Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до держаного реєстратора прав на нерухоме майно Іванівської селищної ради Одеської області про внесення змін до відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно посилаючись на такі обставини. [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та належить йому на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року. Комунальним підприємством «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер: 21509992, номер запису:663 в книзі:22 стор.125) та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 17135206 від 20.12.2007. Відповідно до технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовленого станом 29 листопада 2019 року КП «Іванівським БТІ», загальна його площа складає 105,5 кв.м. Підставою звернення до суду з даною заявою є та обставина, що ним з податкового органу було отримане повідомлення про сплату податку на нерухомість, у нього це викликало певне здивування, оскільки відповідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок загальна його площа складає 105,5 м.2, в той час як податок на нерухомість стягується, якщо розмір житлової площі перевищує 120 кв.м. Позивач звернувся до державного реєстратора Іванівської селищної ради Одеської області Маршук Т.А. для отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до інформаційної довідки 288106320 від 02.12.2021 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, у розділі відомості про об`єкт нерухомого майна, вбачається, що загальна площа житлового будинку зазначена 405,5 кв.м., тобто допущена арифметична помилка. На звернення позивача до КП «Іванівське БТІ, яке проводило державну реєстрацію права власності на житловий будинок, була отримана відповідь за №71 від 19 травня 2021 року, що КП «Іванівське БТІ» позбавлене повноважень щодо проведення державної реєстрації нерухомого майна, згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень», тому на теперішній час у них відсутня можливість щодо внесення будь-яких змін у реєстраційне посвідчення. Звернення позивача до державного реєстратора прав на нерухоме майно Маршук Т.А., Іванівської селищної ради Одеської області, не призвело до позитивних результатів. Державним реєстратором прийнято рішення №57849004 від 26 квітня 2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме - площі у технічному паспорті та у інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно не співпадають. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися з даною позовною заявою до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, проте надала заяву про розгляд справи у його відсутність. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Маршук Т.А., у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти позовних вимог. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та належить йому на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року. Відповідно до технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовленого станом 29 листопада 2019 року КП «Іванівським БТІ», загальна його площа складає 105,5 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки 288106320 від 02.12.2021 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, у розділі відомості про об`єкт нерухомого майна, вбачається, що загальна площа житлового будинку зазначена 405,5 кв.м. Правовстановлюючим документом на зазначене майно є рішення Іванівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року справа №2-1417/2007 рік. Відповідно до резолютивної частини рішення вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та зазначено, що його загальна площа становить 105,5 кв.м. Державним реєстратором прийнято рішення №57849004 від 26 квітня 2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме - площі у технічному паспорті та у інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно не співпадають. Проте під час розгляду справи в суді відповідач по справі не заперечувала проти позовних вимог. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. З дослідженого судом правовстановлюючого документу, вбачається, що позивач набув право власності на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та зазначено, що його загальна площа становить 105,5 кв.м. Відомості що зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не відповідають дійсності та суперечать документу, що встановлює право власності особи на дане нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами , тому в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову .

Outcome: approved