Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 21 квітня 2018 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства та відсутністю взаєморозуміння з відповідачем фактично припинено шлюбні відносини, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. При цьому, відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхньої спільної малолітньої дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 02.06.2023 вказаний позов прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. З наявної у матеріалах довідки про причини повернення на конвертах, які було повернуто до суду вбачається, що надіслані судом відповідачу [PERSON] рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви разом з копіями доданих до документів з повідомленням про розгляд справи було не вручено. Крім цього, відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 21 квітня 2018 року зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 405, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 4/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] /а.с. 9/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, відновлювати їх позивач та відповідач наміру і бажання не мають, що підтверджується доводами позовної заяви. Спільне господарство сторони не ведуть. Згідно з ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Питання про вибір прізвища не зазначено у позовних вимогах, позивачем будь-яких заяв щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу також не подано, тому воно не було предметом судового розгляду. Також, судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітнього [PERSON] , що проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має. Відповідачем, якого належним чином повідомлено про розгляд справи не було надано суду доказів, які б спростовували позовні вимоги чи доказів щодо неспроможності сплати ним аліментів у розмірі, визначеному позивачем у справі, а саме - у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує у повному обсязі покладеного на нього обов`язку утримувати малолітньої дитини - сина [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, на спростування чого відповідачем не було надано суду жодних доказів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, беручи до уваги, що відповідачем не було надано суду заперечень проти заявленого позивачем розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи те, що позивачем не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у справі, щодо сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, питання щодо розподілу судових витрат у справі не було предметом судового розгляду. Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп підлягає згідно з ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved