1258,00 дол. США здійснюється позичальником не пізніше 23.07.2013 року. За умовами договору про внесення змін № 2 від 23.07.2013 року, сторонами змінено валюту кредиту та переведено наявну на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість позичальника перед кредитором за Кредитним договором, а саме: кредит в сумі 61 611,35 доларів США 35 центів; проценти за користування кредитом в сумі 43 120,48 доларів США 48 центів, в гривню за курсом 8,19 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 857 753,69 грн. Зміна валюти кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів). Також встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів) в сумі 857 753,69 грн. Як наголошував позивач, у порушення умов Кредитного договору [PERSON] заборгувала станом на 03.11.2022 року 391\~845,13 грн. борг за кредитом, 98\~351,19 грн. борг за відсотками. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), [PERSON] (позичальник), [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки № 04/П-189 (далі договір поруки). Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором невідновлювальної кредитної лінії № 06-10/154 від 20.05.2008 року, укладеним між позичальником та кредитором, а саме повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Згідно з пунктом 6.1 договору поруки останній набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до виконання в повному обсязі зобов`язань за договором кредиту і цим договором. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на порушення [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» зверталося до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.02.2019 року у справі № 372/1618/18 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] відмовлено повністю. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Суд зауважує, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Під час розгляду справи судом досліджено наявну в матеріалах справи № 372/1618/18 вимогу про усунення порушень, що направлена [PERSON] 19.05.2018 року. Зі змісту даної вимоги слідує, що Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вимагало в строк до 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 днів з моменту отримання вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії і нараховані штраф/пеню, загальний розмір якої становить 681259,90 грн. У той же час, як убачається з умов Кредитного договору, кінцевий термін погашення останньої частки платежу за кредитом становив до 19.05.2017 року. Відтак, нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування 19.05.2017 року є неправомірним, оскільки у зв`язку з порушенням виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Судом установлено, що кінцевий строк повернення останнього платежу був установлений до 19.05.2017 року, відтак перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту тривав до 19.05.2020 року. Разом із цим, позивач звернувся з даним позовом до суду лише 28.11.2022 року, про що свідчить календарний штемпель АТ «Укрпошта» на поштовому конверті, що надійшов до суду із позовною заявою. За наведених обставин, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом є пропущеним, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Також, як установлено судом вище, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом. Щодо пред`явлених позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положення частини 4 статті 559 ЦК України встановлюють, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Outcome: dismissed