Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-31 00:00:00

[PERSON] \~звернувся із\~позовними вимогами\~до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в розмірі 877646,40 грн., 3 відсотки річних за прострочення\~виконання зобов`язання\~11541,65\~грн.,\~та 25276,22грн.\~штрафних санкцій\~згідно умов\~договору.На обґрунтування позову посилається на те, що 24.01.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір позики про те, що Позикодавець надав Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 24 000 доларів США, яку Позичальник зобов`язується повернути у визначений договором строк до 30.06.2022року. Однак боргу відповідач не повернув, тому просить суму боргу за договором кредиту, 3 відсотки за прострочення\~виконання зобов`язання\~та штрафні\~санкції згідно\~умов договору.\~ В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, подано клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про час і місце судового розгляду, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: 24.01.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір позики про те, що Позикодавець надав Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 24 000 доларів США, яку Позичальник зобов`язується повернути у визначений договором строк до 30.06.2022року. Пунктом 4.2 вказаного договору визначено порядок та строки повернення позики: - 5 000,00 доларів США у строк до 24.02.2022 року; 7000 доларів США у строк до 24.03.2022 року; 12 00 доларів США у строк до 30.06.2022 року. Обов`язку щодо повернення грошових коштів у зазначений строк не виконано. Позивач зазначає, що частину наданих відповідачу у борг коштів сам позичав у своєї матері [PERSON] , що підтверджується розпискою від 24.01.2022 року. Відповідно до вказаної розписки позивач позичив у своєї матері грошові кошти у розмірі 20000 доларів США для власних потреб. Грошові кошти були перераховані мамою Позивача на рахунок Позивача. Відповідно до розписки Позивач зобов`язувався повернути грошові кошти своїй матері у строк до 31.12.2022 року. Розписка була складена при трьох свідках, підписи яких підтверджують грошові зобов`язання позивача. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналіз змісту ст.509 ЦК України та ст. 11 ЦК України вказує на те, що зобов`язання можуть виникати на підставі договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~ Частиною ст. 1047 ЦК України вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз вказаної правової норми вказує на те, що позивач є кредитором у правовідношенні, в якому відповідач зобов`язаний повернути йому суму грошових коштів у розмірі 24000 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Факт наявності у позикодавця оригіналу договору позики від 24.01.2022р., однозначно вказує на невиконання останнім обов`язку щодо повернення отриманих в позику грошових коштів. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналіз змісту ст. 510 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що позичальник є боржником у зобов`язанні щодо повернення суми коштів, переданої йому на виконання договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач повинен був виконати взяте на себе зобов`язання не пізніше 30.06.2022 р. Незважаючи на закінчення строку виконання зобов`язань, позичальником не здійснено повернення позикодавцю отриманих в позику коштів. Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Неповернення позивачу суми коштів у розмірі 24000 доларів США свідчить про допущення відповідачем порушення зобов`язання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зробила правовий висновок про те, що іноземна валюта у спірних правовідносинах між сторонами договору позики може бути не тільки валютою боргу, а й валютою платежу без визначення в рішення суду грошового еквіваленту в гривні України. А конкретніше: «…Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті..» В даному ж випаду правочин укладено в іноземній валюті, заборгованість позичальник просить стягнути у грошовому еквіваленті сом на день складання позовної заяви 07.12.2022року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку умовами договору визначено лише розмір штрафних санкцій, зокрема пунктом 5.3 договору від 24.01.2022 року передбачено, що у разі неповернення позики у строк до 30.06.2022 року, позичальник сплачує штрафні санкції у розмірі 1,8% від розміру несплаченої суми за кожен місяць прострочення. Згідно ч.1,\~2\~статі 549\~ЦК України\~ неустойкою\~(штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Передбачене частиною\~другою статті\~625\~ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Враховуючи факт невиконання зобов`язання позичальником, підлягає стягненню 3% річних із простроченої\~суми за\~кожний день\~прострочення оплати\~у розмірі 11 541,65 грн. та 25 276,22 грн. штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За таких обставин доведено факт укладення між Позичальником та Позикодавцем договору позики, за яким [PERSON] повинен повернути [PERSON] кошти у розмірі 24000 доларів США до 30.06.2022 року, однак зобов`язання не виконав. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів повернення коштів. За даних обставин суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання\~ відповідачем зобов`язань, права позивача були порушені, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved