Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-18 00:00:00

29.09.2021 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що стягнуті відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2010 року у справі № 2-2924/2010. Також просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття. Відкликати виконавчий лист по справі № 2-2924/2010. В обґрунтування свого позову зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року до 06 жовтня 2014 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2014 року шлюб між ними був розірваний. Від даного шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2010 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утриманні їхньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, починаючи з 07 липня 2010 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років. Разом з тим, з 18 грудня 2020 року їхня донька [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , хоча до теперішнього часу вона зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . При цьому, їхня донька знаходиться на повному утриманні позивача, а відповідач долею дитини не цікавиться. Посилаючись на вказане, позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 02.05.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів було передано в провадження судді Чернявської Я.А. Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 02.05.2023 р. вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 р. до 06.10.2014 р., що підтверджується рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.09.2014р., ухваленого у цивільній справі № 488/4441/14-ц. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Судом також було встановлено, що на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-2924/2010, ухваленого 27.09.2010 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.07.2010 р. і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист для пред`явлення його для подальшого виконання до державної виконавчої служби. Як вбачається з наданого суду Акту про проживання від 11.07.2021 р., [PERSON] проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою його проживання по [ADDRESS] , починаючи з 18 грудня 20202 року. З наявної в матеріалах цивільної справи характеристики, складеною класним керівником КЗ «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів- центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» на ученицю [PERSON] , 2008 року народження, вбачається, що до п`ятого класу [PERSON] прийшла стриманою, проте замкненою дівчинкою. Учениця не могла сконцентрувати увагу на уроці і навчальному матеріалі. Фактично з жовтня місяця, класний керівник розпочала тісну співпрацю з шкільним психологом та мамою [PERSON] , з якою на той момент проживала дівчинка. Адміністрація закладу, психолог і класний керівник намагались звернути увагу мами на навчальні досягнення доньки, а також інші питання щодо сприйняття нею навчальної програми і стану її здоров`я. Мамі була рекомендована консультація спеціалістів Інклюзивно-ресурсного центру. Проте після кожної такої зустрічі мама зникала з життя доньки, причому куди саме, ніхто не знав. Бабуся, з якою залишалась онука, певно у силу похилого віку, теж не могла оточити [PERSON] потрібною увагою. Під час весняного дистанційного навчання [PERSON] практично не працювала, так як не мала засобів навчання. Після осінніх канікул, з 18 грудня 2020 року [PERSON] почала проживати з батьком. Саме він відвідав з донькою інклюзивно-ресурсний центр, де спеціалістами було надано цінні рекомендації. З цього часу всім педагогічним колективом відмічена динаміка росту [PERSON] як у навчанні, так і в поведінці. Дівчинка стала проявляти зацікавленість навчанням, систематично виконує домашні завдання, стала більш відкритою для спілкування. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, та лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Актом, складеним 11.07.2021 року та підписаним сусідами позивача, а також з характеристики, складеною класним керівником КЗ «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів- центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» підтверджується, що дитина на час звернення позивача з даним позовом проживає разом з ним. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, у зв`язку з тим, що дитина проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, суд вважає за належне також зазначити, що згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відтак, суд приходить до переконання, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved