Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому, після уточнення позовних вимог від 14 лютого 2022 року, просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах в сумі 6000,00 грн., заборгованість по додаткових витратах на утримання дитини в розмірі 31500,00 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання враховуючи обмеження у 100% заборгованості 37500,00 грн., 3% річних в сумі 940,92 грн., інфляційні втрати в сумі 2624,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 07 вересня 2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився неповнолітній син [PERSON] , 2013\~року народження. 01.06.2017 сторони уклали Договір про сплату аліментів та вибір місця проживання дитини, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався сплачувати на користь сина аліменти не менше 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину в розмірі 1500,00 грн щомісяця. Вказані зобов`язання відповідачем не виконуються. 11.03.2020 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 червня 2017 року по 20 лютого 2020 року в загальному розмірі 85021,14 грн. Однак, починаючи з 21 лютого 2020 року відповідач продовжує не сплачувати аліменти та додаткові витрати на дитину. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, загальна сума заборгованості за аліментами боржника за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року становить 6000,00 грн., за додатковими витратами 31500,00 грн. за період з 21.02.2020р. по 10.11.2021р. У зв`язку з цим, просить суд також стягнути з відповідача пеню у порядку, передбаченому ч. 1\~ст. 196 СК України,\~за вказаний\~період з\~у розмірі\~37500,00 грн., 3 % річних в сумі 940,92 грн. та інфляційні втрати в сумі 2624,65 грн. [PERSON] \~позовні вимоги\~заперечив повністю,\~вказуючи на\~те,\~що причиною\~розлучення між\~ним і\~позивачкою стала\~поведінка позивачки.\~За порадою\~юриста він\~уклав договір про сплату аліментів та вибір місця проживання дитини, відповідно до якого дитина проживатиме з матір`ю, а він сплачуватиме щомісяця аліменти на утримання сина та додаткові витрати. З моменту підписання договору і до 01.11.2019 він проживав разом з позивачкою і їхнім сином. У листопаді 2019 року, він згадавши про договір, намагався перевести кошти на утримання сина на картковий рахунок дружини. Оплата не проходила, оскільки рахунок наданий позивачкою, не обслуговувався. 10.12.2019 [PERSON] надала новий рахунок для перерахування коштів і він здійснив сплату аліментів за період з 01.11.2019 по 01.11.2020 в розмірі 6000,00 грн. З листопада 2020 року він припинив переказ коштів, зважаючи на те, що на наданий йому картковий рахунок Альфа-Банку не видно прізвища отримувача. Відповідач подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] надати діючий рахунок для сплати аліментів, стягнення з позивача половини додаткових витрат на дитину сплачених за період з 01 червня 2017 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 112849,27 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Обґрунтовуючи зустрічний позов покликається на те, що він одноосібно оплачував навчання сина у приватному навчальному закладі «Школа вільних та небайдужих», яке включає в себе триразове харчування. За його кошт оплачується вартість усіх гуртків, додаткових занять та ін. навчальних та розважальних заходів, які відвідує дитина. Розмір додаткових витрат понесених [PERSON] на утримання та розвиток здібностей сина становить загальну суму 225698,55 грн., та складається з 124800,00 грн. оплата навчання у приватному навчальному закладі «Школа вільних та небайдужих» станом на 01.04.2021, 18600,00 грн. заняття з «Айкідо» з жовтня 2018 року, 82298,55 грн. витрати на дитину з 01 червня 2017 року по 01 квітня 2021 року. Покликаючись на те, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом половину розміру додаткових витрат, понесених ним на сина, яка становить суму в розмірі 112849,27 грн. Відповідач за зустрічним позовом позов заперечила. Подала відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого навчання особи, з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків дитини. Отже, такі витрати не є додатковими, які викликані особливими обставинами. Вказала, що відповідачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних навчальних закладах освіти, не навів мотивів вибору освітнього закладу та навчальної програми, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання обох батьків, а також не надано доказів погодження такого вибору з матір`ю дитини. Крім цього, не погоджено питання та не було досягнуто згоди з позивачем за первісним позовом з боку відповідача щодо понесених ним витрат. Зазначила, що до зустрічного позову не долучено копії документів, які ніби то підтверджують іграшок, солодощів, одягу, ліків, оплату гуртків. Позивач за зустрічним позовом є батьком ще двох дітей, окрім Аскольда Подані докази не підтверджують придбання товарів чи оплату послуг саме для сина [PERSON] . Також, вказала на відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі означеному позивачем, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірний зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою. Позивач за зустрічним позовом подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що навчання дитини у приватному навчальному закладі розпочалось ще під час перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі, що на той час на підставі ч.2 ст.65 СК, передбачало згоду [PERSON] на таке навчання. Це свідчить про те, що [PERSON] не тільки не заперечувала, але фактично проявляла згоду на навчання сина [PERSON] у приватній школі. Беручи до уваги той факт, що оплата навчання у приватному закладі, що стверджується платіжними дорученнями, долученим до позовної заяви, вимога про стягнення з [PERSON] половини вартості такого навчання є правомірною. Окрім цього, обоє батьків погоджувались, що [PERSON] ходив на заняття спортом. Також, вказав, на рахунок, який надала відповідач, відкритий у «Альфабанк» перерахував аліменти за період з 01.11.2019 по 01.11.2020. [PERSON] надала йому діючий картковий рахунок лише 01.02.2022, відтак він був позбавлений можливості сплачувати алімент за попередній період, з огляду на що, вважає, що додаткові нарахування відсотків та пені, індексу інфляції не повинні нараховуватись у контексті позовних вимог первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом подала заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення, у яких вказала, що додаткові витрати на утримання дитини може стягнути той з батьків з ким проживає дитина. Сам по собі факт оплати витрат на навчання дитини до досягнення нею повноліття не робить такі витрати додатковими в розумінні ст.185 СК. Докази надані [PERSON] є неналежними та не підтверджують вимог зустрічного позову. Представник позивача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, відповідно до якої позовні підтримав та просив задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача. Відповідач за первісним позовом позов визнав частково в сумі 22 000 грн., зустрічну заяву просив задоволити на суму 1123849,27грн. З огляду на те, що позивачі, представники позивачів в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе заслухати справу за наявними доказами, поданими сторонами, враховуючи пояснення сторін, прдставників сторін, які були надані раніше, без фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 07 вересня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , 2013 року народження, що стверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 26 березня 2013 року, виданим Франківським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції. 01 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів на дитину та вибір місця проживання дитини. Відповідно до умов вказаного Договору, у зв`язку із окремим проживанням батьків малолітнього [PERSON] , дитина проживатиме разом із матір`ю. Відповідно до п. 2 Договору передбачено обов`язок Відповідача на сплату аліментів, а також строки та порядок виплати такого. Відповідно до п.2 Договору, Відповідач зобов`язується сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі не менше 500 (п`ятсот) гривень щомісячно упродовж до досягнення повноліття [PERSON] . Відповідно до п. 4 Договору від 01 червня 2017 року, Відповідач зобов`язується сплачувати додаткові витрати на дитину щомісяця в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень шляхом перерахування суми додаткових витрат, за реквізитами, вказаними у п. 2 Договору. Додаткові витрати на дитину сплачуються не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць. Через невиконання умов вказаного договору у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів. 11 березня 2020 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис Онищак Н.М., вчинено виконавчий напис відповідно до якого із відповідача запропоновано стягнути, за період із 01 червня 2017 року по 20 лютого 2020 року, заборгованість у розмірі 16 500 грн. по аліментах, 48 000 грн. заборгованості по додаткових витратах на утримання дитини, 3 132 грн. інфляційних втрат та 1 864 грн. 14 коп. 3% річних від суми заборгованості. Загальна сума заборгованості, що підлягала до стягнення складала 85 021 грн. 14 коп. Даний виконавчий напис перебував на виконанні у приватного виконавця Міністерства юстиції України Михайловського С.В., та постановою від 03 грудня 2020 року встановлено, що борг за виконавчим документом стягнуто в повному обсязі, а виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Як стверджує позивач, починаючи з 15 листопада 2020 року і до сьогоднішнього дня, відповідач надалі не сплачує аліментів на утримання дитини. Таким чином, на сьогоднішній день заборгованість по аліментах та додаткових витратах складає 37500,00 грн., 6000,00 грн. заборгованість по аліментах, 31500, 00 грн. заборгованість по додаткових витратах. Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору. Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Установлено, що спірний договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини, їх розмір, що відповідає інтересам дитини та є обов`язковим для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. В абзаці 4 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це у договорі. З урахуванням викладеного суд вважає, що [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором про сплату аліментів від 01 червня 2017 року в період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 6000,00 грн, яку останній має сплатити на користь [PERSON] , з урахуванням передбаченої пунктом 12 договору пені. Частиною другою статті 189 СК України встановлено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист. За таких обставин доводи позивача є обґрунтованими. Згідно із частинами першою-третьою\~статті 196 СК України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Виходячи із правил розрахунку пені за заборгованістю за аліментами, викладених у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, розрахунок пені, за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року становить 6000,00 грн., що не перевищує 100% заборгованості. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1\~статті 196 СК України\~якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважав, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року складає 6000,00 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат\~на утримання\~дитини, суд, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат в сумі 31500грн. за період з 21 лютого 2020 року по 10 листопада 2021 року підлягають до задоволення, оскільки розмір додаткових витрат був погоджений сторонами у Договорі між батьками про сплату аліментів на дитину та вибір місця проживання дитини від 01.06.2017р., який був посвідчений нотаріально. При чому розмір аліментів визначено у розмірі, що втричі менший за розмір додаткових витрат на дитину. Щодо стягнення пені на несвоєчасну сплату додаткових витрат на утримання дитини, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки не передбачена норамими Сімейного Кодексу України, Відповідно до ч.4 ст.196 Сімейного Кодексу України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Також, у позовній заяві позивач вказала, що окрім стягнення заборгованості по сплаті аліментів, відповідач має сплатити позивачеві 3% річних й інфляційні втрати та надала розрахунок, згідно з яким нарахувала три проценти річних й інфляційні втрати за весь період прострочення. Суд враховує, що правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком, наданим стороною позивача, за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року інфляційні втрати складають 2624,65 грн., 3% річних 940,92 грн. Суд відхиляє доводи відповідача за первісним позовом щоло неможливості сплати аліментів та додлаткових витрат на утримання сина у зв`язку з несвоєчасним повідомленням номера рахунку позивача за первісним позовом, оскільки відповідач мав можливіцсть провести оплату аліментів та додаткових витрат будь-яким іншим способом : як переведенням коштів шляхом поштового зв`язку, банківським переказом чи переказом коштів на депозит нотаріальної контори з повіцдомленням про це позивача за первісним позовом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані по справі докази за первісним позовом [PERSON] суд виходить з того, що заборгованість зі сплати аліментів у боржника утворилася у зв`язку з невиконанням умов договору про сплату аліментів, відповідач, в свою чергу, не навів свого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, не надав суду належних доказів погашення ним такої заборгованості, відтак суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~заборгованість зі\~сплати аліментів\~у розмірі\~6000\~грн.;\~неустойку (пеню)\~за прострочення\~сплати аліментів\~за період\~з 15\~листопада 2020\~року по\~10\~листопада 2021\~року \~6000\~грн.,\~ додаткові\~витрати на\~дитину у\~сумі 31500грн.,\~ інфляційні втрати - 2624,65 грн., 3% річних 940,92 грн. Стосовно вимог зустрічного позову [PERSON] суд враховує таке. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, повно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору, дійшов висновку про те, що позивач не довів наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. Суд встановив, що відповідно до Договорів про надання освітніх послуг від 07 жовтня 2019 року та від 08 липня 2020 року, укладених між ТзОВ «Школа вільних та небайдужих» та [PERSON] , [PERSON] зараховано на навчання до 1, 2 класу загальноосвітньої школи І та ІІ ступеня «Школа вільних та небайдужих» міста Львова. Відповідно до листа ТзОВ «Школа вільних та небайдужих» від 09.06.2021, вартість навчання [PERSON] за період 2019-2020 років складає 124800,00 грн. Окрім цього, відповідно до довідки ГО Львівська обласна молодіжна громадська організація Сінкікай від 07.12.2020, [PERSON] дійсно оплачує місячні внески з 06.10.2018 по теперішній час за тренування [PERSON] , 2013 р.н. з [PERSON] ; розмір місячних внесків становить 600,00 грн. Встановивши, що витрати, які позивач відніс до витрат, пов`язаних з навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на навчання дитини в приватній школі, суд виходить з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, тощо. Позивачем не доведено, що такі витрати відповідають ознакам визначеним ч.1 ст.185 СК. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною занять приватному навчальному закладі, відвідувань дитиною занять з Айкідо чи понесення інших витрат на дитину на харчування та одяг. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову, у зв`язку з їх недоведеністю. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, зокрема письмового повідомлення про зміну банківських реквізитів з рекомендованим листом з описом вкладення від 19 жовтня 2021 року відповідача повідомлено про зміну реквізитів для сплати аліментів, а тому твердження [PERSON] щодо цього є також необґрунтованими. Таким чином, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Відпоавідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем за первісним позовом понесені витрати на правничу допомогу у сумі 9 025грн. згідно з договором про надання правничої допомогим та детальним описом наданих послуг, а тому з відповідача за первісним позовом необхідно стягнути на користь позивача за первісним позовом витрати на правничу допомогу пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені відповідачем за первісним позовом, який одночасно є позивачем за зустрічним позовом, залишити за ним.

Outcome: approved