Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання, посилаючись на те, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання безстроково з 27.09.1989, отримує пенсію. За станом здоров"я позивач не може працювати, вести хатнє господарство, так як у нього відсутні пальці. Він перебуває на обслуговуванні у відділенні надання соціальних послуг Територіального центру соціального обслуговування, послуги надаються з установленням диференційованої оплати. У зв"язку з необхідністю витрачати кошти на ліки, соціальні послуги та не великим розміром пенсії, [PERSON] потрапив у скрутне матеріальне становище. Матеріальну допомогу може надати син [PERSON] , 1985 року народження, який є працездатним. Добровільно відповідач не бажає надавати позивачу матеріальну допомогу, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000 грн. кожного місяця. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. Направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Судове засідання просив проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Так як відповідач в судове засідання не прибув. про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] народився [INFO] , він є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки ВТО-0№075660. Із висновку про наявність порушень функцій організму №379 ЦПСМД Красноградського району вбачається, що [PERSON] потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно довідки Територіального центру соціального обслуговування №148 від 08.12.2022 року [PERSON] знаходиться на обслуговуванні у відділенні з 04.11.2020 року, послуги надаються з установленням диференційованої оплати. Відповідач [PERSON] є сином позивача, що підтверджується копіями паспортів сторін. Прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, на момент ухвалення рішення складає 2093 грн. Стаття 51 Конституції України закріплює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Статтею 202 СК України визначені обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення із відповідача аліментів на його утримання в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність ) - 2093 грн., оскільки прожитковий мінімум - сума, якої має бути достатньо для забезпечення нормального функціонування людини, збереження її здоров`я та задоволення соціально-культурних потреб. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial