Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

Представник позивача - адвокат Берзінь С.Л. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Довідки № 4339 на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . У матеріалах справи міститься Акт Комітету мікрорайону № 6 Краматорської міської ради № 01-07-08 від 23.05.2023р. про не проживання в житловому приміщенні, зі змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 24.03.2021 року по даний час. Відповідач не сплачує комунальні послуги за утримання житла, особистих речей в квартирі немає. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою він та члени сім`ї не чинили. Будь-які договірні відносини щодо користування щодо користування житловим приміщенням у квартирі між ними відсутні. Реєстрація місця проживання відповідача в зазначеній квартирі порушує права позивача як власника. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.06.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 24.03.2021 р. є власницею квартири [ADDRESS] . Згідно Довідки № 4339 на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . У матеріалах справи міститься Акт Комітету мікрорайону № 6 Краматорської міської ради № 01-07-08 від 23.05.2023р. про не проживання в житловому приміщенні, зі змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 24.03.2021 року по даний час. Статтею 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України\~передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні". За приписами ч. 2 ст. 4 цього Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)». Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Позивачем не надано до суду документів, які б вказували на неможливість зняти з реєстрацію відповідача в порядку, передбаченому Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні". Посилання представника позивача на неможливість в позасудовому порядку зняття з реєстрації відповідача є безпідставними, з огляду на наступне. Так, представник позивача в позові зазначає, що відсутність у позивача військово-облікового документу відповідача та законодавча вимога про надання такого документа при знятті з реєстрації особи є підставою для розгляду справи саме судом. Дійсно, відповідно до ч. 4 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зазначено, що разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Проте, вказана вимога не відноситься до випадку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) на підставі заяви власника житла, а стосується випадку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) безпосередньо зареєстрованою особою. Так, відповідно до пп. 5 п. 50 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Пунктом 61 Порядку вказується, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Отже, «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, не передбачає подання власником паспортного документа та військово-облікового документу особи, яка знімається з реєстрації. Аналізуючи вищевказане, законом передбачено право власника житла на зняття з місця реєстрації осіб, які не є співвласниками даного житлового приміщення без їх згоди в досудовому порядку. Отже, на підставі вищевказаної норми Закону, позивач має право звернутися до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем зареєстрованого місця проживання відповідача для зняття останнього з місця реєстрації. Звернення до суду при наявній можливості реалізувати свої права як власника житла в позасудовому порядку, вказує на відсутність порушення прав позивача на даний момент. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed