Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] від 20.05.2011. [PERSON] на підставі Договору оренди квартири від 18.10.2017\~р. надав [PERSON] в оренду вказану квартиру. 01.12.2017 р. [PERSON] надано згоду на здачу нею в оренду вказаної квартири. 01.10.2022 року між [PERSON] (далі також «Позивач») та [PERSON] (далі також «Відповідач») було укладено Договір оренди квартири (житлового приміщення) (далі також «Договір»). Адреса квартири, що орендується: [ADDRESS] (п.\~1.2. Договору). Відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що визначене у цьому Договору (надалі іменується «Квартира»), та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Строк оренди 6 місяців, з 01.10.2022 по 01.04.2023 року (п.\~4.1, п.\~10.3 Договору). Згідно з п. 5.1. Договору розмір місячної орендної плати складає: 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) Орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 1 числа кожного наступного місяця (п.\~5.2. Договору). Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати (п.\~5.3. Договору). Орендну плату та комунальні послуги Орендар сплатив не в повному обсязі. Як вбачається з розписки від 09.03.2023 року, [PERSON] зобов`язалася сплатити борг за комунальні послуги за лютий та січень 2023 року у розмірі 4603,75\~грн., а також орендну плату за лютий 2023 р. та оренду до 10.03.2023\~р. в сумі 6000 грн. Всього зобов`язалась оплатити 10603\~грн. до 16.03.2023\~р. У вказаний строк та станом на сьогодні розмір заборгованості не сплачений. 21.06.2023 по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача- адвокат Данильчук С.Г. в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у заявах по суті справи та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позиція суду. Суд врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] від 20.05.2011. [PERSON] на підставі Договору оренди квартири від 18.10.2017\~р. надав [PERSON] в оренду вказану квартиру. 01.12.2017 р. [PERSON] надано згоду на здачу нею в оренду вказаної квартири. 01.10.2022 року між [PERSON] (далі також «Позивач») та [PERSON] (далі також «Відповідач») було укладено Договір оренди квартири (житлового приміщення) (далі також «Договір»). Адреса квартири, що орендується: [ADDRESS] (п.\~1.2. Договору). Відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що визначене у цьому Договору (надалі іменується «Квартира»), та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Строк оренди 6 місяців, з 01.10.2022 по 01.04.2023 року (п.\~4.1, п.\~10.3 Договору). Згідно з п. 5.1. Договору розмір місячної орендної плати складає: 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) Орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 1 числа кожного наступного місяця (п.\~5.2. Договору). Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати (п.\~5.3. Договору). Орендну плату та комунальні послуги Орендар сплатив не в повному обсязі. Як вбачається з розписки від 09.03.2023 року, [PERSON] зобов`язалася сплатити борг за комунальні послуги за лютий та січень 2023 року у розмірі 4603,75\~грн., а також орендну плату за лютий 2023 р. та оренду до 10.03.2023\~р. в сумі 6000 грн. Всього зобов`язалась оплатити 10603\~грн. до 16.03.2023\~р. У вказаний строк та станом на сьогодні розмір заборгованості не сплачений. Відповідно до п.7.1. Договору Орендар зобов`язується: - забезпечувати збереження орендованого приміщення та майна квартири, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати приміщення та майно Квартири в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно та приміщення Квартири в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки; - у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві, орендовану Квартиру та Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого Майна. Відповідач, після виселення з квартири, залишила її в неналежному стані, засмічену та таку, яка потребує косметичного ремонту та генерального прибирання. Згідно акту виконаних робіт від 14.03.2023 р. ФОП [PERSON] були надані послуги прибирання приміщення за адресою: [ADDRESS] на суму 4200,00 грн. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.\~207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст.\~759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Статтею\~762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами першою та третьою статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч.1 ст.610 ЦК України). Відповідно до ст.\~810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно зі ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Статтею 812 ЦК України визначено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб (ст.813 ЦК України). Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. (ст.\~815 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово наголошував, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно вимог ст.\~779 ЦК України, наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно до ст.\~785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, з матеріалів справи вбачається, що в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач свої зобов`язання за договором найму квартири не виконала, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка наведена позивачем та перевірена судом у розрахунку заборгованості, та яка становить 14\~803,75\~грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот три гривні 75 коп.) , з яких:6000,00\~грн. борг за орендну плату;4603,75\~грн. - борг за комунальні послуги;4200,00\~грн. послуги прибирання квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За відсутності інших підстав припинення зобов`язань, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Грошовим, за змістом стст. 524, 533, 534, 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідношення, які виникли між сторонами, за умовами якого відповідач, як наймач, зобов`язаний оплатити надану послугу оренди в грошах, а позивач, як наймодавець, має право вимагати від відповідача, як наймача, відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей, як предмета договору або сплату їх, як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. При цьому, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний Договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача за договором найму квартири, яка становить 14 803,75 грн. Судові витрати. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що визнання позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову на відповідача. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 536,80 грн., оскільки позовні вимоги задоволені повністю (а. с. 1). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Крім того, за змістом ст. ст. 137, 141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. З наведених вимог процесуального закону вбачається, що у разі задоволення позову, визначений згідно з умовами договору про надання правничої допомоги гонорар адвоката за представництво у суді, а також іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, що підтверджується на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем, мають бути покладені на відповідача. Аналогічна позиція викладена Європейським судом з прав людини у п.п. 113-117 рішення «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, де ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Окрім того, у адміністративних судів сформована стала судова практика яка відображена у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2019р. по справі № 560/576/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019р. по справі № 2340/5126/18, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019р. по справі № 857/5400/19, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019р. по справі № 815/2618/18 про те, що особа яка зареєстрована як фізична особа-підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування та основним видом економічної діяльності якої є "Діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10) та одночасно здійснює адвокатську діяльність, така особа не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат Позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved