Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-24 00:00:00

05.05.2023 року до суду звернувся представник [PERSON] адвокат Дяченко Едуард Володимирович про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В заяві просив суд винести додаткове рішення та стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] понесені у зв`язку з розглядом справи №552/1036/18 [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Частиною 4 ст.270 ЦПК України передбачено, що неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Полтави перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12.04.2023 року судом винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 вищевказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Крім того відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що [PERSON] надавав правничу допомогу адвокат Дяченко Едуард Володимирович, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 04.11.2022 року. З прибутково касового ордера №1 від 12.04.2023 року вбачається, що [PERSON] було сплачено Дяченку Е.В. 20000 грн. за адвокатські послуги по договору від 04.11.2022 року. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). А тому на підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що адвокатом Дяченко Е.В. було надано [PERSON] правничу допомогу на суму 20000,00 грн., що підтверджується документально, а також те, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, суд приходить до висновку, що з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правничу допомогу. Проте, суд враховує, що дані судові витрати на правову допомогу є завищеними. Але враховуючи складність розгляду справи, суд приходить до висновку щодо стягнення вказаних судових витрат з позивача в розмірі 15 000 грн.

Outcome: partial