Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначив, що з 01 жовтня 2003 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції, актовий запис №798. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що протягом останніх років відношенням між ними погіршилось, зникло взаєморозуміння, спроби примирення не дали бажаних результатів, у них різні погляди на сімейні життя та обов`язки. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам у зв`язку з чим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність (а.с.21). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачкою відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №798, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.10.2003 (а.с.15). Сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного, їх погляди на життя стали взаємопротилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки з відповідачем позивач не збирається продовжувати. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved