Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, збільшивши вимоги якого, просить скасувати наказ №9/к/тм Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна Поліклініка №4» про оголошення догани [PERSON] від 14.04.2022 р., скасувати наказ №10/к/тм Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна Поліклініка №4» про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] від 15.04.2022, скасувати наказ №103/к Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна Поліклініка №4» про її звільнення від 15.04.2022 р., поновити її на посаді сестра медична зі стоматології у КНП «Стоматологічна Поліклініка №4», стягнути з КНП «Стоматологічна Поліклініка №4» невиплачену заробітну плату на її користь за період 01.03.2022 року по 15.04.2022 року в сумі 9\~750 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 15.04.2022 до поновлення на роботі та зобов`язати КНП «Стоматологічна Поліклініка №4» внести зміни до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , а саме в розділі «Відомості про роботу» зазначити «Запис за №5 є недійсним». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.01.1993 р. була прийнята на роботу до Комунальної 4-а стоматологічної поліклініки м.Львова (на даний час - Комунальне некомерційне підприємство "Стоматологічна поліклініка №4") на посаду сестра медична зі стоматології. Всього пропрацювала в КНП "Стоматологічна поліклініка № 4" понад 30 років. За весь період роботи не отримувала жодних зауважень чи нарікань з боку співробітників, роботодавця, до неї жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення. Протягом останніх років умови роботи стали змінюватись, роботодавець не приділяв достатньо уваги медичному персоналу, відношення до працівників було зверхнє, майже зневажливе. Головною проблемою було те, що багато співробітників не отримували заробітних плат в тому розмірі, як це гарантовано державою для працівників медичних спеціальностей комунальних закладів охорони здоров`я. Зазначила, що відкрито висловлювала свою незгоду щодо позиції роботодавця по відношенню до неї, як працівника та умов роботи, у зв`язку з чим керівником була дана пряма вказівка адміністративному персоналу звільнити її із займаної посади. З початком військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022 ситуація ускладнидась. Оскільки в перші дні війни було незрозуміло масштаб військової агресії, роботодавцем було надано трудовому колективу усні вказівки залишатись вдома, оскільки медичний заклад найближчими днями не працюватиме. На робочому місці знаходився тільки адміністративний персонал, обслуговування пацієнтів не відбувалось. 24.02.2022 вона була на роботі, керівник організаційно-методичного кабінету [PERSON] повідомив її та інший медперсонал, що починаючи з 25.02.2022 весь медичний персонал переходить у простій та інформації про подальший режим роботи немає. Проте, з 28.02.2022 роботодавець почав вимагати у медперсоналу взяття відпусток без збереження заробітної плати. Більшість працівників КНП "Стоматологічна поліклініка №4" з метою уникнення подальших конфліктів з адміністрацією погодились та написали відповідні заяви, оформивши вказані відпустки. Оскільки роботодавець фактично не здійснював надання медичних послуг населенню в період з 24.02.2022 приблизно до 11.03.2022, медичний персонал був практично незадіяний в роботі. Вона відмовилась писати заяву і тиск на неї посилився, проте, незважаючи на такий вона 28.02.2022 та 01.03.2022 з`являлась на роботу, однак, двері закладу були зачиненими, у зв`язку із чим вона не могла потрапити в приміщення. 02.03.2022 їй зателефонувала співробітниця [PERSON] та повідомила, що начебто головна медична сестра [PERSON] не може до неї додзвонитись. Прийшовши на роботу виявилось, що їй телефонували на не належний їй номер. На її запитання [PERSON] повідомила, що вона має вказівку генерального директора [PERSON] щоб вона написала заяву на відпустку за власний рахунок. Цього ж дня, 02.03.2022 року, у неї відбулась розмова з в.о. генерального директора Нечипоренком Б.А., який повідомив, що у випадку неподання заяви на відпустку за власний рахунок, вона буде звільнена, при цьому він зазначив, що не дозволяє їй виходити на роботу. Тому в подальшому вона не виходила на роботу не з власної вини, не від бажання прогулювати роботу, а через зазначену вище ситуацію. Незалежно від складнощів на робочому місця, що були спричинені систематичною протиправною поведінкою керівництва, збройна військова агресія рф була несподіваною та шокуючою для всієї України, населення, бізнес та країна в цілому знаходились перші тижні у шоковому стані. Тому вона вважала, що такий простій у роботодавця є наслідком перших днів війни, оскільки не тільки роботодавець, але й інші державні та приватні установи та організації не працювали повноцінно перші тижні після оголошення військового стану. Приблизно 13.03.2022 їй стало відомо про існування наказу Департаменту Охорони здоров`я Львівської ОДА від 09.03.2022, яким забороняється примушування працівників закладів охорони здоров`я іти у відпустку за власний рахунок. У зв`язку з цим, 14.03.2022 вона вирішила вийти на роботу попри заборону керівника [PERSON] . Коли з`явилась на робочому місці та повідомила головну медичну сестру [PERSON] про те, що вона вийшла на роботу, її в черговий раз повідомили, що їй не дозволено виходити, оскільки всі знаходяться у відпустці за власний рахунок, а в.о. генерального директора Нечипоренко Б.А. не дозволяв виходити на роботу. Також [PERSON] зазначила, що її робота не табелюється тому вона не отримуватиме заробітну плату, зазначивши, що це рішення в.о. генерального директора Нечипоренка Б.А. Незважаючи на зауваження головної медичної сестри [PERSON] та погрози [PERSON] щодо звільнення, починаючи з 14.03.2022 року по 15.04.2022 року, включно, вона кожного дня знаходилась на роботі. 23.03.2022 у зв`язку з вкрай напруженою атмосферою на роботі та постійний тиск зі сторони керівництва вона звернулась до роботодавця з письмовою вимогою щодо припинення відносно неї протиправної поведінки, здійснення нарахування та виплату заробітної плати у відповідності до чинного законодавства . Вже наступного дня, 24.03.2022 її запросили в кабінет до в.о. генерального директора [PERSON] і в присутності головної медсестри [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , начальника відділу кадрів Левус С., їй вручили лист від роботодавця, що був датований 16.03.2022 року за № 070 та додаток до нього акти № 01/03/22 від 01.03.2022, № 02/03/22 від 02.03.2022 та № 14/03/22. В листі від 16.03.2022 року їй пропонувалось в строк протягом 1 робочого дня, починаючи з моменту отримання цього листа, надати пояснення щодо начебто її відсутності на роботі в період з 01.03.2022 по 14.03.2022. Як вбачається зі згаданих актів, 01.03.2022 актом № 01/03/22 нібито засвідчено відсутність [PERSON] на робочому місці від 01.03.2022 з 13.40 до 20:00 год. Також в акті вказано, що причина відсутності працівника є невідомою та засвідчено відмову [PERSON] про оформлення відпустки без збереження заробітної плати. В акті від 02.03.2022 № 02/03/22 зазначено, що начебто [PERSON] не знаходилась на робочому місці 02.03.2022 з 07.30 до 14:50 год. Як поважна причина відсутності на робочому місці вказано введення військового стану в Україні. Також, засвідчено відмову [PERSON] від оформлення відпустки без збереження заробітної плати. З акту № 14/03/22 вбачається начебто відсутність [PERSON] на робочому місці з 03.03.2022 по 13.03.2022. Також в акті вказано, що причина її відсутності невідома. Зазначені акти також містять відомості щодо того, що вона відмовлялась від оформлення відпустки за власний рахунок, що підтверджує факт тиску зі сторони роботодавця. Таким чином, у зв`язку з поданням нею вимоги роботодавцю та її небажанням іти у відпустку за власний рахунок роботодавець протиправно почав створювати фіктивні підстави для її звільнення. 04.04.2022 року вона повторно звернулася до роботодавця з вимогою усунення порушення своїх прав щодо отримання заробітної плати, припинення тиску, а також надала власну оцінку щодо складених актів від 01.03.2022, 02.03.2022 та 14.03.2022. Листом від 08.04.2022 за №089 їй надано відповідь на першу вимогу, у якій не спростовано аргументу щодо несвоєчасного датування актів, підтвердижено факт наявності розмови між нею та в.о. генерального директора [PERSON] . Листом від 11.04.2022 за № 091 роботодавець надав відповідь на її повторну вимогу, яка містила формальну відписку без конкретної відповіді на питання. Окрім безпосередньої комунікації з роботодавцем та направлення вимог вона також вирішила звернутись до Департаменту охорони здоров`я Львівської ОДА та Держпраці у Львівській області щодо захисту своїх трудових прав, однак, дієвих результатів це не дало. 15.04.2022 її запросили в кабінет до в.о. генерального директора Нечипоренка Б.А., де в його присутності, а також головної медсестри [PERSON] , юрисконсульта Кошлакова А., начальника відділу кадрів Левус С. їй пред`явили проекти трьох наказів про звільнення, а саме за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України та у зв`язку з прогулом на підставі ст. 40 КЗпП України. Їй запропонували підписати один із них, а у разі відмови зазначили, що звільнення відбудеться за прогул. Намагаючись зателефонувати адвокату для консультації вона вийшла з кабінету, а коли повернулась їй повідомили, що вона звільнена та вручили наказ № 9/к/тм про оголошення догани за прогули без поважних причин від 25.02.2022 по 14.03.2022, наказ № 10/к/тм про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та наказ 103/к про звільнення, згідно якого її звільнено за прогул без поважної причини. Також їй видано трудову книжку із записом про звільнення з підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. В якості підстав для звільнення є начебто прогули за період з 15.03.2022 по 31.03.2022, що підтверджується актами № 31/03/22 від 31.03.2022, № 11/04/22 від 11.04.2022, № 13/04/22 від 13.04.2022, проте, про існування зазначених актів їй нічого не було відомо, їй не пропонували в порядку ст.149 КЗпП України надати пояснення. Більш того, в зазначений в актах період, а саме з 14.03.2022 по 15.04.2022 вона кожного дня знаходилась на роботі. Вважає, що її звільнення відбулось безпідставно, без належних та допустимих доказів вини, яка взагалі відсутня. Тому просить позовні вимоги задоволити. Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна Поліклініка №4» у відзиві на позовну заяву позов заперечив та зазначив, що позивачкою надано недостовірну інформацію стосовно бездоганної роботи протягом перебування у трудових відносинах відповідачем, а також наведені недостовірні відомості про те, що остання не ознайомлювалась в повній мірі із відповідними матеріалами, що стосуються її дисциплінарних проступків. Позивач неодноразово допускала порушення трудової дисципліни, за що була притягнута до відповідальності у встановленому законом порядку. Позивач не пояснює в чому саме полягало погіршення умов праці, яка увага повинна приділятись роботодавцем до медичного персоналу, не наводить прикладів зверхнього та зневажливого ставлення до працівників, а також не долучає жодних доказів таких припущень. Лист №070 від 16.03.2022\~разом з додатками було вручено позивачці 29.03.2022\~в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що складено відповідний акт №29/03/22 від 29.03.2022. Позивачка 24.03.2022\~року була відсутня на робочому місці, а 29.03.2022 прибула поза робочим часом з метою отримати відповідь на свою вимогу від 23.03.2022. Дані обставини підтверджуються доповідними записками безпосереднього керівника позивача [PERSON] та відповідним актом, що міститься в матеріалах справи. Нарахування та фактична виплата заробітної плати працівникам здійснюється у відповідності до норм чинного законодавства згідно відпрацьованих годин у табелі обліку робочого часу в межах визначеного посадового окладу з додатковою індексацією. Вручення оспорюваних наказів відбувалось 15.04.2022\~в кабінеті начальника відділу кадрів Левус С.М., зокрема, в присутності головного бухгалтера [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , головної медичної сестри [PERSON] . Твердження стосовно різних варіантів наказів про звільнення є неправдивим, позивачу було запропоновано підписати виключно три накази, а саме №9/к/тм від 14.04.2022, №10/к/тм від 15.04.2022 та №103/к від 15.04.2022. Жодних доказів наявності інших за змістом наказів позивачка не надала. За понад 30 років роботи позивач жодного разу не нарікала на умови праці та не висловлювала незгоди щодо позиції роботодавця, а її письмові вимоги подані нею після порушення нею трудової дисципліни. 3 боку роботодавця жодних вказівок не виходити на роботу не надходило, КНП «Стоматологічна поліклініка №4» працювала та обслуговувала населення м.Львова та внутрішньо-переміщених осіб згідно затвердженого графіку. Безпосереднім керівником позивача є головна медична сестра [PERSON] , а [PERSON] не наділений повноваженнями оголошувати простій на підприємстві, встановлювати та визначати режим роботи, тим більше, що простій на підприємстві не оголошувався, робочий графік не змінювався. Жодних доказів на підтвердження своїх припущень позивачем не надано. Позивач припускає, що з 28.02.2022\~персонал писав заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати під примусом. Загальновідомим є факт, що в перші дні агресії російської федерації відбувся масовий відтік громадян України за кордон, відтак, працівники КНП «Стоматологічна поліклініка №4» з метою збереження життя та здоров?я власного і своїх близьких могли вдаватись до аналогічних заходів, а тому прийняття та задоволення таких заяв роботодавцем не обмежувалось. Вважає, що накладення на позивача дисциплінарних стягнень та звільнення відбулось із дотриманням трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив заперечила доводи Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна Поліклініка №4». Позивач та її представник,який приймав участь в режимі відеоконференції, у судовому засіданні позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив, просять позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні змісту відзиву, в подальшому в судове засідання не зявився , подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення\~трудової \~дисципліни \~до \~працівника може\~бути застосовано\~один з\~таких заходів\~стягнення як догана\~чи звільнення (ст.147 КЗпП України). Одночасно статтею 15 КЗпП України працівникам гарантовано правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.149\~КЗпП України\~до застосування\~дисциплінарного стягнення\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~зажадати \~від \~порушника \~трудової дисципліни\~письмові пояснення. При обранні\~виду стягнення\~ власник\~ або\~уповноважений \~ним орган\~ повинен\~ враховувати\~ступінь тяжкості\~вчиненого проступку\~і заподіяну\~ним шкоду,\~ обставини,\~за \~яких \~вчинено проступок,\~і попередню\~роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пунком 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу працівника без поважних причин. Виходячи із вищезазначених положень підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами Кодексу Законів про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відповідно до роз`яснень, що містить п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 01.01.1993 р. прийнята на посаду медсестри у 4-ту стоматологічну поліклініку, 22.12.2012р. назву її посади змінено на «сестра медична зі стоматології». У 2017р. 4-ту стоматологічну поліклініку реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Стоматологічна Поліклініка №4» із 01.01.1993 роки. 15.04.2022 р. позивачку звільнено із роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП за прогул без поважної причини, згідно наказу №103/к від 15.04.2022. Крім того, судом встановлено, що наказом № 9/к/тм від 14.04.2022 року, позивачці [PERSON] оголошено догану за прогули без поважних причин від 25.02.2022 по 14.03.2022, також наказом №10/к/тм від 15.04.2022 року на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогули з 15.03.2022 по 31.03.2022. \~ \~ \~ \~Як вбачається\~із акту\~№ 01/03/22\~ від\~01.03.2022, такий складений комісією в складі в.о. генерального директора [PERSON] , головної медсестри [PERSON] , начальника відділу кадрів С.Левус, юрисконсульта Кошлакова А., про те, що сестра медична [PERSON] відсутня на робочому місці від 01.03.2022 з 13.40 до 20:00 год., про поважність причин відсутності не повідомила, оформити відпустку без збереження заробітної плати відмовилась. Аналогічний за змістом акт зазначеною комісією складено і 02.03.2022 про відсутність позивачки на роботі з 07.30 год. до 14.50 год., при цьому, причиною відсутності зазначено її поснення про введення військового стану в Україні. Із акту №14/03/22 від 14.03.2022 вбачається, що такий складений про те, що з 03.03.2022 по 13.03.2022 сестра медична [PERSON] не приступила до виконання трудових обов`язків та була відсутня на робочому місті. Разом із тим, згідно відповіді №091 від 11.04.2022, яка надана позивачці на її звернення, відповідачем зазначено, що і 01.03.2022, і 02.03.2022 позивачка перебувала на роботі, оскільки між нею та керівником мала місце розмова в примішенні поліклініки. Відтак, обставини викладені у вказаних актах щодо відсутності позивачки на роботі, відсутності відомостей про причини такої відсутності є суперечливими. Крім того, зазначений у актах факт її відмови від оформлення відпустки без збереження заробітної плати теж ставить під сумнів достовірність відомостей викладених у зазначених актах. \~ \~ \~ \~В подальшому, комісією в складі в.о. генерального директора [PERSON] , головного бухгалтера М.Кунти, головної медсестри [PERSON] , начальника відділу кадрів С.Левус, складено акт №31/03/22 від 31.03.2022 про відсутність позивачки на роботі з 14.03.2022 по 31.03.2022. \~ \~ \~ \~Вказані вище акти стали підставою прийняття відповідачем наказів № 9/к/тм від 14.04.2022 року, яким позивачці оголошено догану за прогули без поважних причин та № 10/к/тм від 15.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни прогул без поважних причин. \~ \~ \~ \~Разом із тим, згідно положень ст.149 КЗпП для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення за прогул, окрім встановлення факту відсутності на робочому місці, з`ясуванню підлягають причини такої відсутності, поважність таких причин, наявність вини, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. 24.02.2022 р. відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р.\~№ 64/2022, затвердженого Законом № 2102IX,\~ \~на території України було введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжений і діє на даний час. Загальновідомим є факт, що 24.02.2022 із початком військової агресії російської федерації проти України, завданням ракетних ударів по території України, окупацією територій, незрозумілістю масштабів такої агресії, деякий час існувала певна невизначеність щодо організації роботи підприємств та установ в таких умовах, значна кількість громадян України з метою збереження свого життя та життя близьких, залишала місця проживання у пошуках безпечних умов. Як вбачається із доповідної записки №1 від 13.004.2022, часткове нез`явлення на роботу позивачки мало місце саме у вказаний період, а з 01.04.2022 остання була присутня на робочому місці та виконувала функціональні обов`язки. Крім того, як встановлено судом з 1993 р. позивачка безперервно працювала у стоматологічній поліклініці, за такий тривалий час роботи порушень трудової дисципліни не допускала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, оскільки відомості про таке відсутні, що свідчить про сумлінне виконання нею трудових обов`язків. Однак, при вирішенні питання щодо застосування дисциплінарних стягнень відповідачем зазначені обставини не враховані, не з`ясовано дійсних причин відсутності, а формально складено акти про відсутність на роботі та притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Проте, складені акти про відсутність та ненадання пояснень містять факти, які заперечуються позивачкою, у зв`язку із чим судом неодноразово викликались особи, які брали участь у їх складенні, для з`ясування достовірності викладених у таких актах фактів. Однак вказані свідки, незаважючи на неодноразове належне повідомлення не з`явились та зазначених фактів не підтвердили, відтак, такі ставляться судом під сумнів. При цьому, суд звертає увагу на той факт, що позивачці ставиться у вину безперервний невихід на роботу в період з 25.02.2022 до 31.03.2022, проте, роботодавцем вирішено розділити цей безперевний період на два, наклавши два окремі дисциплінарні стягнення, хоча на час прийняття першого наказу 14.04.2022 про застосування догани, роботодавець мав у розпорядженні акти за весь період. Натомість наступного дня 15.04.2022 відповідач прийняв рішення про накладення другого дисциплінарного стягнення у виді звільнення . Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, передбачених ст.5-1 КЗпП України\~є, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення. За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Відповідно до вимог ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку, що оспорювані накази про застосування дисциплінарних стягнень прийняті без дотримання вимог ст.149 КЗпП, без належного з`ясування причин відсутності позивача, без врахування такої обставини як введення воєнного стану, за відсутності достатніх та беззаперечних доказів відсутності на роботі без поважних причин, а тому притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності та її звільнення є незаконним, відтак, оспорювані накази підлягають скасуванню, а позивачка поновленню на роботі на посаді сестра медична зі стоматології. Крім цього, судом встанволено, що за період з 01.03.2022 по 15.04.2022 позивачці не в повному обсязі нараховувалась заробітна плата, у зв`язку із прогулом, однак враховуючи скасування оспорюваних наказів така підлягає стягненню . Згідно розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, не виплачена [PERSON] заробітна плата за період з 01.03.2022\~року по 15.04.2022\~року становить 9\~750 (дев?ять тисяч сімсот п?ятдесят) грн. та підлягає стягненню з відповідача\~в користь\~позивача . \~ \~ \~ \~ За правилами частини другої\~статті 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). Відповідно до положень вказаних актів законадавства з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138\~784\~грн.\~80\~коп.,\~з розрахунку:\~330\~(кількість\~днів вимушеного\~прогулу)\~х 420,56\~грн.\~ (середньоденний\~розмір заробітної\~плати позивачки).При цьому, середньоденний заробіток обчислений шляхом ділення розміру заробітньої плати позивача за два місяці, що передували звільненню - 16401,95 грн. на кількість робочих днів за цей період - 39. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Щодо вимоги про зобов`язання внести запис до трудової книжки позивача про визнання недійсним запису про звільнення, то така не підлягає до задоводення з огляду на передчасність такої вимоги. Відповідно до положень ст.15, 16 Цивільного кодексу України ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані та оспорювані права чи інтереси особи. Разом із тим, внесення до трудової книжки запису про недійсниість запису про звільнення відбувається у відповідності до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі поновлення працівника на роботі, тобто, на виконання рішення про поновлення. Таким чином, судом на даний час лише ухвалено рішення про поновлення позивача на роботі, в процесі виконання якого відповідач зобов`язаний і здійснити такий запис, відтак, позивач лише з ухваленням даного рішення набула право на внесення такого запису і таке її право на даний час відповідачем не порушено. Лише у разі невиконання відповідачем вказаного обов`язку та не внесення такого запису до трудової книжки позивача у позивача виникатиме необхідність на звернення за судовим захистом. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню 1073 грн. 60 копійок судового збору.

Outcome: approved