Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Представник позивача, в інтересах [PERSON] , зернувася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ГУ ДФС в Кіровоградській області про визнання правочину недійсним та встановлення факту повернення грошей. Позовні вимоги обгрунтував тим, що тривалий час [PERSON] був кредитором [PERSON] , який регулярно, під високий відсоток, позичав останньому гроші, при цьому заздалегідь за відпрацьованої схеми, тобто розписки писалися під диктовку [PERSON] (розписки написані різними боржниками, але мають один і той самий текст), сума відсотків, під які позичалися грошові кошти, боржниками не зазначалася, а лише вказувалася сума пені за прострочення строку виконання зобов`язань. Також мала місце практика написання розписок під тиском [PERSON] , а також переписування їх знову, та зведенням зобов`язань за декількома розписками в одну та із зазначенням зміни терміну повернення суми боргу. [PERSON] постійно маніпулював розписками, а саме нарахуванням відсотків та строком повернення боргу, як наслідок поставив [PERSON] вкрай в скрутне становище, тому під тиском погроз останній був змушений змінити місце свого проживання. Крім того, [PERSON] користуючись відсутністью [PERSON] звертався до суду з позовами про поверення коштів за розписками, тобто відмовився визнати повернення останнім протягом 2013-2015 років значних сум коштів, що у свою чергу є фактичним виконанням зобов`язань за розписками. Доказом такого виконання є розписки, які [PERSON] повернув [PERSON] . Такими діями, [PERSON] змушує [PERSON] захищатися всіма не забороненими законом способами. Також зазначає, що доказом обставин стосунків [PERSON] та [PERSON] , а саме з приводу грошових коштів, є хронологія написання розписок, які долучено до позову. Вважає, що така велика кількість розписок та сум нібито позичених коштів, доводить, що [PERSON] взагалі [PERSON] нічого не повернув, але при цьому продовжуючи позичати гроші. За їхніми підрахунками [PERSON] повернув [PERSON] у 2014 році -13450 доларів США та 15900 грн, у 2015 році- 16475 доларів США та 14520 грн. , що також підтверджується аудіозаписами. На підставі викладеного, представник, який діє в інтересах [PERSON] , просить суд встановити факт повернення останнім [PERSON] у 2014 році в рахунок виконання основного зобов`язання грошових коштів на суму 13.450 доларів США та 15.900 грн., у 2015 році в рахунок виконання основного зобов`язання грошових коштів на загальну суму 16475 доларів США та 14520 грн., а у випадку невизнання [PERSON] вимоги визнання факту повернення коштів за розпиксами, бажають, щоб [PERSON] сплатив податок з прибутку з усієї отриманої від [PERSON] суми грошей за ставкою, діючою на час існування вказаних правовідносин. Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі. Пояснила, що за підрахунками позивача [PERSON] останній повернув [PERSON] у 2014 доларів США ТА 15900 грн. У 2015 році, фотофайлами на диску, долученому до матеріалів справи, де зафіксовано факти повернення ним грошей та приймання [PERSON] грошей, та повідомленням, що приємно мати справу з клієнтом який повертає майже 2885 доларів США. З цим записом також узгоджується власноруч виконана [PERSON] табличка із зазначенням дат, сум, повернення та сум боргових зобов`язань за якими поверталися кошти. За таких належних та допустимих обставин повернення коштів, просить суд встановити факт повернення [PERSON] [PERSON] станом на 2014 в рахунок виконання основного зобов`язання грошових коштів на загальну суму 13450 длоларів США, та 15.900 грн. у 2015 році в рахунок виконання основного зобов`язання на загальну суму 16475 доларів США та 14520 грн. У випадку не визнання [PERSON] вимоги поверненя коштів за розписками, просить сплатити податок з прибутку з усієї отриманої він нього суми грошей за ставкою, діючою на час існування вказаних правовідносин. Відповідач та його представник, у судових засіданнях, призначених за часом раніше, позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість. Заслухана 24.12.2019 в судовому засіданні свідок - [PERSON] , яка є матір`ю позивача, пояснила, що з [PERSON] не має жодних відносин. Крім того, зазначила, що мала з сином спільний бізнес - заправку. Для розвитку бізнесу потрібні були кошти. І їй відомо, що він брав кошти в борг у [PERSON] , але повертав їх. Одного разу стала свідком повернення коштів, це було біля заправки, де син повернув [PERSON] відсотки 400 доларів США. Також, знає, що перший раз син взяв в борг 10000 доларів США. Також кошти неодноразово, але завжди повертав їх. Потім [PERSON] , тобто її син, почав фіксувати передачу ним [PERSON] коштів. Не розуміє, чому [PERSON] став так себе поводити та говорити, що її син нічого не віддавав, оскільки це не відповідає дійсності. Також зазначила, що пропонувала [PERSON] повністю передати йому бізнес в рахунок боргів, але він відмовився. Впевнена, що її син повністю розповідав про зобов`язання перед [PERSON]. [PERSON] виїхав у 2015 році, бо [PERSON] став на нього тиснути та погрожувати. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка дослідивши матеріали провадження, а також оглянувши матеріали, що надійшли з поліції, та заслухавши аудіозаписи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст. 1047 ЦК України: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника, або інший документ, який посвідчу вав би передачу позикодавцем певної грошової суми або визначеної кількості речей. За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК Кодексу). Сторони договору як спосіб вирішення ситуації використали можливість застосування новації боргу згідно до ст.1053 ЦК України, відповідно до якої за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням виконується з урахуванням вимог щодо новації та провадиться з урахуванням вимог про новацію і здійснюється у формі, передбаченій для договору позики. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово складав боргові розписки на користь [PERSON] , що підтверджено оригіналами і копіями боргових розписок підписаних відповідачем та іншими письмовими доказами по справі. Відповідач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи позивача не обґрунтовані та належним чином не підтверджені, оскільки останній дійсно неодноразово брав у нього грошові кошти під боргову розписку При цьому, користуючись скрутним матеріальним становищем [PERSON] , вимагав у нього зазначати в сумах боргових розписок суми боргу вже з урахуванням нарахованих відсотків. Копії розписок, про які зазначає у відзиві [PERSON] ніколи [PERSON] ним не надавалися, а були вручені його матері [PERSON] при особистий зустрічі у вересні 2015 року, що вона може підтвердити в судовому засіданні. Частково копії цих розписок вже направлені з вимогами про повернення боргу. За таких обставин вважає, що у суду, за умови ретельного дослідження наданих доказів та наданих ім. правильної оцінки, є достатньо підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача подала до суду позов про зміну підстав позовних вимог, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме повернення [PERSON] [PERSON] у 2014 році грошових коштів в рахунок виконання основного зобов`язання на загальну суму 13450 доларів США та 15900 грн., у 2015 році в рахунок виконання основного зобов`язання грошових коштів на загальну суму 16475 доларів США та 14520 грн. та визнати недійсним договір позики за розпискою, наданою 21.11.2014 [PERSON] [PERSON] про отримання в позику 9000 доларів США. Застосувати наслідки недійсності правочину. Стягнути з [PERSON] понесені нім судові витрати. При цьому [PERSON] неодноразово додавалися до [PERSON] позови про стягнення боргу по зазначеним борговим розпискам. Деякі пози задоволено частково, в деяких відмовлено. Тож стосовно деяких боргових розписок вже є судові рішення які набрали законної сили. Крім того, що стосується факту встановлення повернення грошей. Згідно розділу ІV ЦПК (окреме провадження). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 2. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. 3. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Тобто розділ справ окремого провадження має чіткий перелік справ, які розглядаються в порядку окремого провадження, встановлення факту повернення грошей до якого не входить. Щодо визнання договорів позики за борговою розпискою недійсними у відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей1046,1047 ЦК Українивикладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження№ 61-42915св18). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 в справі №390/34/17 об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. За приписами п.1.13 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. Щодо висновку експерта №20-1764 коплексної судової експертизи по матеріалах кримінального провадження за №12019120160001368 від 07.08.2019 від 07.08.2019, на які позивач посилається у своєму позові як на доказ повернення певної суми коштів, то згідно останнього: не виявлено типових проявів порушення неперервності записів у файлах «Голос 9997.amr» що містяться у флеш картці пам`яті «Арасеr» об`ємом 8 Гб, наявної у телефоні «НТС» ІМЕI1 [NUMBER] , ІМЕI11 [NUMBER] , ІМЕI2 [NUMBER] , серійний номер S/N [NUMBER] , порядковий номер Р/N 99НRT00-00 . Встановити чи звукозаписи на картці пам`яті КП№1 здійснені з використанням мобільного телефону «НТС» не є можливим. Тож наданий в якості доказу позивачем диск, не є належним доказом у справі. Оригінали розписок на які посилається позивач у справі, у матеріалах справи відсутні. Будь яких інших підтверджуючих доказів саме на суму 13450 доларів США та на суму 14 520 грн. Так само як і відсутня в матеріалах справи боргова розписка від 21.11.2014 на суму 9000 доларів США. Тобто переконливих та належних доказів, на які посилається позивач у справі. Суду не надано. Ухвалюючи рішення суд у відповідноі до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат і враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed