Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.05.2023 року шлюб розірвано. За словами заявника, [PERSON] продовжує проживати з нею в одній квартирі та наразі вона потерпає від психологічного домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. Це погрози різного характеру, у тому числі погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами, сварки. Все це також супроводжується пошкодженням домашніх речей, меблів, іншого облаштування квартири. З приводу безкінечних конфліктів неодноразово викликала поліцію та за результатами перевірки відносно [PERSON] двічі було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на заходи адміністративного впливу, як вказує заявник, чоловік поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одній квартирі є нестерпним, а тому [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, заборонивши останньому наближатись на відстань 0,5 км до місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 07.08.2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заявник суду пояснила, що відносини між сторонами напружені, колишній чоловік вчиняв психологічне і фізичне насильство по відношенню до неї поки вона не пішла з дому до сестри. Один раз викликала поліцію у вересні минулого року у зв`язку із заподіянням заінтересованою особою тілесних ушкоджень. Поліція тоді винесла терміновий заборонний припис і [PERSON] сплатив штраф. Потім була заборона виходу з будинку з боку колишнього чоловіка. В кінці лютого втекла з дому, місяць жила у сестри, але потім повернулася. [PERSON] в судовому засіданні окремо зауважила, що так як колишній чоловік хворіє та йому немає куди йти, то вона не заперечує стосовно його подальшого проживання у квартирі (будинку) за умови, що він її не чіпатиме. Також заявниця уточнила, що після останнього виклику поліції 28.07.2023 насильство фактично припинилося. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що згоден з усім, що сказала колишня дружина. Суд, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що 28.07.2023\~року інспектором\~СПДН ВП\~Житомирського РУП\~ГУНП в\~Житомирській області\~винесено терміновий\~заборонний припис\~стосовно кривдника\~серії АА\~№342624\~у зв`язку\~зі скоєнням\~ [PERSON] домашнього\~насильства.\~Зі змісту\~припису вбачається,\~що близько\~19\~год.\~50\~хв.\~28.07.2023\~року [PERSON] \~вчинив словесні\~образливі висловлювання\~на адресу\~ [PERSON] .\~Терміновим заборонним\~приписом встановлені\~наступні заходи:\~заборона [PERSON] \~в будь-який\~спосіб контактувати\~з постраждалою\~особою.\~Терміновий заборонний\~припис стосовно\~кривдника винесений\~строком на\~2\~доби з 28.07.2023 року до 30.07.2023 року (а.с. 7). Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, зокрема, мають постраждала особа або її представник. Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що в заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на наявність конфліктних ситуацій між [PERSON] та [PERSON] , хоча з наданих в судовому засіданні пояснень заявника слідує, що вона фактично не заперечує стосовно подальшого проживання колишнього чоловіка у одній квартирі (будинку). На переконання суду, сам факт звернення [PERSON] до відповідних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного, фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З даного приводу судом, зокрема, звернуто увагу на відсутність у матеріалах справи постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону, їх системності, а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому, з урахуванням озвученої заявницею думки щодо подальшого проживання колишнього чоловіка в одному помешканні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Приблизно подібні висновки були викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2023 року у справі № 676/3259/22 (провадження № 61-10646св22). На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи,

Outcome: dismissed