Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

У серпні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява у якій [PERSON] просила суд визнати правомірним її вселення та користування житловим приміщенням (квартирою) [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, вона, з метою реалізації свого права на приватизацію квартири [ADDRESS] , звернулась до Відділу приватизації Департаменту житлового господарства ДМР, де спеціалістами, під час огляду наданих нею документів, було повідомлено про відсутність доказів правомірності вселення та користування вищезазначеною квартирою, що в подальшому, може стати передумовою для відмови у приватизації. З огляду на вищевикладене та виходячи з відсутності позасудового механізму встановлення правомірності вселення до квартири [ADDRESS] , [PERSON] вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Дніпровською міською радою надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами з огляду на відсутність доказів зі сторони позивача щодо постійного проживання в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України. На виконання вимог ухвали від 15.08.2022, [PERSON] надано копію доказів направлення відповідачу наданих до суду документів. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2022 відкрито провадження у справі і вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Також представник позивача пояснив, що письмова відповідь з якої вбачається заперечення відповідача щодо правомірності вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] , відсутня. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Також представник відповідача зазначив, що у передбаченому законом порядку, позивач, для вирішення питання щодо приватизації житла, не зверталася. Дії щодо виселення або порушення прав позивача на проживання, зі сторони відповідача, не вчинялося. У судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] з дитинства, також зазначили, що її ніхто не виселяє з квартири. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії відповіді державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР Усманова С.В. від 07.09.2018 за №13111, адресованої [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві державної власності за Обласною Радою (Будівельно монтажний трест №17) на підставі наказу №44 від 06.04.1993 про що видане реєстраційне посвідчення від 18.05.1993 зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №VIII за реєстровим №1940. Згідно копії відповіді директора КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР Бурчак О.К., адресованої [PERSON] , будинок [ADDRESS] був прийнятий на баланс від КЖРЕВП Бабушкінського району згідно рішення сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради від 30.11.2011 як житловий будинок. Інформація про зміну статусу вказаного будинку з гуртожитку у статус житлового будинку в КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР відсутня. З огляду на те, що передумовою для звернення з даним позовом є реалізація права позивача на приватизацію житлового приміщення, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст.1 Закону, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. Згідно ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 346\~ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність із законодавством нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації. Тобто, згідно вказаного Закону та Положення, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. За загальними положеннями, визначеним ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки позовна заява обґрунтована відсутністю можливості реалізації права на приватизацію квартири, однак на підтвердження чого не надано доказів звернення до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою та рішення прийнятого за її результатами, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на відсутність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту. Також, при вирішенні даного спору, судом враховано твердження сторін щодо відсутності, зі сторони відповідача, будь-яких дій, які перешкоджають позивачу у реалізації права користування житловим приміщенням або обмежують такі її права. Тобто, захист права на проживання у житловому приміщенні будь-яким шляхом, передбаченим Законом, у судовому порядку, може бути лише за наявності дій які свідчать про порушення такого права, підтвердження чому, у даному судовому процесі, не знайшлося. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки даний позов, за твердженням позивача, спрямований на вирішення питання щодо приватизації квартири, ефективним способом захисту буде оскарження рішення прийнятого органом приватизації щодо наявності/відсутності у останньої прав на вказане майно, яке приймається за результатами розгляду заяви поданої у відповідності до вищезазначеного Порядку.

Outcome: dismissed